ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 719, 2008-11-10 14:15

ישראל חסון: אני פותח את ישיבת הוועדה בנושא צו הגנת הצרכן- שינוי התוספת השלישית לחוק.

חנה טירי: לפני מספר חודשים עבר בכנסת תיקון מס' 22 לחוק הגנת הצרכן, שעוסק בנושא של עסקה לתקופה קצובה.

חנה טירי: העיקרון החשוב והמרכזי שהחוק קובע – זה חוק שאמור להיכנס לתוקף בינואר, שכאשר עוסק קושר עסקה עם צרכן לתקופה שהיא תקופה קצובה, לאחר תום התקופה הקצובה, אם הוא רוצה להאריך את ההתקשרות הוא צריך לפנות אל הצרכן, ולבקש את הסכמתו המפורשת להמשך ההתקשרות.

חנה טירי: היה והצרכן לא הסכים, או שהעוסק לא הצליח לאתר את הצרכן, המשמעות היא שצריך לנתק את הצרכן מן השירות ולהפסיק לחייב אותו בתשלומים נוספים.

חנה טירי: תיקון מס' 22 איפשר יצירת חריגים.

חנה טירי: החריגים האלה אמורים להיכנס בתוספת השלישית לחוק הגנת הצרכן, והסעיף המסמיך אומר שבתוספת ייקבעו שירותים או טובין שלגביהם תינתן אפשרות לעוסק להאריך את העסקה באופן אוטומטי- זאת אומרת, בניגוד לעיקרון המרכזי, שאמרתי קודם, ובלבד שהחיוב לשלוח הודעה על מועד סיום העסקה ימשיך לחול, ובהודעה הזו תהיה חובה להודיע לצרכן על זכותו להתנתק מהעסקה בכל עת.

חנה טירי: בתיקון 22 נקבע ששירותי טלפון בסיסיים ייכנסו לתוספת השלישית.

חנה טירי: במושב האחרון של הכנסת נערכו דיונים בנוגע להצעת חוק של חבר הכנסת שרוני בנושא של שירותי רפואה, שירותי רפואה דחופה, שזה כל התחום של שירותים שנותנות חברות כמו "נטלי", שח"ל, חברות שנותנות שירותים בתחום לחצני המצוקה, שזה בדרך כלל שירות שניתן לאנשים קשישים, או אנשים שעקב בעיות בריאות זקוקים לשירות הזה, ומחליטים בעצם להתקשר בעסקה עם העוסק שנותן את השירות.

חנה טירי: במסגרת אותם הדיונים באמת נשאלה השאלה: רוב העסקאות האלה נחתמות לתקופות קצובות.

חנה טירי: נשאלה השאלה מה היחס בין הצעת החוק לבין תיקון מס' 22, מה קורה בתום העסקה הקבוצה – האם צריך לאתר את הצרכן ולבקש ממנו הסכמה פוזיטיבית, או שיהיה אפשר להאריך באופן אוטומטי.

חנה טירי: ושם אמרנו באופן עקרוני שאנחנו חושבים שבסוג שירותים כאלה, מכיוון שמדובר בשירות שהוא שירות חיוני למי שהחליט להתקשר באותה עסקה, אז פה אנחנו חושבים שיכול להיווצר מצב שלא הצליחו לאתר את הצרכן, ואז, על מנת שהצרכן לא ינותק מהשירות, כשהוא לא מודע לכך בכלל שהוא מנותק, ואז ברגע של חירום הוא לוחץ על לחצן המצוקה והוא מגלה, לדאבון ליבו, שבעצם לא חידשו את השירות, וחס ושלום עלול להתרחש מקרה של קיפוח חיים, אנחנו באים ואומרים שבמקרים האלה נאפשר הארכה אוטומטית של העסקה.

חנה טירי: במסגרת הדיונים על הצעת החוק הוחלט גם שהתיקון יהיה לא בהצעת החוק אלא כתיקון לתוספת השלישית לחוק הגנת הצרכן שמאפשר, בעצם, הארכות אוטומטיות של העסקה.

חנה טירי: אנחנו רצינו לעשות את זה כחלק מהצעת החוק, שבעצם באה להסדיר, כמכלול, את התחום הזה של שירותי רפואה דחופה.

חנה טירי: זה תחום שיש בו בעיות צרכניות לא מעטות.

חנה טירי: זו הסיבה גם שהצעת החוק הונחה על סדר היום של הכנסת.

חנה טירי: היינו מאד רוצים לקדם את שני הדברים בד בבד, אבל יוצא שהכנסת יוצאת לפגרה.

חנה טירי: לא יהיו דיונים בהצעת החוק אלא לאחר כינון כנסת חדשה, ואנחנו צריכים לבוא ולפתור, בכל מקרה, באופן נקודתי, את הבעיה של ההארכות האוטומטיות של העסקאות הללו, כאשר תיקון מס' 22 אמור להיכנס לתוקף בינואר, 2009.

חנה טירי: לכן, מה שאנחנו מציעים כרגע, בשלב זה, זה לתקן את התוספת השלישית של חוק הגנת הצרכן, להוסיף את העסקאות המתמשכות בעניין שירותי רפואה.

חנה טירי: לשר יש סמכות לקבוע שירותים, לקבוע אותם גם בתנאים, ועל מנת לא לאיין את האינטרס הצרכני שעמד בבסיס תיקון מס' 22, אנחנו מציעים להכניס את העסקאות האלה, אבל לקבוע להם תנאים.

חנה טירי: התנאי הראשון הוא שהארכת העסקה, בכל פעם, לא תעלה על תקופה קבוצה של חצי שנה, כשהמטרה היא לקבוע תקופה קצרה, יחסית, מאחר וכל פעם שאותה חצי שנה מסתיימת המשמעות היא שהעוסק צריך לשלוח הודעה על מועד סיום העסקה ולהזכיר לצרכן שיש לו אפשרות להשתחרר מהעסקה בכל עת.

חנה טירי: כך בעצם אנחנו מונעים מצבים שמאריכים עסקאות בלי שהצרכן בכלל מודע לכך וזוכר שנשלחה לו הודעה על מועד סיום העסקה.

חנה טירי: התנאי השני הוא – ובלבד שלא ישונו תנאי העסקה.

חנה טירי: זאת אומרת, אם קבעת תנאים מסוימים לעסקה, כולל המחיר, ואתה רוצה להאריך באופן אוטומטי - ובלבד שהתנאים לא ישונו.

חנה טירי: היה ואתה רוצה לשנות את התנאים – אז אתה צריך הסכמה מפורשת.

חנה טירי: זה, בעצם, העיקר של המטרות והכוונות שעמדו בבסיס התיקון המוצע עצמו.

ישראל חסון: התייחסויות, בבקשה.

תומר מזרחי: אני מהמועצה לצרכנות.

תומר מזרחי: לאור החשש שלא ייעשה כל מאמץ ליצור קשר עם הצרכן, אנחנו מבקשים שההודעה לצרכן תישלח בדואר רשום.

תומר מזרחי: זה יבטיח ודאות שאכן פנו לצרכן.

לאה ורון: ואז זה מחייב את הצרכן לעמוד בתור.

תומר מזרחי: אני לא חושב שזה נטל כל כך גדול, בהנחה שבצד השני עומדת האפשרות שהחוזה שלו יימשך, כל פעם לחצי שנה.

תומר מזרחי: יכול להיות תיאורטית מצב שהוא לא ביקש זאת.

ארז אלרואי: על בסיס אותו הדבר – יכול להיות מצב תיאורטי שהוא לא יילך לדואר, מה שקורה יותר עם קשישים.

ארז אלרואי: אני לא בטוח שזה נותן שירות יותר טוב לאנשים.

חנה טירי: אם מדברים על הנושא של חובת מתן הודעה – זה משהו שהוא יותר עניין לתיקון לחוק, זאת אומרת – באופן כללי לקבוע את זה, ולא באופן ספציפי לצו הזה ודווקא לשירותים.

חנה טירי: זאת אומרת, אם אנחנו מטפלים בחובה ורוצים לחייב שההודעה הזו תישלח בדואר רשום, אני חושב שזה דורש תיקון כללי יותר שאמור להיות בחוק ולא ספציפית בצו, לעניין של שירותים.

תומר מזרחי: אני חושב שזה צריך להיות ספציפי בגלל אופי השירות וטיב הקהל.

תומר מזרחי: מדובר באנשים קשישים, מבוגרים, שלטענת החברות קשה להשיג אותם.

תומר מזרחי: זה לא נכון לפלאפון ו "בזק".

תומר מזרחי: זה קהל אחר.

תומר מזרחי: לכן, דווקא כאן, במקרה הספציפי - -

יצחק וקנין: מה זאת אומרת שקשה להשיג אותם?

תומר מזרחי: בגלל שהם מבוגרים.

תומר מזרחי: זו הטענה.

קריאה: לא עלתה טענה.

קריאה: לא אצלנו.

ישראל חסון: דווקא לעתים קל יותר להשיג אותם - - אם אני מבין את מה שאתה מציע – אתה אומר: שתהיה הודעה כלשהי, ובהיעדר תגובה - ?

יצחק קמחי: יש הודעה בכל מקרה.

יצחק קמחי: הוא רק רוצה שההודעה הזו תהיה בדואר רשום, די לוודא שהחברות אכן שלחו את ההודעה.

יגאל ינאי: אם מתייחסים לחברות ככאלה שלא ממלאות את לשון החוק, זו נקודת מוצא שאנחנו חושבים שהיא לא נכונה.

יגאל ינאי: אנחנו מתחייבים, אומרים ועושים את זה גם - אם החוק מחייב אותם לשלוח הודעה כל חצי שנה, זה מה שאנחנו עושים.

תומר מזרחי: אז למה צריך חוקים, אם כולם מתחייבים?

יגאל ינאי: זה בסדר, אם מישהו עובר על לשון החוק – לך ותפעל מולו.

יגאל ינאי: זה הרי לא ישנה לחברת שח"ל אם היא תשלח עוד 2.5 שקלים לשלוח דואר רשום.

יגאל ינאי: אם זה מה שהוחלט – זה מה שיקרה.

יגאל ינאי: אבל אני חושב שזה לא שירות טוב לצרכן.

יגאל ינאי: זה מעמיס אותו.

יגאל ינאי: הוא לא יגיע לדואר כדי לקבל את דבר הדואר הרשום.

יגאל ינאי: אנחנו חברה ששומרת חוק ושולחת את כל מה שהיא מחויבת, על פי החוק.

יגאל ינאי: לצאת מנקודת הנחה שאנחנו לא מקיימים את זה, זו נקודת הנחה לא נכונה.

תומר מזרחי: זו לא נקודת המוצא.

תומר מזרחי: נקודת המוצא היא להבטיח שאכן דברים יתקיימו.

אתי בנדלר: לעניין משלוח ההודעה- אני חייבת לומר שבשעת הדיון בהצעת החוק לא נתנו את דעתנו לנקודה הזו.

אתי בנדלר: בהחלט התלבטנו בשאלה איך אנחנו נדע האם לחייב.

אתי בנדלר: הועלו רעיונות כאלה שכאשר עוסק פונה לצרכן בעסקה מתמשכת על מנת לקבל את הסכמתו להארכת ההתקשרות – יכולים להיווצר לאחר מכן חילוקי דעות: זה יאמר – קיבלנו, וזה יאמר – לא נתתי, והאם יש צורך או לא – אז לקבל את זה דווקא בכתב, וכל כיוצא בזה, והפשרה שהוועדה הגיעה אליה, וכך נקבע בחוק, שלעניין סעיף זה, נטל ההוכחה כי הצרכן הסכים להאריך את ההתקשרות בינו לבין העוסק – הוא על העוסק.

אתי בנדלר: זאת אומרת, שאנחנו תקפנו את זה מצד ה - - לא משנה באיזו דרך ובלבד שהעוסק יוכיח שאכן הצרכן הסכים להתקשרות.

אתי בנדלר: לא חשבנו אז על הסיטואציה של מקרה שבו הוא לא צריך להוכיח הסכמה פוזיטיבית אלא עצם משלוח ההודעה.

אתי בנדלר: השאלה היא האם אפשר במסגרת התקנות לחייב לשלוח את ההודעה הזו בדואר רשום.

אתי בנדלר: על פניו נראה לי שאין מניעה, שהרי הסעיף המסמיך שדן בנושא הזה אומר, בסעיף קטן (ד) של סעיף 13א', ש: "השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת רשאי לשנות את התוספת השלישית", וזה מה שמבוקש כאן – "...

אתי בנדלר: וכן רשאי הוא לקבוע הוראות או תנאים נוספים שיחולו לגבי טובין או שירותים המפורטים באותה התוספת".

אתי בנדלר: דהיינו, ניתן להתנות הכללת שירות מסוים בתוספת השלישית בתנאים נוספים.

אתי בנדלר: לכאורה אפשר גם את זה לעשות.

אתי בנדלר: כאן נשאלת השאלה האם זה ראוי, האם זה נכון.

אתי בנדלר: כפי שהזכירה כבר מנהלת הוועדה, עלול להיגרם אולי דווקא מטרד כתוצאה מכך, ולאו דווקא הקלה.

אתי בנדלר: לכן, אני חושבת שהדיון צריך להיות למהות ההצעה, אם יש מקום לעשות את זה או אין מקום לחייב את ה - -

ישראל חסון: אני שואל שאלה פשוטה: איך אתם מודיעים?

ארז אלרואי: אנחנו מודיעים בדואר.

ישראל חסון: אז זה משנה אם זה רשום או לא?

ארז אלרואי: האמת – לא משנה.

ארז אלרואי: אני לא משוכנע שלצרכן, אם אני שולח אותו כל חצי שנה או כל שנה לדואר, לאותם לקוחות מבוגרים - -

אתי בנדלר: אולי אתם נוהגים לעשות את זה בדואר.

אתי בנדלר: עקרונית, יכול שההודעה תימסר גם בדרכים אחרות כי הרי החוק איננו קובע כיצד צריכים למסור את ההודעה, ואינני זוכרת אם כאן יש התייחסות בכלל לנושא הזה של כיצד לתת את ההודעה שהיא צריכה להימסר – דווקא הודעה בכתב, למשל, אני לא רואה שיש התייחסות לנושא זה.

אתי בנדלר: אני רוצה לומר עוד משהו – יושבים כאן נציגי חברה רצינית ביותר, אני מניחה, אבל ההגדרה של "שירותים רפואיים" שעליהם מבקשים להחיל את הצו, היא הגדרה מאד רחבה.

אתי בנדלר: היא יכולה לכלול, למשל, גם אספקה של חיתולים, בלבד.

אתי בנדלר: הדוגמאות שהובאו עד כה מעלות אסוציאציה של אנשים שנזקקים להצלת חיים בשירות הזה, וההגדרה לא מובילה דווקא למסקנה הזו.

אתי בנדלר: צריך לשקול את ההצעה גם בהקשר הזה של הגדרה רחבה שעליה חלה ההצעה הזו.

תומר מזרחי: רק אציין שמדובר בחריג לחוק ה - -.

תומר מזרחי: החוק אומר שרק אם ההצעה מזכה.

תומר מזרחי: רק אם אתה עושה לטובת הצרכן, ולא מחייב אותו – אתה יכול לדרוש - -.

תומר מזרחי: פה מדובר במקרה הפוך.

תומר מזרחי: פה מדובר במקרה שאתה ממשיך לתת את השירות ולגבות את הכסף בלי שבאמת ניתנה הסכמה פוזיטיבית.

תומר מזרחי: אני חושב שזה המקום להחיל.

בועז וילנסקי: אני לא חושב שיש איזושהי סטטיסטיקה שאומרת שמכתבים בדואר רשום מגיעים באחוז יותר גבוה ממכתבים בדואר רגיל.

בועז וילנסקי: אני חשב שאם כבר, המצב הוא הפוך.

בועז וילנסקי: דואר רשום מאפשר לך יכולת ראייתית יותר טובה, להוכיח ששלחת.

בועז וילנסקי: מכיוון שממילא, אם תעלה טענה כנגד אחד מהגופים השולחים שהם לא שלחו – הוא יצטרך להוכיח שהוא שלח.

בועז וילנסקי: זה כבר עניין שלו.

בועז וילנסקי: אם הוא לא יצליח להוכיח – אז תהיה לו בעיה.

בועז וילנסקי: השאלה היא האם צריך לשלוח את האיש לדואר לקבל את המכתב.

ישראל חסון: הנושא של ההגדרה הרחבה הוא נושא חשוב כשלעצמו.

חנה טירי: אז נדבר על ההגדרה.

חנה טירי: בהצעת החוק באמת דיברנו על נושא הרפואה הדחופה.

חנה טירי: בהתייעצות עם משרד הבריאות אנחנו החלטנו להציע הצעה שלא כוללת את המילה "דחופה", מאחר והחשש שלנו – כשמדברים על משהו שהוא "דחוף", למשל: בחוק זכויות החולה, מצאנו את ההגדרה של "טיפול רפואי" מחוק זכויות החולה.

חנה טירי: בחוק זכויות החולה יש הגדרה של מה זה "מצב חירום רפואי".

חנה טירי: מצב חירום רפואי מוגדר כנסיבות שבהן אדם מצוי בסכנה מיידית לחייו או קיימת סכנה מיידית שתיגרם לאדם נכות חמורה, בלתי הפיכה, אם לא יינתן לו טיפול רפואי דחוף.

חנה טירי: זאת אומרת, החשש שלנו היה שתהיה הקבלה בין שתי ההגדרות.

חנה טירי: זאת אומרת, שיגידו, בעצם, ששירות רפואה דחוף זה בעצם משהו שמיועד להצלה כשמישהו נמצא בסכנה מיידית לחיים שלו, ולא זו הכוונה, כי החברות האלה נותנות שירותים רחבים יותר.

חנה טירי: זה יכול להיות אפילו ביקור של דיאטנית, ביקור של רופא לא בגלל שיש סכנה.

חנה טירי: ביקור תקופתי, לאו דווקא בגלל איזושהי מצוקה, לאו דווקא בגלל משהו שהוא משהו דחוף.

חנה טירי: לכן אנחנו החלטנו להגדיר את זה – כ "שירותי רפואה" ולא "שירותי רפואה דחופה".

אתי בנדלר: יכול להיות מגוון מאד רחב של שירותים רפואיים שנכנסים לתוך ההגדרה.

חנה טירי: אנחנו החרגנו את השירות שניתן על ידי קופות החולים.

חנה טירי: כמובן שקודם כל, ראשית – אנחנו מדברים על עסקאות מתמשכות.

חנה טירי: אנחנו לא מדברים על שירות חד פעמי שניתן.

חנה טירי: למשל – מצוקה רגעית של אדם, ומזעיקים אמבולנס.

חנה טירי: זה לא חל על זה, זה לא חל על מד"א.

חנה טירי: החרגנו את קופות החולים בגלל שבקופות חולים הרבה פעמים מתקשרים – בביטוח משלים, למשל, וזה שירות נוסף שמקבלים, ואפשר לפרש את זה כשירות מתמשך.

חנה טירי: זאת אומרת, כל מה שקשור בשירות מתמשך שנותנות קופות החולים, זה אמור להיות בחוץ, כאשר אנחנו התכוונו להכניס את כל החברות הפרטיות שנותנות שירותים שהם או טיפול רפואי, או תמיכה רפואית.

חנה טירי: קראנו לזה "תמיכה רפואית", כשאמנם – תמיכה רפואית זה לא מונח שמוגדר.

חנה טירי: "טיפול רפואי" מוגדר בחוק זכויות החולה.

חנה טירי: הרחבנו את ההגדרה למעבר לטיפול רפואי כי טיפול רפואי מוגדר כ – פעולות אבחון רפואי, "לרבות פעולות אבחון רפואי, טיפול רפואי מונע, טיפול פסיכולוגי או טיפול סיעודי.

חנה טירי: אנחנו רצינו שזה יחול גם כאשר נותנים שירות של תמיכה, לאו דווקא טיפול.

חנה טירי: למשל – לחצן מצוקה.

חנה טירי: זה לא טיפול רפואי.

חנה טירי: אתה לא יכול לכלול את זה במסגרת ההגדרה של "טיפול רפואי".

חנה טירי: אז החרגנו את זה, ובגלל זה השתמשנו במונח "תמיכה רפואית" - לחצן מצוקה, או, למשל – אספקה של מכשיר מסוים שאמור לספק לי איזשהו שירות – בדיקת לב, קרדיו-ביפר, שזה לאו דווקא טיפול אלא יותר משהו שהוא תמיכה רפואית.

חנה טירי: אני חושבת שכאשר כתבנו לרבות שירותי תמיכה רפואית, ובכלל זה.

חנה טירי: ..." – זה מאד ברור ובא לרמז באמת למה הכוונה.

חנה טירי: באמת הכוונה לכל השירותים שאותן חברות נותנות, שאנחנו מכירים את השירותים שלהן.

אתי בנדלר: אני חוששת שהפרשנות יכולה להיות הרבה יותר רחבה ממה שהתכוונתם.

אתי בנדלר: כלשונו, הסעיף, כפי שהוא מנוסח כרגע, אם תקראי אותו בקול, אז אני שואלת אותך – לי יש התקשרות עם חברה שמספקת שירותי רפלקסולוגיה בביתי, אחת לכמה זמן, לדוגמה.

אתי בנדלר: נכנס או לא נ כנס?

חנה טירי: אם זה נחשב טיפול רפואי - -זו השאלה.

אתי בנדלר: בוודאי תמיכה רפואית, לפחות.

חנה טירי: אם זה נחשב תמיכה רפואית, אז מבחינת פרשנות – זו שאלה.

חנה טירי: נניח שזה נכנס.

חנה טירי: אני לא רואה פסול - -

אתי בנדלר: אני לא מתווכחת כרגע על ה - -

ישראל חסון: היא מסבירה את רוחב ההגדרה.

אתי בנדלר: לעניין ה - - אנחנו חוזרים לשאלת המקור: האם צריכים לקבל הסכמה פוזיטיבית מטעם הצרכן, או לא.

אתי בנדלר: השאלה אם שירותי רפלקסולוגיה, או עיסוי, כל השירותים שנקראים "רפואה מונעת" – "רפואה משלימה", האם הם חשובים יותר מאשר שירותים אחרים שמתקשרים בקשר עם - -

ישראל חסון: יש לי שאלה – אם אני שם את ההגבלה של ההגדרה מכיוון החולה, זה בסדר?

ישראל חסון: איך אני יכול להגביל את רוחב ההגדרה מכיוון החולה?

ישראל חסון: אני רוצה לתחם את זה.

ישראל חסון: אני לא רוצה לתחם את תחומי העיסוק.

ישראל חסון: אני לא רוצה לצמצם את התחומים, אני רוצה להטיל את המגבלה באיזשהו מקום על מצבו של החולה שלא מסוגל לבצע את אותה פעולה שאתם דורשים.

אתי בנדלר: זה בעייתי כי החברה צריכה ודאות.

אתי בנדלר: היא צריכה לדעת האם היא צריכה לקבל הסכמה פוזיטיבית של הצרכן שלה, או לא.

אתי בנדלר: היא לא תמיד מודעת למצבו הרפואי – היא גם לא אמורה להיות מודעת למצבו של הצרכן.

ישראל חסון: לפי דעתי היא הכי מודעת.

ישראל חסון: השאלה היא אם לוקחים פה את הסיכון ברוחב ההגדרה, כי קשה להגדיר את המצב הזה.

ישראל חסון: זאת אומרת - - כשיש מצב שאתה לא מסוגל להגדיר אז אתה אומר – או.

ישראל חסון: קיי.

ישראל חסון: השאלה איך מסייגים את זה.

יצחק קמחי: הרוחב הוא פרצה והוא יכול להיות פתח לטענות נגדנו.

ישראל חסון: אני רוצה להציע לכם משהו: אני חושב – זה מסוג התקנות שצריך לבדוק את המימוש שלהם לאורך זמן.

ישראל חסון: ואז, אפשר להגיד שהדבר הזה תקף לשנתיים – שלוש ואז אתם מבצעים בדיקה ומתחמים הגדרות כאלה ואחרות.

ישראל חסון: בסדר?

חנה טירי: אתה רוצה שהצו יהיה הוראת שעה?

חנה טירי: זה מה שאתה מתכוון?

ישראל חסון: כן.

ישראל חסון: שיהיה הוראת שעה לשנתיים – שלוש.

ישראל חסון: תראו שאין לכם סטיות בעניין הזה, תראו שאין פריצה של המסגרת, שאין שימוש לרעה, או תראו שניתן להגדיר, בחליפין.

ישראל חסון: בואו נעשה את זה, כי להשאיר את זה ברוחב ההגדרה, אני מאמין שאנחנו לוקחים סיכון מסוים למרות שאני נוטה להאמין שכל החברות הן הוגנות ולא מנצלות מצבים כאלה ואחרים.

יצחק קמחי: גם אנחנו היינו רוצים להאמין בזה.

ישראל חסון: כיוון שקשה להגדיר את התחום וקשה לנו להגביל את התחום, בואו נלך על ההגדרה שקיימת כרגע אבל נתחום אותה בזמן.

ישראל חסון: אם תבואו בעוד שנתיים – שלוש לאור ניסיון שייווצר ותגידו שזה נפלא – נמשיך עם זה.

ישראל חסון: אם תגידו שכדאי לתקן או לתחם, להגדיר- 100 אחוז.

ישראל חסון: את מקבלת את הצו שרצית, שנחוץ, כנראה, לקהל הלקוחות של החברות הללו, ויחד עם זה את פותחת את האפשרות להגדיר בצורה קצת יותר מדויקת.

קריאה: הצו תמיד ניתן לעדכון או תיקון, גם אם הוא לא יהיה הוראת שעה.

ישראל חסון: אבל בכך אני מבטיח שהדבר יחזור לדיון לכאן והדבר הזה ייבדק.

ישראל חסון: אני רוצה שמרכיב הביטחון של השירות יהיה פה דווקא לכיוון הצרכן.

ישראל חסון: מקובל עליכם?

ישראל חסון: מקובל עליך?

תומר מזרחי: מקובל עלי.

חנה טירי: (קוראת את הצו, סעיפים 1 ו-2) יה כתוב "הוראת שעה", בסוגריים.

ישראל חסון: אני רוצה שלוש שנים, כדי שיהיה זמן תגובה, ואז יתייחסו לנושא של הודיעו – לא הודיעו, ותקלות מהסוג הזה, ונתקן, משום שזו אוכלוסייה שאני לא רוצה להשית עליה דברים שבסופו של דבר יהיו יותר מכשלה.

ישראל חסון: בואו נתקדם.

ישראל חסון: ממילא זמן התגובה של החוק זה הוא עוד שנה וחצי.

ישראל חסון: אתה מחיל אותו בינואר 2009 ואז הוא אמור להתחיל בדיקה ביוני 2010.

ישראל חסון: נכון?

חנה טירי: כן, לוקח זמן.

חנה טירי: עד שיגיעו תלונות, וכן הלאה.