ועדת המשנה לנושא דו"ח מבקר המדינה על ההתנתקות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 31, 2009-01-05 10:00

עמירה דותן: בוקר טוב.

עמירה דותן: אני פותחת את הישיבה.

עמירה דותן: אני מתנצלת בפני אנשי יד חנה שדחינו את זה מהשבוע שעבר.

עמירה דותן: אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת במיוחד לאור פנייתכם והשיחה שקיימנו בינינו לפני כחודש.

עמירה דותן: הבטחתי שנקיים ישיבת ועדת משנה בנושא הזה, והבמה שלכם לומר את הדברים מסודרים אף על פי שחלק מהתשובות קיבלנו טלפונית.

עמירה דותן: הייתי רוצה שגם בשביל התרשומת הדברים יהיו ברורים.

עמירה דותן: מי מציג את הנושא?

עמינדב דרורי: אני מהיישוב קדים בצפון השומרון.

עמינדב דרורי: אני רואה שמזכיר היישוב הגיע לפה עם שתי מכובדות שאני לא יודע מהם, ואם אחת מהן היא עורכת דין יש בזה פגם משום שעורכת הדין היא של היישוב, והיא אמורה לייצג אותי.

עמירה דותן: אתה מדבר על משהו שאנחנו לא מבינים, אז בואו נתחיל מהתחלה.

עמירה דותן: אנחנו עושים ישיבה על יד חנה.

עמירה דותן: יש על כך שלושה נושאים שהעליתם: נושא אחד הוא בעניין רשם האגודות; הנושא השני הוא הסכם ההעתקה; הנושא השלישי הוא הקרווילות – אלה שלושת הנושאים שאתם העליתם.

עמירה דותן: הנושא הרביעי שאני מאתרת שלא אמרתם בקול רם, הוא הנושא החברתי, וכל מה שקשור במארג החברתי שלכם ביד חנה.

עמינדב דרורי: אמרתי בתחילת דבריי שאני רוצה להעיר הערה כי מזכיר היישוב נמצא פה עם שתי נשים שהוא יציג אותן, ואם אני לא טועה אחת מהן- -

עמירה דותן: סליחה, בינתיים אני מנהלת את הישיבה.

עמירה דותן: אני מבקשת שאתם, יד חנה, תאמרו למה אתם יושבים כאן.

עמירה דותן: אלה הנושאים שאני יודעת עליהם.

עמירה דותן: נושא אחר נושא תאמרו מה הבעיה, איך אנחנו יכולים לעזור לכם לפתור אותה במקום להתקדם.

עמירה דותן: הנושא הראשון שדיברתם עליו הוא רשם האגודות, אז ספרו לנו מה הבעיה עם רשם האגודות, ואיך אנחנו יכולים לעזור לכם לפתור את הבעיה.

יפים ויינטראוב: אני מפונה מהיישוב גנים, ועכשיו אני בקבוצת יד-חנה-חומש.

יפים ויינטראוב: רציתי להביא את נושא רשם האגודות.

יפים ויינטראוב: אני לא יודע אם יש פה מישהו ממשרד רשם האגודות- -

קריאות: יש.

עמירה דותן: כל האנשים שביקשתם להזמין נמצאים, וכולם רוצים לשמוע איך אפשר לסייע לכם.

יפים ויינטראוב: אני לא אוהב לדבר מאחורי הגב.

יפים ויינטראוב: מה שכן, הדברים שמתנהלים באגודת יד-חנה-חומש מתנהלים בניגוד לתקנון האגודה ובניגוד לכל הפקודות שחתומות בידי רשם האגודות.

יפים ויינטראוב: הפניות לרשם האגודות נשארות בלי תגובה.

יפים ויינטראוב: למשל, אני פניתי לרשם האגודות במכתב ב-24 באוגוסט ושלחתי אותו עם בקשה לקבלת הודעת דואר SMS שהמכתב התקבל.

יפים ויינטראוב: קיבלתי הודעת SMS ב-25 באוגוסט שהמכתב שלי התקבל.

יפים ויינטראוב: אבל עדיין לא קיבלתי שום התייחסות למכתבי.

יפים ויינטראוב: לא קיבלתי גם התייחסות שהמכתב התקבל.

עמירה דותן: אם כך, נושא אחד הוא שאתם לא נענים לפניות שלכם.

יפים ויינטראוב: זה הדבר הראשון, אבל העיקרון הוא שהדברים מתנהלים בניגוד לתקנון האגודה.

עמירה דותן: זה משפט שלא ברור לי, כי זה שיפוטי.

עמירה דותן: תסביר מה לא מתנהל כדי שנוכל להבין על מה אתה מדבר.

יפים ויינטראוב: הדבר הכי גרוע הוא שלא נבחרה ועדת ביקורת באגודה.

יפים ויינטראוב: שאלתי גורמים באגודה ואמרו לי שיש אישור מרשם האגודות לשקול האם כדאי לבחור או לא.

יפים ויינטראוב: אבל אין דבר כזה.

יפים ויינטראוב: בתקנון כתוב שצריכה להיות ועדת ביקורת.

יפים ויינטראוב: שנית, הבחירות להנהלת האגודה התקיימו גם בניגוד לתקנון.

יפים ויינטראוב: הדבר השלישי הוא שיושב ראש האגודה נבחר בניגוד לתקנון כי גם הוא לא תושב המקום, והוא לא חבר האגודה, והוא בכל זאת נבחר לתפקיד יושב ראש האגודה.

יפים ויינטראוב: הדברים האלה לא ברורים לנו, והייתי רוצה לדעת למה זה מתבצע ככה, ולא קיבלתי תשובה.

עמירה דותן: כלומר, זה שוב חוזר לנושא, שאתם לא מדברים עליו, אבל הוא נמצא שם כל הזמן – יש בעיה חברתית שבגללה יש הרגשה של חוסר שקיפות, שאתם לא יודעים איך קורה ומה קורה, אתם לא מקבלים תשובות.

עמירה דותן: פה הבסיס של הרגשת אי הנוחות שלכם.

יפים ויינטראוב: נכון.

יפים ויינטראוב: יש עוד דבר אחד לגבי המפרק של רשם האגודות.

יפים ויינטראוב: לפי הודעת מנהלת סל"ע, אנחנו עוד מעט לא נכיר את המנהלת – או להפך, מנהלת סל"ע לא תכיר בנו- -

עמירה דותן: הגיע הזמן.

עמירה דותן: מנהלת סל"ע עשתה את עבודתה, והיא צריכה ללכת כבר.

עמירה דותן: הכוונה, כמובן, בקשר ליד-חנה.

יפים ויינטראוב: אנחנו עדיין לא יודעים מה קבע המפרק לגבי הרכוש ביישובים שיצאנו מהם.

יפים ויינטראוב: יש תביעות משפטיות שהמפרק לא מטפל בהן.

יפים ויינטראוב: למשל, יש תביעה שלי שמשכו אותה מבית המשפט כשנכנס מפרק האגודות לתמונה, כי הוא אמר שהוא שופט.

יפים ויינטראוב: לקחו את התמונה הזאת מבית המשפט, ואין קשר עם המפרק, הוא לא עונה – לא לי, לא לעורך דין, לא לאף אחד.

יפים ויינטראוב: אז מה נעשה בזמן שמנהלת סל"ע לא תכיר בנו?

יפים ויינטראוב: אם יהיו תביעות או חובות – אני לא יודע.

עמירה דותן: כלומר, שאלה נוספת היא מי הכתובת שלכם לאחר שמנהלת סל"ע סיימה את עבודתה המצוינת?

יפים ויינטראוב: אני בינתיים לא מדבר על מנהלת סל"ע, אלא על רשם האגודות.

יפים ויינטראוב: לא ברור לנו איזה מעמד יהיה לנו ברגע שמנהלת סל"ע תצא מהתמונה.

עמירה דותן: רשם האגודות פה?

אורי זליגמן: כן.

עמירה דותן: נעים מאוד.

עמירה דותן: אם לא קשה לך, תן לנו קצת יריעה וגם לענות על השאלות.

עמינדב דרורי: אם יורשה לי, כדי שהוא יוכל לענות על תשובה יותר מלאה, אני רוצה לחדד נקודה אחת בחצי משפט; הייתה ועדת ביקורת.

עמינדב דרורי: אני הייתי יושב ראש ועדת ביקורת.

עמינדב דרורי: בלי שום הודעה אני בא לישיבת הנהלה, ומותר לי להופיע בה כחבר מן המניין.

עמינדב דרורי: אבל אז אומר לי המזכיר למה באת; אני שואל אותו, מה זאת אומרת, והוא אומר לי, שאני לא בוועדת ביקורת.

עמינדב דרורי: אף אחד לא הודיע.

עמינדב דרורי: מסתבר שהמזכיר עובד מול הרשם, שואל אותו שאלה, והרשם נותן לו תשובה.

עמינדב דרורי: על זה אני מעיד על סמך דבריו של המזכיר, לא של הרשם.

עמינדב דרורי: כך נודע שאין ועדת ביקורת ביישוב.

עמירה דותן: על מי אתה מדבר שאתה אומר "מזכיר"?

עמינדב דרורי: על מר סיזל.

עמינדב דרורי: כך נודע שאין ועדת ביקורת; שהיא פוטרה או פוזרה, ולא נבחרה עד היום כשיש כל-כך הרבה בעיות ביקורת בנושא של שקיפות בהתנהלות ההנהלה.

עמירה דותן: בוא נשמע.

אורי זליגמן: בוקר טוב.

אורי זליגמן: צריך קצת להבין את הדין כדי לדעת באיזו אווירה אנחנו נמצאים.

אורי זליגמן: אנחנו נמצאים בהליכים שמתנהלים מול גוף שמתפקד על-פי דין, על-פי פקודת האגודות השיתופיות ותקנות האגודות השיתופיות, שאמור לסייע ליישובים להתנהל.

אורי זליגמן: בשילוב של יד חנה וחומש, הצטרפו כמובן גם אנשים מגנים ומקדים, והיה צריך להוסיף אגודה חדשה ולשלב לתוכה אגודה קהילתית כי יד-חנה הייתה קיבוץ.

אורי זליגמן: בסופו של דבר אחרי דין ודברים ארוך קבענו תקנון שבו שונתה יד-חנה, קיבלה את אנשי חומש, והם הפכו לכפר שיתופי.

אורי זליגמן: כפר שיתופי מתנהל לא בדרך שחברים מכירים בחומש ולא בדרך שחברי הקיבוץ מכירים את הקיבוץ, כי זה יצור חדש.

אורי זליגמן: כדי לפתור את הבעיה הזאת לא היה מנוס, אלא למנות לאגודה ועד ממונה שהוא כמו ועדה קרואה כדי למצוא את הדרך ללבותיהם של שתי הקבוצות.

אורי זליגמן: היה קשה מאוד לשלב את אנשי הקיבוץ עם אנשים קהילתיים שגרו ביהודה ושומרון.

אורי זליגמן: צריך לזכור שיד-חנה היה קיבוץ עם דעות שונות במהות מאלה של אנשי חומש.

אורי זליגמן: לכן שתי הקבוצות – יד חנה וחומש – הסכימו מראש שאנחנו נמנה ועד ממונה חיצוני שינסה לתפקד באגודה.

אורי זליגמן: כך פעלנו.

אורי זליגמן: מינינו ועד ממונה חיצוני, ועם הזמן מצאנו לנכון גם לעשות סוג של בחירות פנימיות כדי לצרף לוועד הממונה נציגים של הקבוצות.

אורי זליגמן: זה לא בחירות על-פי דין, אלא בחירות מסוימות לצירוף נציגים לוועד.

אורי זליגמן: האמת היא שמאוד היססנו אם לעשות את הבחירות הללו; רצינו לבדוק האם החברים בשלים למהלך הזה, ובו צירפנו לוועד הממונה עוד אנשים שנבחרו כביכול בבחירות.

אורי זליגמן: זה היה בחירות לנציגות.

עמירה דותן: משתי הקבוצות?

אורי זליגמן: לשתי הקבוצות.

אורי זליגמן: נבחרו אנשים שכולם חברי ועד ממונה שאני מיניתי.

עמירה דותן: כמה אנשים יש בוועד?

שרגא פולק: אני מרכז אזור המרכז.

שרגא פולק: יש ארבעה נציגים לקיבוץ יד-חנה, שניים לחומש ושניים חיצוניים.

עמירה דותן: כלומר שמונה אנשים.

שרגא פולק: שמונה אנשים.

שרגא פולק: זאת סמכות רשם האגודות.

שרגא פולק: הוא יכול היה לקבוע שכולם יהיו חיצוניים.

שרגא פולק: אבל זה מה שהוא קבע.

עמירה דותן: כלומר, שמונה אנשים ששניים מהם חיצוניים לגמרי.

עמירה דותן: מי היושב ראש?

אורי זליגמן: היושב ראש הוא מר יעקב - - -

עמירה דותן: הוא של יד-חנה.

אורי זליגמן: לא, הוא האיש שלי.

אורי זליגמן: הוא גר בבית יצחק, והסכים לקחת את התפקיד.

עמירה דותן: הוא החיצוני הממונה.

אורי זליגמן: כן.

אורי זליגמן: הוא לא שייך לאף קבוצה שם, הוא האדם הניטראלי שם.

עמירה דותן: ועוד אחד איתו, ואז יש ארבעה ושניים.

אורי זליגמן: כן.

אורי זליגמן: אנחנו עובדים בכמה מישורים: מישור אחד הוא סוג של מנגנון מנהלי שמכוחו מותר לי למנות ועד ממונה וגם לפקח על הפעילות שלו.

אורי זליגמן: המנגנון השני הוא מנגנון שיפוטי לחלוטין; שם אני שופט של בית משפט מחוזי שאחראי על הפירוק.

אורי זליגמן: בנושא הפירוק אני בית משפט, ואי אפשר לפנות אליי לא באמצעות ועדה בכנסת ולא באמצעים אחרים.

אורי זליגמן: אפשר לפנות אליי לפי דין.

אורי זליגמן: מונה מפרק – על החלטות המפרק, לפי הדין, ניתן לערער תוך 60 יום בפני רשם האגודות השיתופיות.

אורי זליגמן: אני מודיע פה לוועדה ששום ערעור על פעילות של עורך דין אודי אמיתי, שהוא עורך דין משירות המדינה, שגם הוא ניטרלי לחלוטין, לא התקבלה, וכל פנייה בנושא פירוק יד-חנה לא התקבלה – לא מאדון יפים ויינטראוב ולא מאיש.

אורי זליגמן: יפים ויינטראוב לא מדייק – זה לא רק מכתב שלו, אלא מכתב שהוא החתים עליו קבוצה של אנשים.

עמירה דותן: בעובדה שיפים לא ידע מה צריך לעשות, מכתבו לא נענה.

אורי זליגמן: לא, לא.

אורי זליגמן: הוא לא פנה אליי ולא אל המפרק בשום נושא של הפירוק.

אורי זליגמן: יתכבד ויפנה למפרק – על ההחלטות של המפרק אפשר לערער תוך 60 יום בפניי, והחלטה שלי היא החלטה של בית משפט מחוזי שלא ניתנת לערעור.

עמירה דותן: יפים, - - -

יפים ויינטראוב: יש לי משהו לתקן.

עמירה דותן: בנושא הפירוק הנקודה ברורה?

יפים ויינטראוב: בנושא הפירוק עורך דין אהרון גולדנברג פנה לרשם האגודות וביקש לתת לו הודעה לגבי פירוק היישוב גנים, כי הוא מייצג אותי בתיק מול אגודת גנים.

יפים ויינטראוב: הוא לא קיבל התייחסות גם לאחר שפנה כמה פעמים.

יפים ויינטראוב: נוסף לזה, גם עורך דין עמיחי - - - גם פנה למפרק וגם לרשם האגודות וגם לא קיבל התייחסות.

אורי זליגמן: אני לא קיבלתי שום פנייה.

אורי זליגמן: כל פנייה צריכה להיות מוגשת קודם למפרק, ועל המפרק אפשר להגיש תוך 60 יום ערעור בפניי.

אורי זליגמן: אי אפשר לכתוב מכתבים, זה לא הליך של מכתבים.

אורי זליגמן: חזקה על עורכי הדין שיודעים את זה.

אורי זליגמן: זה בית משפט.

עמירה דותן: אני מניחה שעורכי הדין שפנו יודעים שזה מתנהג כמו בית משפט ויודעים להפעיל את סמכותם ואת הידע המשפטי שלהם בנושא הזה.

עמירה דותן: אז אם הם לא קיבלו תשובה אפשר תוך 60 יום לערער אצל אורי זליגמן, ואם 60 יום הסתיימו- -

אורי זליגמן: אני אתן להם אורכה, אנחנו לא סותמים פיות.

עמירה דותן: ומי שלא נענה שיפנה בערעור, וסגרנו את נושא המפרק.

אורי זליגמן: היתרון של אותו עורך דין הוא שהוא מפרק של שלושת היישובים.

עמירה דותן: והוא יודע.

אורי זליגמן: הוא יודע את הכול, וחזקה עליו שהוא פועל כדין.

אורי זליגמן: אני פשוט לא יודע אם אני לא מקבל ערעור כערעור.

אורי זליגמן: ברור שמכתבים הם יכולים לכתוב כמה שיותר; זה עובר למפרק, והוא צריך לענות.

עמירה דותן: יפים, אני רוצה שתבינו, זה ממש כמו בית משפט.

עמירה דותן: לכן עורכי הדין שלקחת – וזה טוב מאוד שלקחת עורכי דין כי פה צריך שפה משפטית – יודעים מה לעשות, אבל צריך רק לומר להם שצריכים לטפל בזה כמו בית משפט.

יפים ויינטראוב: הם יודעים את זה.

יפים ויינטראוב: הם פנו לרשם האגודות וגם למפרק.

עמירה דותן: ולא קיבלו תשובה.

יפים ויינטראוב: הם לא קיבלו תשובה.

יפים ויינטראוב: יש לי מכתבים, אני יכול לשלוח אותם.

אורי זליגמן: תגיש ערעור.

עמירה דותן: תגיש ערעור, זה מה ששמענו באוזנינו.

יפים ויינטראוב: בסדר, אני אעביר את זה לעורכי הדין שלי.

עמירה דותן: אבל לא בעוד חצי שנה, אלא עכשיו.

יפים ויינטראוב: אחרי הישיבה הזאת אני אעביר את זה.

אורי זליגמן: אף על פי שלא אומרים החלטות שיפוטיות מראש אני לא מתכוון ולא עומד על מועדים.

אורי זליגמן: גם אי קבלת תשובה – עליה צריך להגיש ערעור, אני לא אעמוד פה על מועדים, הם יכולים להגיש מתי שהם רוצים.

אורי זליגמן: אני לא אדחה את התביעה שלהם מכיוון שהם לא הגישו בתוך 60 יום מאז שהם פנו, אם הם פנו, כי אני לא יודע.

אורי זליגמן: זה החלק השיפוטי, ושמנו אותו בצד.

אורי זליגמן: חוץ מזה יש חלק מנהלי שהוא גם מעין שיפוטי.

אורי זליגמן: גם בנושא הזה על החלטות של הרשם ניתן להגיש ערעור מנהלי לבית משפט לעניינים מנהליים בירושלים.

עמירה דותן: אנחנו לא רוצים להגיע לרמה הזאת.

עמירה דותן: אנחנו רוצים להבין איך זה עובד בלי תביעה משפטית.

אורי זליגמן: זה המשפט הבא שרציתי להגיד.

אורי זליגמן: אני תמיד משתדל שהדברים לא יגיעו לערעור מנהלי על ההחלטות שלי, אבל לא תמיד זה ניתן.

אורי זליגמן: אני עברתי עכשיו על המכתב שכביכול לא התקבלה עליו תשובה מ-21 באוגוסט – אין מילה על ועדת הביקורת.

אורי זליגמן: ועדת הביקורת לא מוזכרת במכתב הזה.

אורי זליגמן: מדובר על ניהול של הבחירות הפנימיות.

אורי זליגמן: ניהול של בחירות פנימיות זאת פרוצדורה של בחירה שונה מזו של הכנסת או לוועד רגיל, אלא סוג של נציגות של אנשים שמצטרפים לוועד.

אורי זליגמן: מנסים להכניס את זה להליך, כי יכול להיות שאנשים שנבחרו לא - - -.

אורי זליגמן: אם רואים שיש פגם מבקשים לפסול לפני שנבחרו האנשים ולא אחרי שהם נבחרו ונקבעו הדברים.

אורי זליגמן: קיבלנו המון פניות, במיוחד מגברת עראג'י בנושא הזה.

יפים ויינטראוב: היא בדרך לפה.

אורי זליגמן: מכיוון שאנחנו לא מנהלים את היישוב, כשאנחנו מקבלים תלונה אנחנו מעבירים את זה ליושב ראש הוועד.

אורי זליגמן: הוא עונה על הדברים.

אורי זליגמן: המכתבים מלאים בהשמצות והמון דברים מילוליים שלא תמיד אפשר לעקוב אחרי מה שכתוב.

אורי זליגמן: יושב הראש קיבל את המכתב והשיב בפרוטרוט ובאריכות.

אורי זליגמן: אני מבין שהוא גם ישב איתה וגם מר שרגא פולק ישב איתה והסבירו לה את הדברים.

אורי זליגמן: התשובות של יושב הראש הניחו את דעתנו, והודענו לה, והיא ממשיכה להתכתב על אותם נושאים שוב ושוב.

יפים ויינטראוב: אני מבקש סליחה, לא צריך לדבר על בן אדם שאיננו כאן.

יפים ויינטראוב: עוד מעט היא תיכנס, והוא יכול להגיד את זה.

עמירה דותן: יפים, אנחנו התחלנו את הישיבה בשעה 10:00, והאדם היה צריך להיות כאן בשעה 10:00- -

יפים ויינטראוב: אבל לא צריך לדבר על בן אדם שלא נמצא כאן.

עמירה דותן: יפים, זה לא 8:00 בבוקר.

עמירה דותן: השעה 10:00 ואפשר להגיע.

עמירה דותן: אם יש למישהו אחריות הוא צריך להגיע.

עמירה דותן: אנחנו נדבר על יד-חנה כי יד-חנה היא על השולחן כרגע.

אורי זליגמן: על הדברים שהיא כותבת פה חזר אחר כך מר יפים במכתב שגם היא חתומה עליו.

אורי זליגמן: אי אפשר לטחון את אותם דברים כל הזמן.

עמירה דותן: דווקא "לטחון" זה עניין שיפוטי.

עמירה דותן: יש בעיה חברתית קשה מאוד שכפי שאתה אומר באה לידי ביטוי גם במלל וגם בחזרה וגם בעובדה שלא מסתדרים.

אורי זליגמן: צריך להסתכל ולראות האם החברים שעזבו את ביתם והגיעו ליד-חנה רוצים בסך-הכול או לא.

אורי זליגמן: יש מספר אנשים שלא מקובל עליהם מה שנעשה שם, והם מנסים לגלגל כל מיני דברים.

אורי זליגמן: אני פשוט מציע, במקום שניכנס לפרטים – נמצא פה מר יעקב סיזל שהוא יושב ראש הוועד, והוא מכיר את הדברים.

עמירה דותן: אני מסכימה איתך.

עמירה דותן: מר סיזל, בבקשה, הבמה שלך.

עמירה דותן: אם תוכל לתת לנו רקע כמה זמן אתה עושה את התפקיד הזה של הממונה ותציג גם את האנשים שהבאת איתך כדי שתהיה הרגשה שאנחנו יודעים על מי מדובר.

יעקב סיזל: הם הביאו אותי.

עמירה דותן: אז קודם כול, הן מדריכות.

יעקב סיזל: נכון.

יעקב סיזל: נמצאת פה עפרה, מזכירת המועצה האזורית עמק חפר.

קריאה: מנכ"לית המועצה.

יעקב סיזל: ונמצאת פה גלית, מנהלת מחלקת הרווחה של המועצה.

עמירה דותן: מאוד רלוונטי ומאוד טוב שהבאת אותן.

יעקב סיזל: אין עורכת דין.

יעקב סיזל: אני נמצא ביד חנה משנת 2004.

יעקב סיזל: על-פי בקשת ועד ההנהלה של יד-חנה ואסיפת יד-חנה, נתבקשתי לשמש יושב ראש ועד ההנהלה ומרכז המשק של היישוב במסגרת של חצי משרה.

יעקב סיזל: במסגרת המשימות שהוטלו עליי ביישוב המשימה החשובה הייתה להפוך את הקיבוץ הזה למושב עובדים.

יעקב סיזל: מטבע הדברים, המשימה הזאת מאוד מסובכת ומורכבת.

יעקב סיזל: נקרתה לפניי ההזדמנות לקלוט מפונים מצפון השומרון, בעיקר את החבורה שניהלה את חומש, שהיא הגרעין הגדול שהגיע ליד-חנה.

יעקב סיזל: הם עשו סיבוב אפשרויות לאן אפשר להגיע ולמצוא את מקום הקבע שלהם.

יעקב סיזל: אני אזכיר שזאת התקופה של טרום ההתנתקות שבה יונתן בשיא התקשה מאוד למצוא יישובים שישתפו איתו פעולה.

יעקב סיזל: הנהלת חומש החליטה שהיא פועלת בשני מישורים: היא מתנגדת לפינוי, אבל במקביל היא מנסה למצוא פתרונות- -

עמירה דותן: אנחנו רוצים להתקדם כי הוועדה הזאת מלווה את התהליך במשך שנתיים וחצי.

אורי זליגמן: אני הוצאתי אותו מיישוב אחר, מי-עמי, שבו הוא עשה את התהליך של הפיכה ממושב שיתופי שזה כמו קיבוץ, למושב עובדים.

עמירה דותן: אין ספק שקיבלת את ההחלטה הנכונה ביותר.

אורי זליגמן: כך שזה לא עב"ם שפתאום קפץ לזה כי הוא התנסה בתהליך מאוד קשה ועשה אותו בהצלחה במי-עמי.

עמירה דותן: הנחת העבודה שלי היא שכולם עושים את העבודה המיטבית והמקצועית.

עמירה דותן: בכל זאת יש פה בעיה, ואני רוצה לראות אם אפשר ואיך אפשר לפרק אותה.

עמירה דותן: מכיוון שאין לנו כל הזמן שבעולם אני רוצה לקפוץ ל-2008 ולראות איפה אתה מאתר את הבעיה שקיימת היום.

עמירה דותן: אנחנו לא עוסקים בנושא של יד-חנה, בשביל זה יש לנו רשם, אלא באותם אנשים שהצטרפו ליד-חנה מטעם המפונים.

עמירה דותן: זה המנדט שיש לנו בוועדת המשנה.

יעקב סיזל: אני רואה תהליך ארוך שלא קורה ביום אחד.

יעקב סיזל: לא מחברים שתי קהילות שבאו משתי אסכולות שונות ומשני אופנים של ניהול; בהתנחלויות הייתה דרך מסוימת להתנהל, וביישובים מעבר לקו הירוק ובתוך הקו הירוק יש דרך מסוימת להתנהל.

יעקב סיזל: אנשים באים ממנטליות שונה, והתהליך הוא ארוך.

יעקב סיזל: מי שאין לו סבלנות ולא מבין שהדברים האלה לוקחים זמן, ובעיקר תלויים בסיכומו של דבר בדור ההמשך, זאת בעיה.

יעקב סיזל: אני בסך-הכול רואה התקדמות חיובית.

יעקב סיזל: מצאתי לנכון להביא קצת תמונות כי אנשים שומעים "יד-חנה-חומש" והרבה פעמים רואים את ניצן וכל מיני אתרים שתקועים ועם הרבה מאוד בעיות, אבל לדעתי, אנחנו עשינו קפיצת דרך בלתי רגילה.

יעקב סיזל: אנשים קיבלו את הבתים ואת המגרשים שלהם; אנשים פיצלו את המגרשים שלהם מכיוון שהם עשו עסקה נכונה וטובה עם מדינת ישראל.

יעקב סיזל: העסקה הזאת היא דוגמה ומופת לסוג העסקאות והפינויים הנכונים שנעשו.

יעקב סיזל: אין ספק שהנושא החברתי טעון שיפור, ועובדים על זה.

יעקב סיזל: יותר מזה, מכיוון ששימשתי יושב ראש ועד ומרכז משק, וגם אנשי הוועד וגם אני חשבנו שלא נכון בסיטואציה הזאת שכל העול ייפול עליי ולא תהיה חלוקה, ויתרתי על תפקיד מרכז משק.

יעקב סיזל: נשארתי יושב ראש נבחר ממונה על-ידי ועד ההנהלה ורשם האגודות; הבאנו מרכז משק חיצוני, שיעזור בניהול, קלטנו רכז קהילה חדש, ואנחנו עושים את כל המאמצים, לא חוסכים אגורה, כדי שהיישוב הזה יעלה על פסים חברתיים נכונים.

עמירה דותן: אני רוצה לפרוט את זה לפרוטות כי מסתבר שזה לא הולך ולא מסתדר.

יעקב סיזל: מי שנמצא פה אלה אנשים שלא אוהבים את התהליך.

עמירה דותן: עדיין הם חלק מהעניין, ועדיין יש להם קול.

עמירה דותן: אם אנחנו רוצים לראות יישוב טוב, אנחנו צריכים לראות איך כוללים את המיעוט ביישוב הזה.

עמינדב דרורי: המיעוט הזה הוא לא כל-כך מיעוט.

עמינדב דרורי: רשם האגודות הטעה אותך בכך שבקבוצה הזאת אנחנו למעלה מ-50%.

עמירה דותן: אני רוצה להתקדם.

עמירה דותן: יש כמה שאלות.

עמירה דותן: אתה אומר שיש פה קבוצה של אנשים שקיבלו החלטות נבונות; יש פה מדינה שהייתה מאוד לארג'ית כלפי האנשים האלה- -

יעקב סיזל: בהחלט.

עמירה דותן: כלומר מנהלת סל"ע, המדינה והאנשים עשו הכול מבחינה כלכלית ומבחינת קבלת ההחלטות בצורה המיטבית.

עמירה דותן: בכל זאת עם כל ההצלחות הכלכליות וההחלטות הכלכליות הטובות והמגרשים – ומגרשים לילדים – שמעידים על רוחב לב יוצא מן הכלל ויכולת מימוש יוצאת מן הכלל – עדיין יש פה גרעין חברתי שמאז שאני מכירה את יד-חנה – כבר שנתיים וחצי – הוא קיים.

עמירה דותן: לכן הייתי רוצה שתעזרו לי לראות מה נעשה כדי שהדבר הזה ישתנה.

עמירה דותן: כי מאז שאני שומעת על יד-חנה, הבעיה היא חברתית, לא בעיות אחרות.

עמירה דותן: אולי הגברת שעוסקת בנושא החברתי תוכל לתת לנו קצת הערות.

גלית גרופר: התהליך הוא מורכב, והקושי לטפל בבעיות החברתיות יושב על בעיות נדל"ניות ועל אינטרסים.

גלית גרופר: אנחנו יודעים שכשמנסים לעשות תהליך חברתי היכולת לממש אותו נפגעת עקב בעיה של חוסר אמון בסיסי בין הקהילות.

גלית גרופר: לפיכך אנחנו מאמינים שמי מוביל תהליכי שינוי ביישוב היא הנהגת היישוב.

גלית גרופר: היא מובילה את הוועדות, את התשתית החברתית של היישוב.

גלית גרופר: לכן נעשה מאמץ עד לפני מספר חודשים ללוות את ועד ההנהלה.

גלית גרופר: ועד ההנהלה היא ועד שהיו בו שתי קבוצות – נציגים של יד-חנה ושל חומש – והתחיל תהליך של גישור עם מלווה קהילתי מטעם מנהלת סל"ע, עם עובדת קהילתית של המחלקה, והגיעו להסכמות.

גלית גרופר: אז היו הבחירות, ולאחר הבחירות נוצר פיצול, ונציגים שלא קיבלו את התהליך הזה נמצאים כאן.

גלית גרופר: אנחנו אפילו זימנו את הנציגה אתי עראג'י, להיפגש איתנו ולראות איך יוצרים תהליך, והיה סירוב.

גלית גרופר: כשאין הסכמה להתחיל תהליך שותפות קשה להתחיל תהליכים.

גלית גרופר: לכן אנחנו מתמקדים היום בעיקר בתהליכים של הילדים והנוער, בתהליכים למתן מענים פרטניים למשפחות.

גלית גרופר: אנחנו בונים את מה שניתן לנו, אבל בתהליכים הקהילתיים הרחבים אנחנו לא מצליחים לעשות שיתוף פעולה.

דני שטרול: מה שגלית תיארה זה תהליך מאוד מורכב, אבל אחרי מסע מאוד מתיש הגענו למצב שעמדנו בפני גיבוש חזון משותף.

דני שטרול: כבר התחלנו לתכנן את התהליך, והוויכוח היה על המקום שבו ייערך התהליך.

דני שטרול: היה מדובר שהמשתתפים ייצאו לסוף שבוע ויגבשו את החזון המשותף ואת העתיד המשותף, אבל לצערי, התהליך נעצר שם.

עמירה דותן: למה?

דני שטרול: אני רוצה לומר משהו, ואני אומַר אותו בכאב: הקבוצה התפצלה לשתי קבוצות.

דני שטרול: אני אומר את זה בכאב כי זה קשור לתהליך למידה אחר של מה שקרה לקהילות.

דני שטרול: גם בקהילה הזאת קרה תהליך שאני קורא לה "תסמונת משה", זה קרה לאו דווקא לקהילה הספציפית הזאת; אנחנו נתקלנו בתופעה הזאת בקהילות נוספות שבנקודת זמן מסוימת שההנהגה צריכה להגיע לשלב התקדמות מאוד מתקדם בתהליכי החיבור והעתיד, היא משום-מה נבעטת הצדה וקמה הנהגה חדשה, שחלק מטיעוניה צודקים לגבי אופן הניהול של ההנהגה הקודמת – שקיפות, שותפות וכולי.

דני שטרול: הטענות הללו נכונות.

דני שטרול: אני לא רוצה לשפוט אף צד כאן, אבל ההנהגה הראשונית לא פעלה בצורה נכונה, לטעמי, אבל עובדתית התחלנו לייצר תהליכים מאוד משמעותיים.

דני שטרול: דרך אגב, הקהילה הזאת לוותה בידי יועץ אורבאני, מלווה קהילתי, עובדת סוציאלית קהילתית ועובדת סוציאלית פרטנית.

דני שטרול: כלומר, הקהילה הזאת הייתה עטופה במעטפת המקצועית הטובה ביותר, ולמרות זאת זה לא הלך.

עמירה דותן: אותה מעטפת ידעה שהפיצול הזה עומד לקרות?

דני שטרול: הפיצול הזה היה לאורך כל הדרך, הוא היה צפוי.

דני שטרול: אני מניח שהוועדה לא תרצה להיכנס לזה כי זה דיון בעל אופי אנתרופולוגי- -

עמירה דותן: גם אנושי.

דני שטרול: לצערי, יש הרבה קהילות שההנהגה לא השכילה לשמר גבולות מאוד ברורים ותהליכים קהילתיים.

דני שטרול: התופעה שמתוארת כאן קרתה בעוד כמה קהילות, לצערנו.

עמירה דותן: תודה.

עמירה דותן: אני מבינה שאתי הגיעה.

אתי עראג'י: כן.

אורי זליגמן: אני רוצה להעיר עוד משהו.

אורי זליגמן: במכתבים שאנחנו מקבלים אנחנו מזהים את שתי הקבוצות: קבוצת מיעוט שכל חבריה נמצאים בו – שמונה משפחות.

אורי זליגמן: הקבוצה הזאת כותבת לי במכתבים, אל תפיץ ואל תודיע שאנחנו קבוצה.

אורי זליגמן: אני מקריא: "המכתב הנ"ל מיועד לך בלבד, לא לשכפול, לא להפצה – טפל בו בלי להפיץ את שמי ברבים, כולל חתימות האנשים שתומכים במכתבי, שלא יבולע להם כפי שקרה למכתבים אחרים".

אורי זליגמן: כשאני מקבל תלונה אין לי דרך אחרת לפעול, כי אני לא יודע מה קורה שם במקום.

אורי זליגמן: אני צריך לפנות ליושב ראש.

אורי זליגמן: מתוך 22 משפחות שנמצאות שם מדובר על שמונה משפחות שהצליחו להזיז את אמות הסיפים ולהגיע לכאן לישיבה.

אורי זליגמן: אני לא מיקדתי את הנקודות המשפטיות שבוערות מבחינת הניהול התקין או לא תקין כביכול שקיים.

אורי זליגמן: לכל נושא ונושא שהועלה בפניי קיבלתי תשובה שהיא יותר ממספקת.

עמירה דותן: אמנם הוועדה היא ועדת ביקורת המדינה ויושבים פה נציגים ממשרד מבקר המדינה, אבל אני לא נוהגת לעשות פה דיונים משפטיים, לא שיפוטיים ולא מבקרים; אלא דיונים שמטרתם לראות איך אנחנו יכולים בכל זאת לשפר.

עמירה דותן: אני מבינה שהיה תהליך של גישור; אני מבינה שידעו על הפיצול הזה.

עמירה דותן: זאת אומרת, חוסר האמון, הגרעין שלא מסופק, היה שם.

עמירה דותן: אני לא מדברת לא בפן המשפטי, לא בפן הכלכלי, אלא בפן "האחר" – האנושי, החברתי.

עמירה דותן: הפן הזה תוקע מקל בגלגלים.

עמירה דותן: כל העניין של תהליך הוא חלק מהחיים שלי, ואני מאוד אוהבת את האתגר הזה; בכל זאת יש פה גרעין של שמונה משפחות, שש משפחות או שתי משפחות, מבחינתי, שהשאלה היא מה עושים איתם.

עמירה דותן: אני מבינה את העקיפות של נושא הילדים והנוער, הכול נכון וטוב ויפה, אבל ברגע שיש הגרעין הזה, מה נעשה בכל זאת כדי לשתף אותם ולהבין מה שהם רוצים להגיד.

עמירה דותן: אולי נשמע מה הם רוצים להגיד.

עמירה דותן: כי עד היום, חוץ מזה שיש כעס גדול, חוסר שקיפות וחוסר אמון, אני לא מבינה מה יספק אתכם.

עמירה דותן: מאחר שאמרו שאת, אתי, המנהלת של העסק, ולא הגעת לישיבה אצלי, אולי ניתן לך סוף-סוף את זכות הדיבור.

עמינדב דרורי: אם מדברים על אדם שהוא שנוי במחלוקת- -

עמירה דותן: אני לא שמעתי על אדם שנוי במחלוקת.

עמינדב דרורי: דיברו על אתי- -

עמירה דותן: סליחה, אני לא שמעתי, גם כשדיברו על אתי, אם אמרו שהיא שנויה במחלוקת.

עמירה דותן: אז כדאי שנתחיל לדבר בשפה אמיתית.

עמירה דותן: פה לא מדברים על "שנוי במחלוקת"; פה מדברים על אנשים שיש להם אמירה.

עמירה דותן: נשמע את האמירה שלהם, ונקבל תשובות.

עמירה דותן: אנחנו רוצים לשפר, אנחנו לא רוצים לחזור חזרה לכאבים ולכעס.

עמירה דותן: כמו שאמר דני, "אני אומר את זה בכאב גדול" – את כל הדיון הזה אנחנו מנהלים בכאב גדול, כי הוא לא היה צריך להיות, הוא היה צריך להיות מטופל.

עמירה דותן: בחיבוק שקיבלתם משהו היה צריך להיעשות, אבל את החיבוק אתם לא מרגישים.

עמינדב דרורי: יש פה נקודה שיושבת כאן כרגע.

עמינדב דרורי: אני תמיד הייתי הסנטר בכל מה שמסתובב פה עם כל ההנהגות.

עמינדב דרורי: לפחות אדם אחד נגע בנושא הזה, דני שטרול.

עמינדב דרורי: רשם האגודות שוב מטעה – אתי עראג'י בבחירות האחרונות קיבלה את מרב הקולות של אנשי חומש שבחרו.

עמירה דותן: זאת אומרת, אתה אומר שהיא הייתה צריכה להיות- - -

עמינדב דרורי: - - בפער גדול מאוד- -

אורי זליגמן: היא בוועד.

עמינדב דרורי: - - מזה שהגיע למקום השני, שהוא היה מוביל- -

עמירה דותן: מה זה אומר?

עמינדב דרורי: אני אגיד.

עמינדב דרורי: הוא היה זה שהוביל את הקבוצה הקודמת בראשותה.

עמירה דותן: הבנתי.

עמירה דותן: מה זה אומר?

עמינדב דרורי: הפיצול היה בתוך קבוצת חומש בין שני אנשים שרצו להוביל; המערכות העדיפו לעבוד עם אחד והפלו את השני שהיה המוביל- -

עמירה דותן: סליחה, אבל אתי נבחרה, והיא אחת משני נציגים- -

עמינדב דרורי: וממנה מתעלמים – המזכיר, דניאל, רשם האגודות.

עמירה דותן: מאחר שאתי סוף-סוף הגיעה, אני רוצה לשמוע את זה בקולה.

עמינדב דרורי: רק רציתי שאת תדעי שכל פעם שפנו אליי אני סייעתי.

עמינדב דרורי: דניאל ניסה לדבר איתי ומשום מה הוא נעלם.

עמינדב דרורי: זאת אומרת שהיה פתח לאחד.

עמינדב דרורי: במסגרת הקודמת של חומש שהתפצלה, אני הייתי המאחד, במסגרת הנוכחית בין נציג חומש שזכה במקום הראשון לבין זאת שזכתה במקום השני, שהיא לא נציגת חומש – אני זה שפישרתי.

עמינדב דרורי: דניאל דיבר על אותה ישיבה, אני ישבתי שם והצעתי הצעה שהתקבלה על-ידי דניאל, אני כבר לא מדבר על רוב הקבוצה.

עמינדב דרורי: מאותו רגע הזהירו את דניאל במשהו כי איתי הוא תיאם ישיבת פגישה, והוא נעלם.

עמירה דותן: סליחה, אנחנו יושבים פה מכיוון שאתה ביקשת.

עמירה דותן: זאת אומרת, יש לך הרבה מאוד כוח ויכולת להביא את כולם- -

עמינדב דרורי: יש לי רצון.

עמירה דותן: הכוח נובע מרצון, הרי אנחנו מדברים על אנשים טובים, לא על אנשים לא טובים.

עמירה דותן: מהרצון שלך שתהיה קהילה טובה אתה ביקשת, ואנחנו מקיימים את הדיון הזה עם כל האנשים שביקשתם שיהיו כאן.

עמירה דותן: אז עכשיו, אחרי שהאנשים הגיעו, על-פי בקשתך, ומאחר שאתה ראית את עצמך כאיש הביניים המפשר בין הדברים האלה, בוא ניקח את הדברים האלה ואת הרצון הטוב שלך צעד אחד קדימה – נראה למה אתי שהיא בתוך הוועד, והיא הנבחרת מספר אחד שלכם מרגישה את מה שהיא מרגישה, ומתרגמת את זה – או אתם מתרגמים את ההרגשות שלה – לדברים שבגללם התכנסנו כאן.

יפים ויינטראוב: אבל רשם האגודות לא היה מדויק.

עמירה דותן: סליחה.

עמירה דותן: אנחנו יכולים לסגור לכם את המיקרופונים, אבל זאת לא הדרך שלי.

עמירה דותן: אתי, בבקשה.

אתי עראג'י: אם הוא רוצה לפניי, זה בסדר.

עמירה דותן: לא.

עמירה דותן: שמעתי אותו, וכולם אמרו שלא מדברים בלעדייך, אז בבקשה.

אתי עראג'י: אני אדבר וגם אאפשר לו.

אתי עראג'י: לדעתי, יש הטעיה כאן.

אתי עראג'י: אנשים לא אומרים את האמת- -

עמירה דותן: סליחה.

אתי עראג'י: - - -

עמירה דותן: סליחה, אתי.

אתי עראג'י: את לא מאפשרת לי.

עמירה דותן: אני לא אאפשר לך גם הלאה.

עמירה דותן: הוועדה הזאת היא ועדה ששומעת ואומרת, לא שופטת.

עמירה דותן: את לא היית כאן, את איחרת.

עמירה דותן: הדבר הראשון שהייתי מצפה ממך זה להתנצל, שוועדה שלמה חיכתה לך, והגעת ב-40 דקות איחור.

עמירה דותן: דבר שני שאני מצפה הוא שתתחילי מאל"ף.

עמירה דותן: נבחרת ברוב קולות, כל הכבוד – איפה את מרגישה היום בעיה, לא במתן ציונים לאף אחד.

עמירה דותן: אם את מוכנה להתחיל מהתחלה, בבקשה; אם לא, אני סיימתי לטפל ביד-חנה.

אתי עראג'י: אין לי בעיה אם זה הולך בצורה כזאת אף על פי שרציתי לענות כי השתמשו בשמי.

אתי עראג'י: קודם כול, אני איחרתי היות שהכבישים פקוקים.

עמירה דותן: לא ביקשתי תשובות, רק התנצלות.

אתי עראג'י: עם כל הכבוד לך, תאפשרי לי לומר משפט ולא לנתק אותי כל שנייה.

אתי עראג'י: אי אפשר לנתק את קו המחשבה של אדם, זה גם כבוד.

עמירה דותן: אני מתנצלת, בבקשה.

אתי עראג'י: תודה לך.

עמירה דותן: זה מרגיש טוב שמתנצלים, נכון?

אתי עראג'י: כן.

אתי עראג'י: מראים את זה כאילו יש 8 משפחות שמתנגדות.

אתי עראג'י: זה לא נכון.

אתי עראג'י: לפני שהצטרפתי כל המפונים מחומש היו בעמדה אחת במשך שנתיים וחצי מול העמדה של הקיבוץ.

אתי עראג'י: היושב ראש היה עוד מהסכם ההעתקה והמשיך את האינטרס של הקיבוץ.

אתי עראג'י: הוא המשיך בתפקיד, וזה נראה לנו לא סביר.

אתי עראג'י: לא יכול להיות שאדם שהיה בהסכם העתקה ולצד אחד, ימשיך בתפקידו; והרשם ממשיך וממנה אותו עוד שנה ועוד שנה.

אתי עראג'י: השנה הוא הפסיק היות שכל המכתבים והאילוצים שלי גרמו לכך שהוא יעבור ויהיה יושב ראש.

אתי עראג'י: ואז הוא קיבל פתח – להיות יושב ראש קלפי; ניהלו בשבילו קלפי – קלפי אחת – פלא.

אתי עראג'י: אני צריכה את הקלפי כשאני יודעת שהרוב זה אנשי הקיבוץ?

אתי עראג'י: הרי לא צריך קלפי כדי לדעת שהוא ייבחר.

אתי עראג'י: אז אני שלחתי מכתב לרשם ושאלתי למה הבחירות האלה?

אתי עראג'י: למה כל ההצגה הזאת?

אתי עראג'י: תן לו עוד שנה.

אתי עראג'י: למה צריך את הקלפי?

אתי עראג'י: אנחנו יודעים מי הרוב; הרוב זה אנשי הקיבוץ.

אתי עראג'י: אנחנו המיעוט.

אתי עראג'י: כל הזמן הזה במשך שנתיים וחצי אנחנו היינו קבוצה אחת של מפונים.

אתי עראג'י: הנציג הקודם הציע עזרה להצטרף ולהיות נגד הקיבוץ כי הוא אמר לי שמתנהלים דברים בצורה לא נכונה, הדברים של הסכם ההעתקה לא מתנהלים נכון, יש שחיתות, דברים לטובת קבוצה אחת בלבד.

אתי עראג'י: אנחנו אכן רואים שהאדם ממשיך לייצג את קבוצת הקיבוץ, יש הנהלת חשבונות שממשיכה מתקופת הקיבוץ.

אתי עראג'י: כל הדברים כתובים, ואני יכולה להוכיח את זה במאזנים.

אתי עראג'י: אנחנו רואים שעורכי הדין שייצגו את הקיבוץ ממשיכים.

אתי עראג'י: לכאורה, הם שלנו, אבל עד היום לא ראיתי במה הם טיפלו בנו.

אתי עראג'י: כל הזמן אנחנו נלחמים נגד הדברים שהקיבוץ הוציא.

אתי עראג'י: אפשר לראות את זה עד חצי השנה האחרונה שנשארנו מספר אנשים.

אתי עראג'י: למה אנשים אחרים לא?

אתי עראג'י: זה לא שהם לא באותה עמדה שלנו – זה לא נכון.

אתי עראג'י: כל המפונים, כולל הנציג הראשון עדיין באותה עמדה.

אתי עראג'י: אבל הם התייאשו.

אתי עראג'י: הנציג הראשון אמר לי שהוא שולח לרשם מכתבים, ואין תגובה.

אתי עראג'י: הוא מגיע לשם ויושבת עורכת דין - -

אורי זליגמן: מי זה הנציג הראשון?

אתי עראג'י: - - שמייצגת בהסכם העתקה.

אתי עראג'י: אפשר להראות שעורכת דין דורון כרמית ישבה בישיבה הראשונה אצל הרשם.

אתי עראג'י: אז למה לא הודיעו לנציג שלנו שהגיע שיביא גם הוא עורך דין?

אתי עראג'י: כל הדברים האלה מראים על דברים.

אתי עראג'י: אתם אומרים שזה חברתי.

אתי עראג'י: זה לא חברתי.

עמירה דותן: מה זה כן?

עמירה דותן: תסבירי לי מה זה כן.

אתי עראג'י: אני אסביר.

אתי עראג'י: מראים שכלכלית קיבלנו דונם, הכול טוב ויפה מבחינה כלכלית.

אתי עראג'י: בואו נראה מה הקיבוץ הרוויח מזה?

אתי עראג'י: הוא לא רק הרוויח, אלא המשיך עד היום כתוצאה מהסכם ההעתקה אף על פי שלא כתובים הרווחים האלה בהסכם.

עמירה דותן: למה זה מפריע לך?

אתי עראג'י: כשאני חותמת על הסכם העתקה אני מצפה לשוויון מוחלט.

עמירה דותן: איפה אין שוויון?

אתי עראג'י: אין שוויון מוחלט.

אתי עראג'י: אנחנו גילינו שאנשים שנכנסו לקיבוץ, קיבלו דונם, ולא היו שייכים בכלל לקיבוץ.

אתי עראג'י: הם לא היו חברים בקיבוץ.

אתי עראג'י: זה נודע לנו אחר-כך.

אתי עראג'י: אמרו לנו שהסכם ההעתקה הוא סודי, ואי אפשר לראות אותו.

אתי עראג'י: לא ראינו אותו, וחתמנו על משהו שלא ראינו.

אתי עראג'י: אחר-כך צירפו את סעיף 13 אחרי שנה.

אתי עראג'י: אנחנו נמצאת במצב נפשי קשה, ואנחנו לא יכולים לומר כלום, ואומרים לנו לחתום.

אתי עראג'י: לאן נלך?

אתי עראג'י: מה אמרו לי כשאמרתי שאני לא רוצה לחתום?

אתי עראג'י: אמרו לי, לכי לרחוב עם חמשת הילדים שלך.

אתי עראג'י: זאת אומרת, אולצתי לחתום.

אתי עראג'י: לא רק אני, כולם אומרים את זה.

אתי עראג'י: אם היינו יודעים שהסכם ההעתקה יהיה כפי שהיה, לא היינו חותמים, לא היינו באים לשם.

עמירה דותן: אני רוצה להבין, חתמתם על הסכם בלי לדעת מהו?

אתי עראג'י: בוודאי.

אתי עראג'י: זה היה סודי.

אתי עראג'י: אני ביקשתי אישית מהנציג.

אתי עראג'י: הרמתי טלפון.

עמירה דותן: את חתמת על נייר בלי לדעת מה כתוב בו.

אתי עראג'י: בוודאי.

אתי עראג'י: אני הייתי במצב קשה מאוד, וביקשתי לדעת.

אתי עראג'י: יתרה מזאת, ביקשתי לדעת את ההסכם.

אתי עראג'י: סליחה, שאני אומרת את זה, צביה, את לא היית באותה תקופה.

אתי עראג'י: זה היה יונתן בשיא- -

צביה שמעון: איתַי היה, אז איתי יענה.

אתי עראג'י: את תראי שאני אומרת את הדברים, ויש לי גם הוכחות בכתב.

אתי עראג'י: יש לי תיק מלא התכתבויות.

עמירה דותן: רגע, נתקדם.

עמירה דותן: חתמת על הסכם העתקה בלי לדעת על מה את חותמת.

אתי עראג'י: בוודאי, בהתחלה לא ידעתי.

עמירה דותן: מתי זה היה, בשנת 2005?

אתי עראג'י: כן.

עמירה דותן: עכשיו אנחנו ב-2008, ואת חברת ועד המנהל.

אתי עראג'י: לכאורה.

אתי עראג'י: על הנייר.

עמירה דותן: תסבירי לי את ה"לכאורה".

אתי עראג'י: בהתחלה היה כתוב בהסכם ההעתקה שחתמנו עליו שיהיו שלושה נציגים מהקיבוץ פלוס שניים חיצוניים, פלוס שני נציגים מהמפונים.

אתי עראג'י: היו שני נציגים מהמפונים עד הבחירות האחרונות, והיינו עם הרבה כוח.

אתי עראג'י: אנשי הקיבוץ הם שלושה, פלוס האדם השני שהוא חבר מגרנות ששייך לקבוצה ששייכת לקיבוצים, פלוס אדון סיזל שהוא המזכיר שהיה וגם יושב ראש שהוא מתוך הקבוצה, והוא המשיך את הקבוצה של הקיבוץ.

אתי עראג'י: ככה נוצר מצב שגם ככה היינו מיעוט.

אתי עראג'י: אני שלחתי מכתבים – הוא הקריא רק מכתב אחד שאני כתבתי, אני מודה – ואחרי שזה התחיל להיות הצקה עד כדי פחד – אני כתבתי אותו אחרי הרבה מאוד מכתבים ששלחתי לו וגם דיברתי עם האנשים שלו, והם אמרו לי שאכן הדברים נראים לא נכון.

אתי עראג'י: הם אמרו לי את הדברים האלה, וביקשתי שאדון סיזל לא ימשיך כי הוא מייצג רק קבוצה אחת.

אתי עראג'י: אני יושבת בוועד, ואני רואה את זה, ואפשר להראות דבר לדבר.

אתי עראג'י: גם במאזנים, שכתובים לטובת אנשי הקיבוץ, בהסכם ההעתקה היו כתובים, ארבעה בנים שאין להם זכות לקבל נחלה, והם הכניסו אותם, והמדינה אמרה שהם ישלמו 11% מהכסף, 30 אלף.

אתי עראג'י: הם עשו ישיבה לפני שבאנו - -

עמירה דותן: או-קיי.

אתי עראג'י: תני לי לסיים את הדברים, את תראי שהדברים מורכבים.

עמירה דותן: לא רק שהם מורכבים, לכן אני רוצה להפסיק את זה כאן.

אתי עראג'י: - - הם עשו ישיבה והוציאו את זה מהמאזנים שלנו.

אתי עראג'י: אדון סיזל הוציא וכתב את זה במאזנים.

אתי עראג'י: כתוב במכתב שצריך להוציא את זה מהכיס של האנשים, והוציאו את זה מהאגודה.

אתי עראג'י: כשאני באה להעלות פה את הדברים הוא לא נותן לי תשובות כי הרשם יושב ומגן על הקבוצה הזאת.

אתי עראג'י: אפשר להראות את זה במכתבים – לא היה מענה אחד.

אתי עראג'י: גם בטלפונים אדון שרגא, שאני מאוד מכבדת, אמר לי שאני צודקת.

אתי עראג'י: אמרתי לו, למה אתה מוסיף להם אדם רביעי בבחירות האלה?

אתי עראג'י: לא מספיק שלושה ועוד שניים – חמישה נגד שניים?

אתי עראג'י: ייאשת את האנשים.

אתי עראג'י: אנשים נמצאים במצוקה, הם כבר לא יודעים אם לבנות את הבית או לא.

אתי עראג'י: עכשיו אתה מוסיף עוד אדם?

אתי עראג'י: הדברים הם כלכליים קשים מאוד.

עמירה דותן: תודה רבה.

עמירה דותן: אני הבנתי את נושא יד-חנה.

עמירה דותן: הוא באמת מאוד מורכב, והוא לא רק חברתי.

עמירה דותן: איתי, בבקשה.

עמירה דותן: בזה נסכם את נושא יד-חנה.

איתי אהרונסון: שני דברים בקצרה: העיניים הופנו הנה בשלב מסוים לגבי ההיסטוריה של ההסכם – האם קיבלה עותק או לא.

איתי אהרונסון: הטענות לא הופנו למנהלת סל"ע, אלא לנציגות של הקבוצה ביחסים שבין הנציגות לבין כל חברי הקבוצה.

איתי אהרונסון: אני לא מכיר דבר כזה, זאת פעם ראשונה שאני שומע.

איתי אהרונסון: בכל מקרה, הטענות בעניין זה לא מופנות למנהלת סל"ע.

איתי אהרונסון: כמובן, מנהלת סל"ע ניהלה משאים ומתנים, החליפה עם עורכת הדין של הקבוצה ועם נציגי הקבוצה את הטיוטות, וכולם ראו את הכול.

איתי אהרונסון: מה היה בין הנציגות לבין האנשים אני לא יודע.

איתי אהרונסון: שנית, אני רוצה לומר יותר מאשר לוועדה, לאנשי חומש המפונים: אני שמעתי לכל אורך הדיון הזה "אנחנו" ו"הם".

איתי אהרונסון: ככל שזה נוגע להסכם חומש-יד-חנה האמירות האלה ממש לא במקום.

איתי אהרונסון: אני רוצה להזכיר לכם ולכולנו מאיפה התחלנו.

איתי אהרונסון: כאשר התחיל לקרום עור וגידים נושא הסכם חומש-יד-חנה הבקשה המקורית של אנשי יד-חנה הוותיקים הייתה שהם יקבלו מגרשים של דונם; אנשי חומש באו ואמרו מצדם שהם רוצים להצטרף כחברים שווים לכל דבר ועניין, ומה שמקבלים אנשי יד-חנה הם מבקשים לקבל גם.

איתי אהרונסון: עם זה היה קושי מאוד גדול כיוון שבחומש היו לאנשי חומש מגרשים של חצי דונם, ופה הם ביקשו לקבל נחלות, והיועץ המשפטי לממשלה לא אישר את זה.

איתי אהרונסון: אחרי סדרה מאוד ארוכה של דיונים ברמת היועץ המשפטי לממשלה עצמו – אפילו לא נציגיו – במספר ישיבות ודיונים, גובשה המתכונת שאנחנו מכירים אותה היום שבמסגרתה אנשי יד-חנה הוותיקים נדרשו לוותר במשהו על סוג הנכס שיקבלו, וברור לכולם היה שהמשמעות היא שאנשי חומש הולכים לקבל נכס משמעותי בשווי לעומת מה שהיה להם, וכל זה מתוך העיקרון של קליטה ביישוב הוותיק, אבל כשווים ולא כהרחבה בתנאים פחותים.

איתי אהרונסון: השורה התחתונה של הדברים היא שאנשי חומש – ואני לא רוצה להשתמש בביטוי "הרוויחו" – אבל מתוך הרצון ללכת איתם בבקשה שלהם להיקלט ביד-חנה כשווים לכל דבר ועניין, גם בצד החומרי קיבלו נכס הרבה יותר טוב ממה שהיה ניתן להם אלמלא עמדו על אותה דרישה ואלמלא העיקרון הזה ליווה את ההסכם הספציפי הזה.

איתי אהרונסון: לבוא ולשמוע היום על רקע הצעד המשמעותי שנעשה לקראתם בהטבות, את האמירות מסוג "אנחנו" ו"הם", זה בניגוד גמור לעיקרון שעליו עמדו אנשי חומש עצמם בבקשות שלהם, ושהיו הבסיס היחידי לאישור החריג שניתן בידי היועץ המשפטי לממשלה למתכונת הנוכחית של הסכם יד-חנה.

איתי אהרונסון: לכן מאוד צורם לי לשמוע את האמירות "אנחנו" ו"הם".

איתי אהרונסון: גם אם יש להם מחלוקות פנימיות כאלה ואחרות, כל האמירות "אני נציגת חומש", "אני נציג חומש האמיתי" – מה זה הדבר הזה?

איתי אהרונסון: אתם חברים ביד-חנה, אין דבר כזה.

קריאות: - - -

איתי אהרונסון: תנו לי להשלים את הדברים.

אתי עראג'י: הוא אומר דברים לא לעניין.

אתי עראג'י: תאמר דברים נכונים.

איתי אהרונסון: תנו לי להשלים את הדברים, ותענו לי אחרי שאשלים.

איתי אהרונסון: כאשר אני שומע את האמירות: "מר סיזל מייצג את אנשי חומש הוותיקים, הוא לא מייצג אותנו" – הבקשה שלכם מלכתחילה הייתה להצטרף ליד-חנה כשווים בין שווים- -

אתי עראג'י: אבל זה לא כך.

איתי אהרונסון: - - וכל האמירות: "אתה מייצג את הוותיקים", "אתה ניהלת את המשא ומתן לפני", "אתה לא יכול עכשיו לייצג אחרי" – מה זה?

איתי אהרונסון: זה בניגוד לכל העיקרון שעמד בפני היועץ המשפטי לממשלה כשהוא אישר את ההסכם הזה.

איתי אהרונסון: לכן תשקלו את הדברים שוב; אני לא אומר שאין בעיות ואין קשיים, אבל הרעיון "אנחנו" ו"הם" הוא רעיון שצורם לי מאוד היום.

אתי עראג'י: הוא צורם, אבל זאת המציאות.

קריאה: - - -

עמירה דותן: סליחה, אני סיימתי את נושא יד-חנה, אלא אם יובל רוצה לומר משהו לגבי הקראווילות.

יובל פרנקל: נשאלה שאלה לגבי האחזקה.

יובל פרנקל: אנחנו פועלים מטעם משרד השיכון כשלוחים של מנהלת סל"ע; אנחנו אחראים בתחום אחזקת פנים הקראווילות.

יובל פרנקל: הייתה תקופה שהייתה מחשבה להוריד את תחום הסיוע.

יובל פרנקל: מנהלת סל"ע ומשרד השיכון החזירו את זה די מיד לתחום הראשוני.

יובל פרנקל: זה ברמת השירות הכוללת.

יובל פרנקל: לגבי יד-חנה עצמה, אנחנו ביקשנו בהנחיית משרד השיכון ומנהלת סל"ע שמשרד הביטחון שבנה 22 קראווילות יעשה שם סקר מבנים.

יובל פרנקל: 22 מתוך 25 חתמו שאין להם הערות.

יובל פרנקל: אם לאחרונה יש דברים אנחנו מטפלים בזה באופן שוטף.

יובל פרנקל: למשל, המקלחון ששמו אצל יפים, בדקו אם אני יכול להיכנס כדי לראות אם הוא מתאים.

יובל פרנקל: שוב, אם יש בעיה, זאת בעיה ספציפית שצריך לטפל בה.

יובל פרנקל: יש בעיה שקשורה לתחום התשתיות, ובזה משרד השיכון מטפל במקביל.

יובל פרנקל: יש תלונות על תשתיות בחוץ, והמשרד בודק את הדברים האלה בעקבות ההערות שלנו ושל התושבים.

עמירה דותן: תודה.

אורי זליגמן: אני רוצה להיות פרודוקטיבי.

אורי זליגמן: שמעתי את הדברים פה.

אורי זליגמן: לא הצלחתי אף פעם מכל המכתבים למקד משהו.

אתי עראג'י: למה לא הזמנת אותי?

אתי עראג'י: היית מזמין אותי.

אורי זליגמן: אני מבקש שאתי תמקד את הנושאים שנראה לה שדורשים בדיקה, תעלה על הכתב מה היא רוצה שייבדק, ואנחנו נראה איך אפשר לקדם את הנושא כדי שהדברים ייבדקו ותהיה תשובה מסודרת עליהם.

אורי זליגמן: עם השותף שלה לוועד, ראובן טביב, היו לי עשרות ישיבות.

אורי זליגמן: לא פשוט אצלי לקיים ישיבה כשאנחנו מדברים על 1.5 מיליון אנשים שתמיד רוצים להיפגש איתי.

אורי זליגמן: ישבתי עשרות ישיבות והטרחתי את יעקב סיזל ואת כל הקבוצה אליי עם עוד אנשים מהקבוצה הזאת וישבנו הרבה על יד-חנה.

אורי זליגמן: זה לא שאנחנו מתעלמים וגם עכשיו אנחנו לא נתעלם.

אורי זליגמן: אני מבקש שנהיה ממוקדים, שלא יהיה כתוב "שחיתות" ו"לא נכון", אלא נושאים.

אורי זליגמן: הנושאים האלה יעלו אצלי על השולחן, ואז אני אחליט מה לעשות איתם.

אורי זליגמן: כך אני מציע לסכם את הישיבה מבחינתי.

אתי עראג'י: אפשר להעיר הערה?

עמירה דותן: לא.

עמירה דותן: בבקשה, המבקר.

יוסי הירש: אנחנו יושבים ורושמים את הדברים בשביל להבהיר את הנקודה לעצמנו.

יוסי הירש: מר וינטראוב אמר שהוא שלח מכתב ב-24 באוגוסט.

יוסי הירש: מר זליגמן אמר שמר ויינטראוב שלח מכתב ב-21 באוגוסט.

יוסי הירש: אני רוצה לדעת אם מדובר באותו מכתב או שיש שני מכתבים- -

אורי זליגמן: יש רק מכתב אחד.

אורי זליגמן: יוסי הירש: - - ושנית, האם אתה שולח את זה לכתובת הנכונה.

אורי זליגמן: כפי שאתה תיארת זה לא אמור להיות מיועד אליך כי צריך לשלוח את זה למפרק, ובמקביל אתה כותב למי שכתב אליך ששלחת את זה או שהוא לא יודע איפה הוא נמצא?

אורי זליגמן: כשיש פנייה אמיתית אלינו זה מתנהל.

אורי זליגמן: פה אין פנייה, פה יש סוג של עצומה שתויקה בתיק.

אורי זליגמן: אין מה לעשות עם עצומה כזאת, במיוחד כשהתקבלה קודם תשובה לחלק מהדברים.

יוסי הירש: לא אישרת את קבלת המכתב.

יפים ויינטראוב: זאת פגיעה באינטליגנציה.

עמירה דותן: סליחה, יפים.

עמינדב דרורי: זה תרתי משמע, "יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה" אצל אותו אדם.

עמינדב דרורי: הוא רק מחזיק שני כובעים.

עמינדב דרורי: המבקר ענה על זה.

עמירה דותן: תודה רבה לאנשי יד-חנה שבאו והעלו את הדברים על השולחן.

אתי עראג'י: פתאום הדברים ברורים אחד לאחד.

אתי עראג'י: אני לא יודעת מה ברור.

עמירה דותן: אין לי ספק, שיש פה חוסר שביעות רצון ואנטי מוחלט מצד האנשים שיושבים פה ומייצגים את יד-חנה.

עמירה דותן: יחד עם זה, אני בדקתי את ההסכם, ויש לכם הסכם יפהפה; יש לכם מקום שהוא פנינה.

עמירה דותן: אני רואה פה את השקפים שיעקב סיזל מעלה כאן.

עמירה דותן: יש לכם מועצה שמהתחלה רצתה אתכם, רוצה אתכם ורואה בכם חלק.

עמירה דותן: בוועדת המשנה שעוסקת במפוני גוש קטיף אני רואה שהטיפול בכם היה יוצא מן הכלל.

עמירה דותן: עכשיו כמו בכל תהליך של גדילה הגיע הזמן שהולכים לגן.

עמירה דותן: לגן כבר לא הולכים עם אמא, אלא כבר יש גננת ומטפלת.

עמירה דותן: צריכים להיפרד מהאמא ומהסינר וצריכים להתרגל לחיים החדשים.

עמירה דותן: לכן רשם האגודות והמזכיר ואת כחלק מהוועד, צריכים לקחת על שכמכם את הובלת יד-חנה החדשה.

עמירה דותן: אני מאוד מודה לך, אורי, שאתה אמרת שאתה לוקח את הדברים משני הטעמים: קודם כול, אתה לא מונה את 60 הימים, וכל בעיה שיש בנושא המפרק אתה רוצה לדעת כערעור, ואתה תטפל בזה ברוח טובה ובראש טוב; דבר נוסף שאני שומעת ממך הוא שאתה מבקש לדעת, לגופם של עניינים ולא בשיפוטיות ולא במילים כאלה ואחרות איפה הנקודות שבהן אתי וכל הקבוצה מרגישה שהדברים לא נעשים בצורה המיטבית ולא בצורה המשווה.

עמירה דותן: היא מרגישה שבאיזשהו מקום היא לא במיעוט, אלא בהרגשת נחיתות.

עמירה דותן: את הרגשת הנחיתות הזאת הייתי רוצה שהיא תגיד, כמו שאתה אומר לה, איפה זה בא לידי ביטוי, ושתבדוק את זה.

עמירה דותן: אני מבקשת ממך שהבדיקה תהיה בשיתוף עם האנשים האלה כי הם כבר חוו חוסר שקיפות הרבה מאוד זמן.

עמירה דותן: אם נראה להם שקיפות ועבודה יחד אולי הדברים ייעשו טוב יותר.

אתי עראג'י: אבל אלה דברים לא נכונים.

אתי עראג'י: דברים לא חוקיים.

עמירה דותן: אני רוצה לומר תודה למנהלת סל"ע.

עמירה דותן: זאת דוגמה לעבודה נכונה ליישובם של הנושא של מפוני חומש.

אתי עראג'י: זה נושאים של שחיתות.

עמירה דותן: נעבור לנושא של כפר דרום.

עמירה דותן: תודה רבה לכם.

אתי עראג'י: הפכתם "שחיתות" ל"חברתי".

אתי עראג'י: צר לי, אני ציפיתי מהמקום הזה.

אתי עראג'י: זה דברים של שחיתות.

אתי עראג'י: שלחנו - - -

עמירה דותן: תודה רבה לכם.

עמירה דותן: אתי, כל מילה מיותרת כרגע.

אתי עראג'י: דברים כספיים הפכתם לחברתיים לשמונה אנשים.

אתי עראג'י: אני מצפה שיבדקו את זה.

אתי עראג'י: קראו את המכתבים שלי.

אתי עראג'י: מדובר על שחיתות.

אתי עראג'י: אנשים מייצגים פה כספים של מדינה שעברו לאנשי הקיבוץ- -

עמירה דותן: כפר דרום.

אתי עראג'י: לא בודקים את זה.

אתי עראג'י: במקום שהכספים החברתיים יועברו לאנשי המפונים- -

עמירה דותן: יש לך כתובת, אתי.

עמירה דותן: יש לך כתובת שפתחו לך דלת.

אתי עראג'י: הכתובת מפסח שנה שעברה.

אתי עראג'י: הוא לא הזמין אותי.

עמירה דותן: אז הנה, הוא מזמין אותך עכשיו.

אורי זליגמן: אני לא מזמין אותה, אני רוצה שהיא לא תגיד "שחיתות"- -

אתי עראג'י: - - - אחד לאחד.

עמירה דותן: העתק ממכתבך תשלחי גם אליי.

אתי עראג'י: אני אשלח לך לא אחד, לא שניים- -

עמירה דותן: לא, אני לא צריכה מסות, אני צריכה אחד ממוקד.

אתי עראג'י: שלוש שנים - - - זה צדק?

אתי עראג'י: זאת שחיתות- - -הרשם יודע זאת.

עמינדב דרורי: אני רוצה רק דבר אחד להגיד: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה שקיבלה אותנו בצורה לא רגילה- -

אתי עראג'י: מדובר על מיליונים.

אתי עראג'י: כספים שנגנבו במיליונים, ואתם יושבים- - -איפה אתם?

אתי עראג'י: מדובר על מיליונים.

יעקב סיזל: ככה נראות ישיבות ההנהלה.

עמירה דותן: בהצלחה, חברים.

עמירה דותן: 2.

עמירה דותן: דיור למפוני כפר דרום הנמצאים באשקלון

אברהם יעקב שרייבר: אומרים שלפעמים יש תגובות נורמליות למצבים לא נורמליים.

אברהם יעקב שרייבר: אסור לשפוט אנשים.

עמירה דותן: אסור לשפוט אנשים בשום אופן.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מרגישים את השטח.

עמירה דותן: אסור לשפוט אנשים, ואני מקווה שהבנתם שלא התכוונו לשפוט אף אחד, אלא רק לפתור.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו לשם שינוי לא הבאנו תמונות, כי אנחנו מסתובבים במסדרונות ורואים אותנו בטלוויזיה מדי יום.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו גרים באשקלון, נופלים עלינו טילים.

עמירה דותן: קודם כול, תדעו שאתם חבים תודה רבה ליובל שבזכותו ידעתי על הבעיה ובאנו לדיון.

אברהם יעקב שרייבר: מדי פעם אנחנו מזמינים את הנוגעים בדבר לראות אותנו, וכך גם נולד העניין.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו ביקשנו את הדיון הזה.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מדברים כרגע על הפתרון הזמני של כפר דרום, לא על פתרון הקבע.

אברהם יעקב שרייבר: בתוך הפתרון הזמני לתושבי כפר דרום שקבוצה אחת מתוכם כיום באשקלון, נחתם חוזה עם קבלן באשקלון על נתינת דירות לתושבי כפר דרום.

אברהם יעקב שרייבר: חלק מהדירות פנויות וחלק שכורות.

אברהם יעקב שרייבר: מכיוון שאף אחד לא העלה על דעתו שפתרון הקבע ייקח למעלה מ-3 שנים חתמנו עם הקבלן חוזה לשלוש שנים.

אברהם יעקב שרייבר: ההנחה הייתה שכבר נגור ביישוב יפהפה.

אברהם יעקב שרייבר: הקבלן הכניס לחוזה סעיף שעל כל יום יש 50 דולר קנס על כל דירה.

אברהם יעקב שרייבר: המדינה היום אומרת שכל התושבים שגרים בדירות שכורות יעברו דירה כי יש לנו גם דירות ריקות קנויות בבניין שעליהן הדירות לא משלמת.

אברהם יעקב שרייבר: זה אומר להעביר יותר מ-10 משפחות שאוטוטו כבר הולכות לעבור לשלב הקבע או לפחות לשלב הזמני לפני הקבע באישור הממשלה, אף על פי שעדיין לא ידוע איפה כי הרעיון של שוקדה נפל, לצערנו; אבל בכל אופן, אלה משפחות שעומדות לצאת מאשקלון.

אברהם יעקב שרייבר: זה קשה מבחינה פיזית ומבחינה נפשית כי סוף-סוף אדם מצא בית.

עמירה דותן: אנחנו מדברים על אותו בניין?

אברהם יעקב שרייבר: כן.

אברהם יעקב שרייבר: באים עכשיו למשפחות ואומרים להם שעם הקבלן אין מה לדבר כי הוא ידוע כאדם קשה.

אברהם יעקב שרייבר: אבל אתם הגוף החלש.

אברהם יעקב שרייבר: אין לי נגד אף אחד משהו אישי, אבל לדעתי, זה עוול.

עמירה דותן: גודל הדירות החלופיות אותו דבר.

אברהם יעקב שרייבר: כן, זאת לא בעיה.

אברהם יעקב שרייבר: אפילו יש כאלה שיתרחבו מזה.

אברהם יעקב שרייבר: אבל אנשי כפר דרום לא מחפשים את הנדל"ן ולא את הרוחב, הם מחפשים פתרון.

אברהם יעקב שרייבר: כמעט כל פתרון שנתנו לנו במשך הזמן הזה שקלנו והסכמנו עליו.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו בסך-הכול מבקשים פתרון.

עמירה דותן: קיבלתם הרבה מחמאות בדיון הקודם לפני שבועיים.

אברהם יעקב שרייבר: לא נגלוש לדיור הקבע כי זה יכול לקחת הרבה שעות.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו רק ביקשנו למצוא פתרון חלופי.

אברהם יעקב שרייבר: במקום להזיז משפחה מדירה שכורה לקנויה – טוב, הבנו שזה לא שייך, קיבלנו את הדין בהכנעה.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מוכנים להעביר את כל המשפחות מהדירות השכורות לדירות הקנויות, וזה הרבה גם בעזרת האנשים הטובים גם במנהלת וגם בעמיגור שאומרים, בואו נעשה את זה חדר מול חדר, ולא תהיה טרחה למשפחות.

אברהם יעקב שרייבר: המשפחות הסכימו, להפתעתי.

אברהם יעקב שרייבר: כשישבתי בדיון עם צביה אמרתי לה שזה לא יעבור, שהם עושים עוול, ואני אומר – הצלחנו.

אברהם יעקב שרייבר: יש לנו בקשה אחת, ואפשר לגמור את זה פה בכמה דקות.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו באנו מיישוב מפואר עם הרבה מורשת קרב; הוא המשך לכפר דרום בתש"ח, היו בו הרבה משפחות שכולות, פצועות.

אברהם יעקב שרייבר: באנו מיישוב על קרקע.

אברהם יעקב שרייבר: כל אחד מבין שלקחת יישוב, לקפל אותו לקוביות לגו בבניין בעיר זה לא קל.

אברהם יעקב שרייבר: למה הגענו לשם?

אברהם יעקב שרייבר: כי היינו היישוב הראשון בגוש שאחרי שלושה ימים מאז העקירה אמרנו לאן אנחנו מוכנים ללכת.

אברהם יעקב שרייבר: אמרו שהמקום היחיד שיכול לאכלס אותנו כדי שלא נעבור סבל חודשים בבית מלון זה בניין דירות.

אברהם יעקב שרייבר: אמרנו, שזה לא טבעי לאנשי יישוב חקלאי כפרי לגור בעיר.

אברהם יעקב שרייבר: אז אמרו, בסדר, זה יהיה שנתיים.

אברהם יעקב שרייבר: שנתיים שם – יישוב קבע.

אברהם יעקב שרייבר: היום המגמה של המדינה היא לצמצם את מספר הדירות בבניין כמה שאפשר.

אברהם יעקב שרייבר: זה מובן, כי משלמים עליהן כסף.

אברהם יעקב שרייבר: אבל יש בבניין דירות קנויות שהמדינה לא משלמת עליהם אגורה.

אברהם יעקב שרייבר: בקשתנו היא לאשר לנו את כל הדירות הקנויות שקיימות, לצורכי קהילה.

אברהם יעקב שרייבר: אז אנחנו מוכנים להעביר את כל הדירות השכורות לקנויות ונוכל קצת לנשום.

אברהם יעקב שרייבר: להשאיר אותנו היום במינימום שבמינימום בתנאים קשים זה בלתי אפשרי מבחינתנו.

אברהם יעקב שרייבר: בזה אפשר לגמור את הבעיה.

עמירה דותן: כלומר, אתם אומרים שהמשפחות מוכנות לעבור לדירות; אתם מרגישים די מנוצלים בכך שכל פעם פתרון הקבע מתרחק, ולכן כשיש כזה שינוי, אתם רוצים ליהנות ממנו.

אברהם יעקב שרייבר: זה לא "ליהנות", זה צרכים אמיתיים.

עמירה דותן: סליחה.

עמירה דותן: לכולנו יש צרכים אמיתיים, גם לאנשים שאינם מפונים מגוש קטיף.

אברהם יעקב שרייבר: אבל זה לא עניין קהילתי.

אברהם יעקב שרייבר: פה זה קהילתי.

עמירה דותן: אתה אומר, מכיוון שיישוב הקבע שוקדה מתרחק מאתנו, ואני לא יודע איפה אנחנו מבחינת המקום החדש, כי אנחנו כבר למעלה משלוש שנים במקום הזה, ועם המורשת המפוארת שלנו וכל מה שקורה היום בעזה מחדש – כל הדבר הזה משחק לכם, ואתם רוצים פיצוי מעבר לדירות.

אברהם יעקב שרייבר: זה לא פיצוי.

אברהם יעקב שרייבר: אני מזמין את כולכם להגיע אלינו היום.

אברהם יעקב שרייבר: בזמן שהמלחמה מתנהלת ובית-ספר מושבת אנחנו מקיימים בית ספר וגן בבניין.

אברהם יעקב שרייבר: אלה צרכים אמיתיים מאוד.

עמירה דותן: מה קרה לבית הספר?

אברהם יעקב שרייבר: בית ספר מושבת בגלל המצב.

עמירה דותן: אנחנו מקווים שכל בתי הספר במדינת ישראל יחזרו לתפקוד.

אברהם יעקב שרייבר: אבל זה לא דייר פרטי בבניין.

אברהם יעקב שרייבר: זאת קהילה.

עמירה דותן: אז תסביר לי מה הבעיה, כי בית הספר הוא לא בעיה.

עמירה דותן: אתם תחזרו לבית הספר.

עמירה דותן: בית הספר מושבת היום בגלל המצב.

אברהם יעקב שרייבר: אבל זה שעות חירום.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מחזיקים ילדים, אנחנו מחזיקים מועדוניות.

אברהם יעקב שרייבר: הקהילה, לצערנו, התפצלה, כמו שהסבירו קודם על תהליך שעבר על הרבה קהילות.

עמירה דותן: כלומר, אתם רוצים לבטל את בית הספר?

אברהם יעקב שרייבר: לא, בשום אופן לא.

אברהם יעקב שרייבר: זה עוגן היציבות החזק שלנו.

עמירה דותן: זה מה שהתרשמתי כשהייתי שם.

אברהם יעקב שרייבר: בגלל זה מספר משפחות עזבו.

אברהם יעקב שרייבר: יש לנו אפילו קושי להחזיק בית ספר.

עמירה דותן: אני זוכרת, הייתי שם, בדקתי.

עמירה דותן: מאוד התרשמתי.

אברהם יעקב שרייבר: כשיש בית ספר חזק גם המשפחות חזקות, זה נותן ביטחון.

עמירה דותן: בהנחה שבית הספר יחזור לתפקודו הרגיל – בכל זאת המדינה שלנו היא לא מדינה עשירה, מה גם שהמלחמה הזאת תרושש אותה פעם נוספת – תסביר לי מה עומד מאחורי הבקשה של דירות נוספות לרווחתכם.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו רוצים לקלוט מספר משפחות נוספות כדי לחזק את הקהילה.

עמירה דותן: מאין?

אברהם יעקב שרייבר: באים אלינו אנשים שמכניסים דם חדש לקהילה.

עמירה דותן: אז למה שלא יקנו או ישכרו דירה במקום אחר?

אברהם יעקב שרייבר: אם היה אפשר היו עושים, אבל אנחנו קהילה, אנחנו בניין.

עמירה דותן: אני רוצה להבין כאזרחית.

עמירה דותן: אם אני כאזרחית רוצה היום להגיע אליכם אני יכולה לקבל דירה מהמדינה בלי כסף מכיוון שאני רוצה להיכנס לקהילה שלכם?

אברהם יעקב שרייבר: הדירות האלה עומדות ריקות.

עמירה דותן: זה לא העניין שלך, זה העניין של המדינה.

עמירה דותן: למדינה יש השיקולים שלה.

עמירה דותן: למדינה יש נכסים, ואלה חלק מהנכסים.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מוכנים לשכור את הדירות האלה.

עמירה דותן: אתם מוכנים לשלם עבורן.

אברהם יעקב שרייבר: כן.

צביה שמעון: למה אתה לא מדבר איתנו?

צביה שמעון: למה צריך לדבר דרך הוועדה של הכנסת?

צביה שמעון: עמירה, אני רוצה להפסיק את הדבר הזה.

צביה שמעון: אני לא מבינה למה הייתי כאן בדיון הקודם ולמה אני פה עכשיו.

צביה שמעון: יש דברים שאפשר לדבר איתנו עליהם ישירות.

צביה שמעון: אני איתך בקשר.

צביה שמעון: אתה מבקש מאה פעמים לבוא, ואני מקבלת אותך מאה פעמים.

צביה שמעון: אני לא מבינה למה אתה צריך לדבר איתי דרך הוועדה לביקורת המדינה.

אברהם יעקב שרייבר: אני לא מבקש מאה פעמים בחודש- -

צביה שמעון: לא אתה, נציגים שלך, ולא נציגים שלך, אז מי שמייצג אותם.

צביה שמעון: למה אני צריכה לדבר איתך דרך הוועדה לביקורת המדינה?

צביה שמעון: ועכשיו אתה מבקש דירות לאנשים לא זכאים?

אברהם יעקב שרייבר: לא, אני לא מבקש.

עמירה דותן: אז תסבירו לנו מה אתם מבקשים.

אברהם יעקב שרייבר: אנחנו מבקשים שאת כל הדירות הריקות באותו בניין שהמדינה מחזיקה, ישאירו לצורכי הקהילה.

צביה שמעון: לא ייאמן.

עמירה דותן: על סמך מה ולמה?

עמירה דותן: אני מדברת כרגע כאזרחית במדינת ישראל.

אברהם יעקב שרייבר: מכיוון שיש כאן

אברהם יעקב שרייבר: יישוב שלמעלה משלוש שנים וחצי- -

עמירה דותן: אתה רוצה פיצוי נוסף על מה שקיבלתם?

אברהם יעקב שרייבר: זה לא עניין של פיצוי.

עמירה דותן: אז מה זה?

עמירה דותן: איך תקרא לזה בלשון נורמלית?

אברהם יעקב שרייבר: זה משפחות.

עמירה דותן: מבקר המדינה יגיד לי מחר, תסלחי לי, ירדתם מדעתכם?

אברהם יעקב שרייבר: יש יישוב, יש קהילה, וצריך להחזיק אותה.

אברהם יעקב שרייבר: זה אנשים שעוברים תלאות וקשיים- -

עמירה דותן: אני ממש לא מבינה את זה.

עמירה דותן: מישהו יכול להסביר לי מה קורה כאן?

צביה שמעון: אין אפילו קהילה.

צביה שמעון: אין 20 משפחות זכאיות.

מוטי אלימלך: ברשותך, אני מלווה את הקבוצה.

מוטי אלימלך: דיברנו אתמול ושלשום ובשבוע שעבר ולפני חודש.

מוטי אלימלך: לצערי, מתמוססת לנו הקבוצה הזאת.

מוטי אלימלך: אנחנו נמצאים עם קבוצה שמחזיקה כרגע 24 דירות בבניין.

מוטי אלימלך: הקבוצה לא גדולה מספיק בשביל הסכם, וגם מבני הציבור שהם מחזיקים יחסית לגודל הקבוצה הייתה בהתאם לנתוני הפתיחה כשרכשנו 26 יחידות דיור בבניין ושכרנו 19 דירות נוספות.

מוטי אלימלך: בנוסף הואיל בטובו יובל לשכור 11 דירות נוספות בבניין כדי שניתן פתרון ל-50 משפחות שבאו מבית המלון שהיו בדיור הארעי.

מוטי אלימלך: תוך כדי התהליך בשנתיים הראשונות הקבוצה התפזרה.

מוטי אלימלך: חלק מהקבוצה התפצל ועברה לשומריה בדיור זמני.

מוטי אלימלך: נאלצנו ללכת להחלטת ממשלה להקים דיור זמני נוסף מעבר לקניית הדירות כדי לתת מענה חברתי.

מוטי אלימלך: לדאבוני, הקטע של שוקדה כרגע עלה על איזשהו שרטון, עם כל הרצון העז שלנו לתת פתרון גם שם.

מוטי אלימלך: כך בניגוד לצפי, התחלנו את השנה הרביעית בבניין כשההסכם נעשה דרקוני מבחינת הקבלן, והוא רצה שבסוף שלוש שנים נפנה את כל הדירות ונחזור למתכונת שהדירות חוזרות אליו, כי הוא רוצה למכור אותן.

מוטי אלימלך: במשך החודש וחצי האחרונים אנחנו נאלצים מדי יום לנהל שיחות כדי להביא את הקבוצה להבנה שאין מנוס, צריך לעבור לדירות הקנויות כדי שלא יהיה בזבוז כספי ציבור וננצל את הדירות הקנויות.

מוטי אלימלך: למעלה משלושה חודשים האחראי על הדיור לא מוציא אותן למכירה כדי שניתן את הפתרון הזה ולא תהיה בעיה של קורת גג למפונים.

מוטי אלימלך: זה נמשך ונכנסנו עכשיו לשנה הרביעית.

מוטי אלימלך: עכשיו אנחנו ב-5 בינואר, ובניגוד לתהליך המסודר שרצינו שיקרה המשפחות הביאו אותנו למצב שרק בימים האחרונים הביעו הסכמה לעבור.

מוטי אלימלך: יובל הואיל בטובו להכניס קבלנים ולשפץ את הדירות שאליהן הן צריכות לעבור כדי שנעשה את המעבר הזה.

עמירה דותן: יפהפה.

מוטי אלימלך: אנחנו, מנהלת סל"ע, לא אחראים על משפחות מהפזורה מכל עם ישראל; אנחנו אחראים למפונים, ולכן אנחנו נותנים פתרון למפונים.

מוטי אלימלך: יש פה דרישה לא לגיטימית לתת ארבע או חמש דירות של המדינה למשפחות שבאות מבחוץ.

מוטי אלימלך: אני לא רציתי להעליב אותן, אבל שתי משפחות זכאיות שעזבו את הבניין, לא החזירו לנו את הדירה והכניסו אנשים מגוש עציון.

צביה שמעון: הכול מותר להם.

מוטי אלימלך: זה ממש יוצר לנו אי נעימות.

מוטי אלימלך: אנחנו כמנהלת סל"ע לא הצלחנו למנוע כניסה של אנשים זרים לדירות האלה.

עמירה דותן: זה ממש לא בסדר.

מוטי אלימלך: זה ממש לא בסדר.

מוטי אלימלך: לא רציתי להגיד את זה, אבל אני נאלץ להגיד את זה כי אני עומד במצב לא נעים.

מוטי אלימלך: אני אחראי לדיור הזמני במנהלת, ואני צריך לתת תשובות, ויש פה בעיה.

עמירה דותן: תודה.

אורי זליגמן: צריך להסיט את הדיון.

אורי זליגמן: מה שצריך לבדוק באמת הוא מדוע הסיפור של שוקדה נכשל.

אורי זליגמן: אחרי שהסיפור הזה נכשל שלחתי מכתב לראש המועצה.

אורי זליגמן: הייתי מועתק למכתב שהוא שלח ליוסי ישי במשרד החקלאות, והסתבר לי שראש המועצה הטעה שם את האנשים.

אורי זליגמן: אולי הוועדה צריכה להיכנס לשאלה למה הסיפור הזה נכשל- -

עמירה דותן: הוועדה קיימה חמישה דיונים על זה, וראש המועצה לא הגיע לשני דיונים שהוא הוזמן אליהם.

אורי זליגמן: אני אחראי לכל הסיפור הזה, ואני מוכן להעביר את העדכון למועצה.

עמירה דותן: להערכתך, זה הפתרון הנכון, לדעת כולם?

צביה שמעון: אבל אורי, גם חברי הכנסת ביקשו, גם עמירה הזמינו אותו כמה פעמים, והוא לא בא.

צביה שמעון: שרים התערבו, והוא לא מסכים.

אורי זליגמן: יש דרך- -

עמירה דותן: אז תעזור לנו.

אורי זליגמן: באמצעות מנכ"ל משרד הפנים אפשר לדאוג שהוא יגיע לפה.

אורי זליגמן: לא יכול להיות שפקיד מדינה לא ישתף פעולה.

אורי זליגמן: העסק הזה נכשל על קוצו של קול בהטעיה.

אורי זליגמן: את זה כתבתי במכתב שלי לראש המועצה- -

עמירה דותן: בעקבות הדיון הקודם – הקול הזה הוא קול שולי או מרכזי?

עמירה דותן: כי אם זה קול מרכזי, וזה יהיה "יד-חנה מספר שתיים", אנחנו לא צריכים את זה מהתחלה.

אורי זליגמן: הגיעו לאסיפה הכללית אנשים שמעבדים את המשק, אבל לא גרים ביישוב.

עמירה דותן: להערכתך, זה לא יכשיל את המהלך.

אורי זליגמן: לדעתי, זה לא סופי.

אורי זליגמן: הבנתי מוועד היישוב שהוא מתכוון לזמן אסיפה כללית- -

עמירה דותן: כבר פעם חמישית, לדעתי.

אורי זליגמן: - - אבל אם הייתה הזמנה מסודרת לדרג הזה באמצעות מנכ"ל משרד הפנים ואולי שר הפנים שיכריחו את הבן אדם לבוא- -

עמירה דותן: אני מוכנה לפנות לשר שוב.

עמירה דותן: המנכ"ל היה בעניין.

יוסי הירש: צו הבאה.

עמירה דותן: צו הבאה אין לנו.

עמירה דותן: יש שתי פוזיציות.

עמירה דותן: הוא נבחר, נכון?

חנה פריידין: לא קשור.

חנה פריידין: אין דוח מבקר מדינה, אז אנחנו לא יכולים.

עמירה דותן: בגלל זה?

חנה פריידין: כן.

חנה פריידין: הוא יודע את זה.

עמירה דותן: הוא פשוט לא מגיע, זלזול מוחלט.

עמירה דותן: צריכים להוציא את לעיתונות.

אורי זליגמן: זה נראה לי מעוות לגמרי.

עמירה דותן: אני מסכימה איתך.

אורי זליגמן: לקחו אנשים שלא מבינים במה מדובר- -

עמירה דותן: אבל גם אם נלך על שוקדה זה ייקח עוד יומיים.

אורי זליגמן: בשוקדה עברנו מסכת שלמה של אישורים מסביב, כמו ממשרד המשפטים.

אורי זליגמן: אני עצמי דיברתי עם היועץ בנושאים האלה מספר פעמים כדי למצוא את הפתרון הראוי.

אורי זליגמן: זה פתרון ראוי גם לקהילה הזאת.

עמירה דותן: תעזור לנו להביא את ראש המועצה.

עמירה דותן: אני אפילו מוכנה לבוא אליו.

עמירה דותן: אני אשמח מאוד אם תעזור לנו בדרך כזאת או אחרת.

אורי זליגמן: אני אחשוב על דרך.

עמירה דותן: אורי אריאל ואני מנסים בכל דרך שהיא.

אורי זליגמן: כל פתרון אחר לכפר דרום ייקח בסופו של דבר זמן.

אורי זליגמן: אני מבין שהם יצאו לכיוון לכיש.

עמירה דותן: אנא עזור לנו.

עמירה דותן: בעניין הזה אנחנו לא חדשים.

עמירה דותן: מה עושים עם כפר דרום עכשיו?

יובל פרנקל: אני מסתכן בנפשי.

יובל פרנקל: אני פקיד שכפוף לאנשים שיושבים פה.

אורי אריאל: יש לי בקשה, אל תסתכן.

אורי אריאל: אני מבקש הערה לסדר, ברשותך, יובל.

אורי אריאל: אני שומע את הקולות; אני מכיר היטב את אנשי כפר דרום היטב, ואני לא חושב שהם מנצלים את המדינה.

אורי אריאל: כל שנותיהם הם נותנים, נתנו ונותנים וייתנו.

אורי אריאל: אני מציע שנקבל את ההצעה של צביה ונקיים אצלה פגישה.

אורי אריאל: כמו תמיד, המטרה היא חיובית.

אורי אריאל: אם צריך גם אני אצטרף, ואם עמירה תוכל ותראה, אז גם היא.

אורי אריאל: נקיים שם ישיבה ונראה מה אפשר לעשות.

אורי אריאל: כרגע הבנו את הבעיה- -

עמירה דותן: אני לא מבינה למה צריכים עוד ישיבה.

עמירה דותן: ישנם פה כל האנשים; יש כאן שאלה עקרונית וערכית.

עמירה דותן: אני לא הבנתי מה הבקשה, וגם לא השתכנעתי שמבחינה אזרחית הבקשה ראויה.

עמירה דותן: אפשר לקיים הרבה דיונים, אבל אני לא מרגישה כאזרחית שאני בכלל מבינה את הבקשה הזאת.

עמירה דותן: יובל, סליחה, תמשיך.

יובל פרנקל: לדעתי, הרעיון הזה יאפשר לבדוק את העניין בצורה מאוד רצינית כי הוא ממשיך את הקו שאת ניסית להוביל בדיון הקודם שחלק מהעניינים הם אמוציונליים שצריך לדבר עם האנשים.

יובל פרנקל: מנהלת סל"ע מדברת כל הזמן.

יובל פרנקל: אני גם רוצה שיהיה ברור – מנהלת סל"ע העמידה לרשותנו לצורך העברה כל תקציב אפשרי כדי שזה יעבור חדר-חדר- -

עמירה דותן: ושאנשי כפר דרום יעבירו את זה לקהילה.

עמירה דותן: יש פה באמת רצון רב לסייע, לא נגד.

עמירה דותן: אתה אומר שבדיון שאיננו כנסת, שהוא פחות פורמלי ויותר אנושי - -

יובל פרנקל: שיהיה ברור, גם בכנסת הדיונים הם אנושיים.

יובל פרנקל: אבל הדיונים אצל צביה, אף על פי שהיא מנסה ליצור רושם שהם לא כאלה, הם מאוד אנושיים.

עמירה דותן: הצלחנו, קיבלנו מחמאה, בסדר גמור.

עמירה דותן: צביה מבחינתי היא ראש רשות סל"ע.

עמירה דותן: היא עושה את העבודה שלה יוצא מן הכלל עם הצוות המדהים שיש לה.

עמירה דותן: אני רק אמרתי שאם זה הגיע לשולחני אני מוכרחה להגיד לכם שאני לא הבנתי במה דברים אמורים.

עמירה דותן: אם הבנתי, מבחינה אזרחית הם ממש לא מקובלים עליי ערכית, ולא נראה לי שערכית אנשי כפר דרום הולכים לכיוון הזה.

עמירה דותן: אבל אני קטונתי, כנראה, לומר את דבריי כאזרחית.

עמירה דותן: צביה תקיים את הדיון, ואני אשמח לדעת מה יהיה.

עמירה דותן: אבל יותר משאני אשמח, לגבי המגדל אני אשמח לקדם את נושא שוקדה כי שם העניין.

עמירה דותן: כלומר המגדל הוא לא הפתרון, אלא הפתרון הוא יישוב קבע, וכמה שיותר מהר.

עמירה דותן: לכן אורי, אם תוכל לעזור לי בנושא הזה, אנחנו כולנו – גם חבר הכנסת אריאל, גם אני וגם כל הוועדה – צריכים מאוד עזרה בנושא הזה.

עמירה דותן: העזרה יכולה להיות כנראה לא פורמלית כדי לגמור את העסק הזה בצורה מיטבית.

אברהם יעקב שרייבר: אם אפשר להוסיף – רק צריך לסבר את האוזן מה פירוש צריך להחזיק את הקהילה.

אברהם יעקב שרייבר: כשישבנו במלון בבאר-שבע היו לנו הרבה דיונים עם הקודמים של צביה ושל משרד ראש הממשלה.

אברהם יעקב שרייבר: אמרו לנו דברים מפורשים: יש משפחות שלא מוגדרות זכאיות, לפי החוק.

אברהם יעקב שרייבר: אבל הייתה הבטחה מפורשת- -

צביה שמעון: עשר משפחות לא זכאיות נכנסו לבניין.

צביה שמעון: הרב, אני מכבדת אותך.

צביה שמעון: בוא לא נעשה כזה ריב פה.

אברהם יעקב שרייבר: אני לא רוצה לריב.

צביה שמעון: אתה רוצה שכל מי שלא זכאי- -

אברהם יעקב שרייבר: אני אומר את זה כלפי האמירה האזרחית של עמירה.

אברהם יעקב שרייבר: הרבה טלטולי דרך המשפחות האלה עברו.

עמירה דותן: הכול מובן.

עמירה דותן: גם כשאני אומרת שאני לא מבינה, הבנתי.

אברהם יעקב שרייבר: זה לא שמישהו בא לקבל משהו שלא מגיע לו.

אברהם יעקב שרייבר: זה אנשים באמת מסורים שעוברים הרבה תלאות.

עמירה דותן: לא, סליחה.

עמירה דותן: אנשים עוברים תלאות, והם מתנהגים בצורה יוצאת מן הכלל.

אברהם יעקב שרייבר: מדובר על אנשים שמטלטלים אותם כמו קיטבג.

אברהם יעקב שרייבר: לא שמישהו שאין לו - - -

עמירה דותן: עדיין – לעבור באותו בניין מדירה לדירה זה לא טלטול מי-יודע-מה.

עמירה דותן: אני אומרת את זה בתור אזרחית שעברה כמה דירות בחיים שלה.

עמירה דותן: שנית, דווקא מכיוון שיש פה איזשהו "לפנים משורת הדין" אמרתי את מה שאמרתי.

עמירה דותן: אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים מהבחינה של "כמה מגיע" למי ומתי.

עמירה דותן: אני דווקא לא חושבת שזה צריך להיות לפנים משורת הדין; צריך לדאוג לקהילות, אבל מצד שני צריכים לראות את הקהילה נכוחה.

עמירה דותן: אם אין קהילה אי אפשר להמציא אותה; אם ממציאים אותה, לא על חשבון הגיבנת של מפוני גוש קטיף.

אברהם יעקב שרייבר: אני בכל מקרה, מזמין את כל הנוכחים פה לראות את הקהילה.

עמירה דותן: תודה רבה, ושיהיה לנו שבוע קל ושקט לכוחותינו.