ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 523, 2008-11-05 09:00

מיכאל מלכיאור: רבותיי, בוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: התלבטתי רבות אם לנהל את הישיבה הזאת היום בגלל שהנושא עומד בפני בית משפט, אז יש בעייתיות של סוב-יודיצה לנהל דיון פה, ואנחנו לא רוצים לעבור על כללים של סוב-יודיצה, אבל אחרי התייעצות עם היועצת המשפטית שלנו, שגם ביקשתי שתהיה בישיבה הזאת – על אף שהיא לא בכל הישיבות – היא אמרה שהמגבלה שלנו בדיון החוקתי הוא שנדון קודם כל באספקטים הציבוריים, המוסריים ומה שקרה בחוג לתיאטרון, ולא על הדברים המשפטיים שעומדים בפני בית משפט, שזה כולל הנושאים שדובר בהם על מספר הסטודנטים ששנוי במחלוקת, וגם, אני מבין שמצד המכללה העלו דבר חדש – לא שמענו עד כה שגם אין סגל, או שיש בעיות עם הסגל – אז את הסוגיות הללו לא נעלה פה כי אסור לנו.

מיכאל מלכיאור: מצד שני – אז למה בכל זאת ננהל את הדיון?

מיכאל מלכיאור: אחרי שדיברתי עם כמה מהסטודנטים, הבנתי את עומק הפגיעה בסטודנטים, ולכן חשבתי ככנסת שאנחנו לא יכולים סתם לעבור על זה לסדר היום.

מיכאל מלכיאור: אני מדגיש שהמכללה למינהל היא מכללה פרטית, היא לא מתוקצבת על ידי המדינה, ויש לה מתוקף זה – חוץ מזה שהיא נמצאת בפיקוח לגבי הרמה האקדמית של המל"ג, שכמובן מייצגת את המדינה, חוץ מזה היא חופשית לקבוע איזה חוגים היא רוצה לפתוח, מתי ואיך, וכל דבר שקשור גם למחיר של החוגים ולשכר שהיא משלמת למרצים שלה, תנאי העסקה וכל הדברים האלו, היא חופשית להחליט כל זמן שהיא עומדת בכללים של המל"ג.

מיכאל מלכיאור: זה צריך להיות ברור, וזו אחת הסיבות שאני בעד השכלה ציבורית ואני באופן עקרוני חושב שזה דבר לא פשוט שאנחנו הולכים להפרטה עם כל המשמעות של זה של ההשכלה בישראל.

מיכאל מלכיאור: על אף ההחלטה המבורכת השבוע של הממשלה לתקצב את ההשכלה הגבוהה ולהוסיף לתקציב הזה, זו בעייתיות אינהרנטית ועל זה לפחות אנחנו לא יכולים לבוא בטענות לאף אחד כי זו המסגרת שמדינת ישראל קבעה, וזו זכותה של המכללה לנהוג לפי המסגרת הזאת.

מיכאל מלכיאור: אבל – ופה אני רוצה להדגיש את האבל – יחד עם זה, גם המכללה הזאת, כמו כל שאר המוסדות במדינת ישראל, ודאי המוסדות של ההשכלה הגבוהה שמשלבים תוכניות רחבות של תואר ראשון, תואר שני, ודאי עומדת גם תחת פיקוח ברמה הציבורית והמוסרית של הציבור ושל כנסת ישראל.

מיכאל מלכיאור: וכששמעתי את הסטודנטים ושמעתי איך הם תכננו את חייהם והתנהלו כשורה על פי מה שנאמר להם במכללה, ושמעתי איך שאנשים עזבו מקום מגורים ותכננו, ועזבו תכניות אחרות, הוציאו הרבה כספים ואחר כך, שלושה ימים לפני פתיחת החוג – זה אפילו לא שלושה ימים, כי זה מיום חמישי ליום ראשון לפי הלוח שלנו, וזה לא שלושה ימים, וברור שהאפשרויות מה עושים בשנה הזאת הן מאוד מצומצמות בעקבות הדבר הזה, בלי שאפילו רמז קל שבקלים, גם אם בתוך החוזה היה כתוב באיזשהן אותיות שכל אחד צריך לדעת שכל דבר יכול לקרות ואין אחריות, וכולי, שזה ברור – זה דבר כל כך, לפחות בעיני, בלתי סביר, שאני חשבתי ששוב, ברמה הציבורית ולא ברמה המשפטית, אנחנו מחויבים להזדקק לעניין גם אם זה היום האחרון שהכנסת פועלת פה בקדנציה הנוכחית.

מיכאל מלכיאור: כי קודם כל, זאת החובה שלנו להגן על הציבור, במקרה הזה על ציבור הסטודנטים, וכמובן גם על המכללה.

מיכאל מלכיאור: אבל יש פה פגיעה מאוד מאוד עמוקה, לפחות על פניו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמח לשמוע את הדברים.

מיכאל מלכיאור: הייתה לי הזדמנות חוץ מלדבר עם סטודנטים וכמה מרצים, לדבר גם עם נשיא המכללה.

מיכאל מלכיאור: יש ויכוח על עובדות שאיני יודע אם אנחנו פה יכולים ללבן – ואני לכן לא רוצה להיכנס לדבר הזה – אבל אין ויכוח על כך שללא כל התראה וללא כל רמז הפגיעה הזאת בסטודנטים נעשתה.

מיכאל מלכיאור: זה לפחות, מהשיחה שלי עם הנשיא, לא שנוי במחלוקת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שברמה הציבורית אנחנו צריכים לדון בזה, האם דבר כזה יכול להיות במדינת ישראל שאנחנו מאפשרים לדבר כזה לקרות.

מיכאל מלכיאור: אני משאיר את זה בסימן קריאה ומאוד אשמח כמובן לשמוע את האורחים המכובדים, גם מצד הסגל, גם מצד המל"ג, גם מצד הסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: שוחחתי גם עם שרת החינוך, שעומדת בראש המל"ג, על הדבר הזה, והיא התבטאה מאד בחריפות לגבי עמדתה על מה שעשתה המכללה פה, ולכן אני חושב שזה ראוי לקיים את הדיון.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות אולי אפילו שאפילו אפשר להצמיח משהו מתוך הדיון הזה, בדרך כלל זה מה שאנחנו עושים פה בישיבות הכנסת אבל גם אם לא, אני חושב שראוי ללבן את הסוגיה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שקודם נשמע את הנשיא.

מיכאל מלכיאור: נשיא המכלה, פרופסור זאב נוימן, בבקשה.

זאב נוימן: בוקר טוב, אני קודם כל רוצה לומר לצורכי הפרוטוקול שהשם הפורמאלי של המוסד זה המסלול האקדמי המכללה למינהל, כי יש גוף אחר שנקרא המכללה למינהל, זה לא אנחנו, זו עמותה נפרדת.

זאב נוימן: דבר שני, שמדובר כאן לא על סגירת תכנית לימודים אלא אי פתיחת תכנית לימודים.

זאב נוימן: אני רוצה להבהיר שרצינו לפתוח תכנית בתיאטרון, אנחנו הרי יזמנו את העניין הזה ואלמלא היינו מעוניינים – זה לא נעשה לצורך תרגיל או פיקציה אלא רצינו לפתוח תכנית בתיאטרון.

זאב נוימן: השקענו כ-700 אלף שקל בכל הפיתוח והשיווק, היה שיווק די מאסיבי ועשינו מאמץ עד הרגע האחרון כדי שהתכנית תיפתח והושלינו על ידי אנשי החוג.

זאב נוימן: עכשיו עוד תיקון, איננו מכללה פרטית, אנחנו מה שקרא בעגה של המל"ג "מכללה לא מתוקצבת".

זאב נוימן: לפי חוק ההשכלה הגבוהה כל מוסד להשכלה גבוהה חייב להיות מלכ"ר אז אנחנו פשוט מכללה לא מתוקצבת, אין לנו בעלי מניות.

זאב נוימן: במילים אחרות, אנחנו פשוט כמו כל מוסד אחר להשכלה גבוהה אבל איננו מתוקצבים.

זאב נוימן: ולכן האחריות שלנו לקיום לימודים היא גדולה יותר ממוסדות מתוקצבים כי אין מי שיכסה לנו את הגירעונות.

זאב נוימן: זו גם האחריות, אגב, כלפי 11,000 סטודנטים במכללה, שכאשר יש גירעונות שכר הלימוד שלהם צריך לממן את הגירעונות.

זאב נוימן: במילים אחרות, במקרה של תכנית גירעונית, סטודנטים בתוכניות לא גירעוניות חייבים לסבסד סטודנטים בתוכנית גירעונית.

זאב נוימן: אני רוצה להזכיר מה שאמר יושב ראש הוועדה כבר, שאנחנו בעיצומו של הליך משפטי וכמובן, נכבד את החלטת בית המשפט.

זאב נוימן: אני מסכים גם עם יושב ראש הוועדה, ואנחנו גם ערים לכך, שיש פה בעיה אנושית מוסרית כבדה ביותר.

זאב נוימן: אנחנו ערים לכך.

מיכאל מלכיאור: כמה הדבר הזה היה משקל בהחלטה שלכם כשקיבלתם את ההחלטה?

זאב נוימן: משקל כבד מאד.

זאב נוימן: מאחר שאנחנו מכירים בכך, פעלנו למציאת פתרונות וגם נמשיך לפעול בעצם ימים אלו.

זאב נוימן: אני רוצה לציין את הפתרונות: הצענו לכל סטודנט שהתקבל לתכנית להתקבל ללא שום תנאי קבלה לכל חוג אחר במוסד שלנו, עם מלגה של 5000 שקל.

זאב נוימן: פעלנו יחד עם האוניברסיטאות תל אביב וחיפה - - -

מיכאל מלכיאור: כמה מהסטודנטים רצו את זה?

זאב נוימן: שישה סטודנטים.

מיכאל מלכיאור: שישה?

זאב נוימן: כן.

זאב נוימן: פעלנו עם אוניברסיטת תל אביב וחיפה לקבל סטודנטים מאלה שהתקבלו אלינו, לתכנית לימודים באותן מוסדות.

זאב נוימן: יצרנו קשר עם בית צבי, שזה מוסד מאוד מאוד יוקרתי ולמרות שהסתיימה הקבלה שם והוא מקבל מכסה מצומצמת, הוא הסכים לקבל כל תלמיד שלנו שהתקבל אלינו.

זאב נוימן: נדמה לי שהתקבלו לשם כעשרה סטודנטים, לאותו סידור הגענו גם עם סמינר הקיבוצים, שגם היא תכנית שמאוד מצומצמת, מקבלת 24 תלמידים בלבד לתכנית תיאטרון ומחול.

מיכאל מלכיאור: רגע, אז כמה התקבלו בחיפה?

זאב נוימן: בחיפה התקבל תלמיד אחד מהצפון.

מיכאל מלכיאור: אחד?

יהודית גידלי: ובתל אביב?

זאב נוימן: תל אביב אחד.

יהודית גידלי: סמינר הקיבוצים כמה?

זאב נוימן: עשרה.

קריאה: לא, בית צבי.

זאב נוימן: בית צבי, סליחה.

קריאה: סמינר הקיבוצים – לא התקבלו.

קריאה: לא הייתה אופציה כזאת.

זאב נוימן: אוניברסיטת תל אביב שניים, אומרים לי.

זאב נוימן: אני רוצה לציין שאנחנו שבאמצע תהליך אנחנו מדברים עם כל סטודנט שמוכן לדבר איתנו.

זאב נוימן: זאת אומרת המספר הזה שציינתי איננו מספר סופי.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שאלו שילמדו במכללה הולכים לכיוונים לגמרי אחרים?

זאב נוימן: כן, ולא, למשל יש 3 שנרשמו לתקשורת, שגם כן עוסק למעשה ברדיו וטלוויזיה וזה חוג די קרוב.

מיכאל מלכיאור: אז אתה אומר שרדיו וטלוויזיה זה תיאטרון בעצם בישראל?

זאב נוימן: לא, זה לא מה שאמרתי.

מיכאל מלכיאור: לא, אני לא התכוונתי.

זאב נוימן: אתה שם מילים בתוך פי כי גם, אגב, תיאטרון, התכנית בתיאטרון היא לא רק תיאטרון אלא גם כל המקצועות שקשורים לתיאטרון, כמו – היתה שאיפה לפתח תכנית במחול שם.

זאב נוימן: זאת אומרת, השם של התכניות הוא תיאטרון ואומנויות המופע.

זאב נוימן: אז גם זה לא רק תיאטרון.

זאב נוימן: אבל אני מדגיש עוד פעם: אנחנו מנסים עדיין, בעיצומם של ימים אלו, למצוא פתרונות ברמה האישית לכל תלמיד שמוכן לדבר אתנו על פתרונות.

זאב נוימן: נקודה.

מיכאל מלכיאור: אין לכם שום מחשבה שנייה גם בעקבות התגובה הציבורית וגם – אין לכם שום מחשבה שנייה על הצדק בהחלטה שקיבלתם, כששמעתם את הסיפורים של הסטודנטים?

זאב נוימן: כן, אני פשוט מנוע מלענות לשאלה זה בגלל הדיון המשפטי.

זאב נוימן: הייתי יותר חופשי אם - - -

מיכאל מלכיאור: האם יש לכם מחשבה שנייה, מותר לענות על זה?

מיכאל מלכיאור: מוריה?

מוריה כהן-בקשי: מותר לענות, מותר לא לענות.

מיכאל מלכיאור: אתה לא חייב לענות על שום שאלה פה, אנחנו לא – כי זה מאוד חשוב לנו, אם מסתמן שבכל זאת אפשר להגיע לפיתרון.

זאב נוימן: אני ציינתי שאנחנו נקבל כל החלטה של בית המשפט.

מיכאל מלכיאור: לא, זה ברור.

מיכאל מלכיאור: זה אתה לא צריך לציין, אתה אדם הגון ואני מקווה שאתה אזרח מדינת ישראל, וזה שאתה מקבל החלטות של בית משפט על זה לא מגיעה לך תודה.

מיכאל מלכיאור: זה ברור.

מיכאל מלכיאור: מי לא מקבל את ההחלטה של בית משפט עליון?

מיכאל מלכיאור: לא זאת השאלה.

מיכאל מלכיאור: אני שואל על הרמה הכי לא מחייבת.

מיכאל מלכיאור: האם יש לכם עכשיו, גם בלי שבית משפט יפסוק, אם אין לך איזשהן מחשבות בעקבות מה שאתה שומע מסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: בכל זאת, אתה רואה ש – אני לא זוכר בכל הקדנציה שלי ששמענו דבר כזה כמו שנעשה פה.

מיכאל מלכיאור: יש סיבה למה כל כך הרבה אנשים, כולל ראש המל"ג ושרת החינוך וכולל יושב ראש ועדת החינוך וכולל כל כך הרבה אנשים, מגיבים כמו שמגיבים.

מיכאל מלכיאור: אז איכשהו זה אולי גם מדבר אליכם.

זאב נוימן: תראה, זה בוודאי מדבר אלינו.

זאב נוימן: אמרתי שאנחנו – אנחנו זה לא אני כי זה מוסדות החליטו – אנחנו מכירים באחריות, וכיוון שכך אנחנו פועלים למציאת פתרונות.

זאב נוימן: אני גם ציינתי עוד דבר שצריך לזכור אותו, שחלק מהטעות נובעת מזה שבמהלך כל אותם חודשים שבהם נעשתה פעילות השיווק והרישום, הושלינו על ידי אנשי החוג.

זאב נוימן: נקודה.

מיכאל מלכיאור: אבל אנשי החוג זה אתם.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת אתם לקחתם את אנשי החוג, זה לא מישהו מבחוץ.

זאב נוימן: אמרתי לכם שאנחנו מכירים באחריות.

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע את הסטודנטים, לא יודע – מי שרוצה לדבר יכול לדבר.

שירי פדלון: אני אשמח לדבר.

שירי פדלון: קודם כל אני מאוד מודה לך ולכם על קיום הדיון הזה, זה מאוד חשוב לנו.

שירי פדלון: ארצה בראש ובראשונה להתייחס לדברי הנשיא, פרופסור זאב נוימן.

שירי פדלון: קודם כל אשמח לדייק בעובדות.

שירי פדלון: למכללה נרשמו בפועל, ואני יודעת את זה בוודאות כי לצורך הדיון המשפטי הייתי צריכה לאסוף חתימות של אנשים, שני אנשים ולא שישה.

שירי פדלון: יש עוד שניים שנרשמו שם, שתי בנות שנרשמו שם לשבוע התנסות, לא שילמו שכר לימוד.

קריאה: לאיזה מכללה?

קריאה: חוג חליפי.

שירי פדלון: במקום שישה יש שם שניים.

שירי פדלון: שתי בנות שנרשמו באמת לחוג בתקשורת, עוד שתיים שאני יודעת שהן בשבוע התנסות, והן מעוניינות להשתתף בחוג, עוד שני אחרים אין לי מושג, אני יודעת שיש לי פה חתימות של רוב האנשים, ולכן אני מאוד בקיאה בעובדות.

שירי פדלון: לגבי בית צבי – שמונה תלמידים, לא עשרה.

שירי פדלון: אוניברסיטת תל אביב יש שם אחת שעושה בי.

שירי פדלון: איי כללי ולא בחוג לתיאטרון, והיא הגיעה לזה דרך זה שאבא שלה הוא דוקטור ומרצה שם, לא דרך החוג.

שירי פדלון: תלמידה שנייה לומדת בחוג לפיזיותרפיה ולא בחוג לתיאטרון, היא התקבלה אליו לפני כל הפרשייה הזאת והיא פשוט מימשה את הלימודים שלה שם.

שירי פדלון: עוד אחד בחוג לחיפה.

שירי פדלון: זה אומר שסך הכל אנחנו 13 תלמידים מתוך – אני לא אדבר כרגע על מספרים, אבל מתוך – עשרות תלמידים.

שירי פדלון: המכללה טוענת מספר אחד, אנחנו יודעים על מספר שני, בכל מקרה אם הולכים על מספרי המכללה 64 תלמידים היו רשומים בפועל, מתוכם 13 ניצלו את פתרונות המכללה, שניים מהם ניצלו את זה לא דרך המכללה אלא באופן עקיף ואחרת.

שירי פדלון: זה קודם כל דיוק העובדות וזה ודאי.

שירי פדלון: סמינר הקיבוצים – האופציה שהוזכרה פה.

שירי פדלון: קודם כל, מעבר למכתב הרשמי שקיבלנו מהמכללה שבה צוינה האופציה, אני באופן אישי טלפנתי לסמינר הקיבוצים ויש פה עוד חברה שטוענת שגם היא עשו את זה, ונודע לנו שההרשמה שם נסגרה מזמן, הכיתות סגורות, הלימודים החלו והאופציה הזו לא פתוחה.

שירי פדלון: לא היה להם כל כך מושג על מה אנחנו מדברים.

שירי פדלון: אז זה קודם כל, בוא נדייק בעובדות, ואלה עובדות כרגע כי יש לנו דיון משפטי מחר והיינו צריכים לבוא מוכנים אליו.

שירי פדלון: אז זה דבר ראשון שהייתי רוצה להגיב בקשר לפתרונות שהנשיא נוימן דיבר עליהם עכשיו.

שירי פדלון: מעבר לכך, פרופ' נוימן מדבר על אחריות.

שירי פדלון: אני רוצה להגיד שביום חמישי, כשקיבלנו את הטלפון, לא קיבלנו שום הצעות לפתרונות, לא קיבלנו שום תשובה או תגובה ברורה מהמכללה.

שירי פדלון: להפך, פרופ' נוימן סגר את הטלפון האישי שלו במשך כל סוף השבוע, והפתרון הזה של לקבל לימודים חלופיים בחוג – קודם כל, בוא נדבר על המלגה של ה-5000 שקלים, אנחנו היינו אמורים לשלם 24,000 שקל לשנה, כל חוג אחר משלם שכר לימוד של 29,000 אז הציעו לנו לשמר את שכר הלימוד הזה, זו לא בדיוק מלגה, אני מדייקת בעובדות.

שירי פדלון: קיבלנו את ההצעה הזאת רק על דפי התקשורת.

שירי פדלון: פנינו לתקשורת.

שירי פדלון: זכינו לסוג של יחס מהמכללה, אחרי שאנחנו בכספנו האישיים כסטודנטים שכרנו שני עורכי דין, פנינו לתקשורת, בזבזנו זמן, אנרגיה, משאבים וכסף כדי לקבל איזושהי התייחסות או תגובה מהמכללה.

שירי פדלון: אז זאת בעיני לא אחריות, אני לא קוראת לזה אחריות.

שירי פדלון: הם אומרים שהם הושלו על ידי אנשי החוג, גם אם הושלו על ידי אנשי החוג – ואני לא נכנסת לזה בגלל הדיון המשפטי– אין שום תירוץ או סיבה בעולם שנדע על כך ביום חמישי בשבע בערב שמבחינתי זה אפילו לא יום אחד לפני תחילת הלימודים.

שירי פדלון: אנשים כבר עשו את כל ההסדרים ואת כל הסידורים שהם צריכים לעשות לפני זה.

שירי פדלון: אם הייתה אחריות, מי שנושא באחריות למחדל הזה צריך לקום – ואני אומרת את זה בשיא הרצינות – לקחת את דבריו וללכת הביתה.

שירי פדלון: לא יכול להיות שבמדינת ישראל בשנת 2008 קורה דבר כזה.

שירי פדלון: ולכן אני מאוד מודה על כך שאנחנו עושים את הדיון הזה.

שירי פדלון: יושב ראש הוועדה בעצם דיבר על כך שהמכללה היא מכללה פרטית, נוימן טען שהם מכללה לא מתוקצבת, בכל מקרה מוסד להשכלה גבוהה.

שירי פדלון: אתם נבחרי הציבור, אתם הכנסת בעצם נתתם את ההרשאה למכללות לתת תארים.

שירי פדלון: אתם בעצם פתחתם את זה והעברתם את התארים מהאוניברסיטאות גם למכללות.

שירי פדלון: בעיני, אם עשו דבר כזה, צריך לתת – זאת אומרת, לא יכול להיות שדבר כזה קורה ואין איזשהו פיקוח של המל"ג מעבר לתכנית.

שירי פדלון: צריך לבקוע איזשהן נורמות חברתיות, מוסריות, התנהגותיות, שהמכללה תהיה חייבת לנהוג– כל המכללות, לא רק המכללה למנהל, תהיה חייבת לנהוג בכפוף להן אחרי מקרה כזה, כדי שמקרה כזה לא ישוב ולא יחזור על עצמו מעולם.

שירי פדלון: זה קודם כל חשוב לי מאד באופן אישי.

שירי פדלון: מעבר לכך, אשמח להגיד שכל הפתרונות של המכללה – זה לא שאנחנו לא רוצים לדבר אתם – אני רוצה ללמוד תיאטרון, זה מה שאני רוצה ללמוד, תקשורת מבחינתי זה כמו ללמוד זואולוגיה או כל דבר אחר, ולכן הפתרונות הללו הם לא רלבנטיים.

שירי פדלון: כנ"ל בית צבי, שזה מוסד שלא נותן תואר, ואני חושבת שמי שבקיא בתחום הזה מבין שהמוסד הזה הוא כבר מזמן לא מוסד שמוציא שחקנים עובדים לשוק, ולכן אין שום סיבה שנתפשר על לימודים במקום כזה.

שירי פדלון: אני רוצה להגיד בנימה האישית – אני בת 22, שרתתי בצבא במשך ארבע שנים, הייתי בקבע, באמת משהו בי באופן אישי די נשבר מכל הסיפור הזה, באמונה שלי במערכת החינוך הזאת, באמונה שלי במוסדות להשכלה גבוהה.

שירי פדלון: אני כרגע בת 22 הייתי אמורה להתחיל ללמוד השנה והמכללה לא רוצה להציג את זה בתור פספוס שנה אקדמאית, מבחינתי זה פספוס שנה מהחיים.

שירי פדלון: כי אני יודעת שעכשיו כל השנה הזאת אני פשוט יושבת בבית ושורפת שנה שלמה לקראת הלימודים.

שירי פדלון: ויתרתי על אופציות ללימודים במקומות אחרים, ויתרתי על אופציות ללימודים אחרים בבתי ספר למשחק שנחשבים מאוד בשוק, עזבתי מקומות עבודה, שיניתי את כל מסלול החיים שלי.

שירי פדלון: אז לא רק ויתרתי על שנה אקדמית, בעצם פספסתי שנה מהחיים שלי כי אם אני רציתי להיות אחרי לימודים בגיל 25, כרגע זה יקרה בגיל 26 וכך הלאה.

שירי פדלון: אז בואו נדבר קצת על אחריות, כי אני באמת לא חושבת שהמכללה יכולה לבוא לפה ולהציג את עצמה בתור מוסרית, בתור שיקולים שנעשו עם צדק ועם אחריות.

שירי פדלון: כי אם היו עושים את זה, ,לא היינו צריכים לשבת פה היום בדיון הזה.

שירי פדלון: אם היו עושים את זה היינו מקבלים מהם תגובה מסודרת מראש ולא דרך דפי העיתונות והתקשורת, ולא היינו צריכים להגיע לבית המשפט.

שירי פדלון: זו ההרגשה שלי, אני חושבת שאני מבטאת פה את רוב הסטודנטים.

שירי פדלון: אני בכלל לא מדברת על נזקים כלכליים, על אנשים ששכרו דירות, על אנשים שחזרו מחו"ל, על אנשים שעזבו את צבא הקבע, אני בכלל לא מדברת על זה – אני מדברת ברמה המוסרית האישית, של עוגמת הנפש שנגרמה לכל אחד ואחד מאיתנו.

שירי פדלון: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאיבדתם כמה סטודנטים מצוינים.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע, יש עוד מי שרוצה להתבטא, או שהדברים האלו מבטאים את התחושה הכללית?

קארן ליפשטיין: אני מעוניינת להוסיף.

מיכאל מלכיאור: כן, בבקשה.

קארן ליפשטיין: שמי קארן ליפשטיין ואני בחרתי ללמוד תיאטרון כיוון שזו הדרך שבה אני בוחרת לבטא את עצמי.

מיכאל מלכיאור: לפני שאת מדברת, אולי תגידי מה היה המסלול שהייתם צריכם לעבור, מתי נרשמת וכולי.

קארן ליפשטיין: מה, מבחינת המבחנים והדרישות?

מיכאל מלכיאור: כן, גם מבחינת מבחנים וזה, רק לספר בשביל הפרוטוקול.

קארן ליפשטיין: אני אישית שמעתי על קיום החוג בסביבות יוני, ומאז בעצם התחילו תהליכים של אודישן ושיחות עם מייסד החוג, אבי עוז, ומגעים עם המכללה, רישום ראשון וכולי.

מיכאל מלכיאור: ובשום דרך לא נרמז לך שיכול להיות שלא ייצא מזה שום דבר?

קארן ליפשטיין: לא במפורש, לא.

מיכאל מלכיאור: אבל ברמז?

קארן ליפשטיין: היה איזשהו מכתב שציין שבמידה שלא נגיע למכסת תלמידים – אך לא צוין מהי המכסה.

קארן ליפשטיין: זאת אומרת, מבחינתי זה יכול גם להיות 200 תלמידים או 30 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

קארן ליפשטיין: לכן גם לא הרגשתי שהחוג נמצא באיזו סכנה ממשית.

קארן ליפשטיין: מה שאני בוחרת להגיב זה בקשר ליחס למקצוע.

קארן ליפשטיין: אני בחרתי בתיאטרון כי אני בוחרת להתבטא דרכו.

קארן ליפשטיין: זאת האומנות שלי וזה מה שאני רוצה ללמוד.

קארן ליפשטיין: ואני בטוחה שבחוג אחר, שהוא יותר ריאלי – כלכלי, נאמר מנהל עסקים או משפטים, לא היו מבטלים אותו כל כך מהר.

קארן ליפשטיין: זאת אומרת, יש פה איזשהו יחס לתרבות שלנו ולמקצוע הזה ופשוט לבטל אותו בהרף עין, יומיים לפני הלימודים, בשיחה שרירותית, יש לציין, ממזכירה שלא יודעת לענות לי תשובות – בעיני זה לא רק מזלזל בי ובחבריי הסטודנטים אלא גם באמנות הזאת ומה שהדבר הזה, תיאטרון, אומר בעצם.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי תודה בבקשה.

טלי יצחקי: שמי טלי יצחקי, אני הייתי אמורה להתחיל ללמד בחוג.

טלי יצחקי: אני נשואה לאבי עוז, פרופסור אבי עוז שייסד את החוג, יושבת על ידי פרופסור בלקין שהייתה אמורה להיות ראש החוג.

טלי יצחקי: שלושתנו ועוד צוות של קרוב ל-40 מורים – קודם כל פרופסור עוז ופרופסור בלקין אבל כל המורים המיועדים, השקיעו שלוש שנים של עבודה בהכנות לחוג, הכנות מפורטות מאוד שהגיעו לכל רמה אפשרית.

טלי יצחקי: החוג אושר במועצה להשכלה גבוהה תודות לעבודה של האנשים האלה.

מיכאל מלכיאור: זה גם תהליך ארוך, אני מבין.

טלי יצחקי: זה תהליך ארוך, למרות שהוא היה קצר במיוחד, מה שמעיד בכל זאת על איכות הסגל.

טלי יצחקי: נעשו הרבה סידורים טכניים, נעשו סידורים של הסכמים עם מקומות שיש בהם תיאטרון כי במכללה בינתיים אין בניין תיאטרון.

טלי יצחקי: כמו שהסטודנטים ציינו, פרופ' בלקין ופרופ' עוז נפגשו עם כל אחד ואחד מהתלמידים.

טלי יצחקי: קבוצה מאוד גדולה של מורים השתתפה בבחינות הכניסה ללא תשלום.

טלי יצחקי: הרבה פעמים נערכו אודישנים, מבחני כניסה, שהושקע בהם הרבה זמן.

טלי יצחקי: כמובן הוכנו שיעורים, הוכנה תכנית הפקות, כולנו התפנינו מעבודות אחרות, מתוך שהיינו אמורים להתחיל ללמד.

טלי יצחקי: בניגוד לסטודנטים, צוות המורים אפילו לא קיבל הודעה על זה שהחוג לא יפתח.

טלי יצחקי: כלומר רק פרופ' בלקין קיבלה הודעה, והיא תדבר על זה, אבל צוות המורים לא קיבל שום הודעה משום סוג שהוא.

טלי יצחקי: אנחנו יותר מבוגרים אז אולי אנחנו יכולים להתמודד עם אכזבה קצת יותר בקלות, אבל ברור שהכאב שלנו והנזק שנגרם לנו הוא מאד גדול.

מיכאל מלכיאור: ממה שדיברתי גם אני מבין שהשקעתם המון אנרגיה וזמן ויצירתיות - -

טלי יצחקי: השקענו הרבה מאד זמן.

מיכאל מלכיאור: בבניית הקונספט של החוג, שהוא מאד ייחודי.

טלי יצחקי: בהחלט.

טלי יצחקי: הקונספט הוא ייחודי והוא בא לענות על חוסר מאוד גדול.

טלי יצחקי: אין היום בארץ מקום שאנשים צעירים יכולים להכשיר את עצמם באופן מעשי למקצועות התיאטרון והמופע.

טלי יצחקי: רובם רוצים להיות שחקנים, אבל יש מקצעות אחרים: יש בימוי, יש עיצוב, יש כתיבה.

טלי יצחקי: לאף אחד מהמקצועות האלה אין אפשרות רצינית ללמוד אותם ולקבל הכרה בתואר.

טלי יצחקי: העובדה שנרשמו האנשים האלה – ששוב, בלי להיכנס למספרים, זה מספר גדול מאד במובן של בתי ספר לתיאטרון ולאמנות בכלל, מעידה שהצורך הזה קיים.

טלי יצחקי: האנשים האלה, כולם רוצים אמנם ללמוד אמנות, שזה לא אופנתי כרגע, אבל הם גם רוצים לקבל הכרה אקדמית על הלימודים שלהם כדי להיות יכולים להמשיך בתחומים אחרים.

טלי יצחקי: זה סוד גלוי שאחוז קטן מאד מהאנשים שלומדים אמנות ממשיכים להתפרנס ממקצוע האמנות.

טלי יצחקי: מכל בתי הספר לאמנות יוצאים מאות תלמידים בשנה, רק חלק קטן נקלטים על הבמות - -

מיכאל מלכיאור: בארץ.

טלי יצחקי: בארץ.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שחלק לא מבוטל בבמות בחוץ לארץ.

טלי יצחקי: נכון.

מיכאל מלכיאור: אבל זו סוגיה יותר רחבה של התרבות.

טלי יצחקי: בכל אופן, ברגע ששמענו את הדבר הזה משמועה, כי הודעה לא קיבלנו, התלמידים טלפנו אלינו, ובמצב שהיינו, הפגיעה האישית שלנו בכלל זזה הצידה כי אי אפשר להגזים בנואשות שנשמעה בשיחות הטלפון של תלמידים.

טלי יצחקי: באמת, אני לא רוצה לצייר את זה דרמטי אבל זה היה דרמטי.

טלי יצחקי: כמה מהאנשים נשמעו אבדניים.

טלי יצחקי: כמה מהאמהות של האנשים שטלפנו אלינו נשמעו בסכנה ממשית.

טלי יצחקי: אי אפשר היה שלא לדבר איתם.

טלי יצחקי: התגובה הראשונה שלי גם כן הייתה: בואו נסגור את הטלפון וניקח לעצמנו רגע לחשוב מה קורה, אבל כששמעתי את האנשים אחד אחרי השני, במשך שלושה – ארבעה ימים רצוף, באמת אמרנו: או.

טלי יצחקי: קי, בסדר, מה אנחנו נעשה בעניין, נחשוב אחר כך.

טלי יצחקי: במובן הציבורי שקשה לחשוב עליו כשכל אחד פגוע, אבל במובן הציבורי, העניין הזה – המטרה שלשמה הוקם החוג – היא חשובה.

טלי יצחקי: עוד הפעם, כעת נשמעת האמירה הזאת שהושלינו.

טלי יצחקי: אנחנו לא יודעים מה המשמעות שלה אבל אף אחד לא דיבר איתנו מטוב ועד רע על שום דבר.

מיכאל מלכיאור: מה זה הושליתם?

מיכאל מלכיאור: האמירה הייתה הפוכה.

טלי יצחקי: שאנחנו השלינו מישהו.

מיכאל מלכיאור: כן.

טלי יצחקי: שוב, האמירה הזאת לא – אף אחד לא בירר את זה איתנו, לא דיבר איתנו על זה.

טלי יצחקי: אף אחד מהמורים, כאמור, לא קיבל הודעה.

טלי יצחקי: המורים נשארים – מה שאמרנו לתלמידים, אמרנו לתלמידים: אנחנו מאמינים בצורך של מוסד כזה, אנחנו מאמינים - - -

מיכאל מלכיאור: אפשר, אם היום מחליטים – אולי פרופסור בלקין תענה על זה – אם היום כן המכללה תחליט בכל זאת לפתוח את החוג, אפשר עוד להביא את כל המרצים?

טלי יצחקי: אנשים פינו לעצמם את הזמן לזה, דחו עבודות אחרות.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל בינתיים עברו כמה שבועות.

טלי יצחקי: לא, עבר בדיוק שבוע וחצי.

טלי יצחקי: אף אחד לא מצא עבודה אחרת אחרי התחלת הלימודים.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי תודה.

מיכאל מלכיאור: פרופסור בלקין.

אהובה בלקין: טוב, אני לא אבזבז את הזמן של הוועדה ואחזור על דברים שנאמרו פה, גם על ידי נשיא המכללה בעצמו שאמר את הדברים כהווייתם.

אהובה בלקין: הוא מנסה למצוא פתרונות במוסדות אחרים, שאף אחד לא דומה אפילו במקצת לחוג שרצינו להקים, וגם טלי כבר ציינה את הצורך המיוחד שיש בחינוך לאמנות עם תואר אקדמי.

אהובה בלקין: אני רוצה רק לציין שזה לא רק עניין שלומדים אמנות ומקבלים תואר כמו איזה "ביי פרודקט", כמו בונוס לזה שאתה לומד לשחק.

אהובה בלקין: זו שיטת לימודים מיוחדת במינה שמשלבת את לימוד האמנות בלימוד האקדמי, כי אנחנו חושבים שאמן, מעבר לזה שזה פרקטי, כדי לקבל תואר אמן צריך להיות אדם חושב, אדם תרבותי.

אהובה בלקין: אי אפשר לדמיין במאי שאין לו תואר אקדמי, שלא קרא, שלא קרא דברים גם מעבר לכמה מחזות שהוא צריך לביים.

אהובה בלקין: צריכה להיות לו השקפת עולם וכולי.

אהובה בלקין: לכן יזמנו – זה לא המכללה יזמה, זה פרופסור עוז יזם.

אהובה בלקין: זה היה הרעיון שלו - הקמת חוג כזה שחסר בנוף של המדינה שיש בו גם אמנויות המופע וגם תואר אקדמי.

אהובה בלקין: הדבר הזה לא קיים בשום מקום, באוניברסיטת תל אביב זה היה קיים פעם, היה באמת חוג מפואר, אבל סגרו את כל המסלולים האלה ולכן זה גם לא פיתרון.

אהובה בלקין: בסמינר הקיבוצים זה גם B.ED זה תואר טרמינלי, זה חינוך למשהו אחר.

אהובה בלקין: אין שום מוסד.

אהובה בלקין: בוודאי שלא בית צבי, שלא לומדים שם לימודים אקדמיים כמעט בכלל.

אהובה בלקין: ולכן הפיתרון הוא לא פיתרון, כי כבר אמרו כאן הסטודנטיות,ואני לא חושבת שצריך להוסיף על מה שאמרה כל כך בתבונה שירי פדלון – וכאן נפתח סוגריים מרובעים, שנרמז לי על ידי נשיא המכללה שקיבלנו סתם אנשים, וקיבלנו כל אחד, והנה הנציגה של האנשים שקיבלנו סתם.

אהובה בלקין: כל עשרות האנשים שהגיעו אלינו הם ברמה בלתי רגילה.

אהובה בלקין: אני אומרת את זה באחריות של, לא רוצה להגיד כמה שנים באקדמיה, אבל עשרות שנים באקדמיה: באוניברסיטת תל אביב לא היה, לא הייתה שנה, שנרשמו אנשים ברמה כל כך גבוהה, גם מבחינה אישית וגם מבחינת הכישורים שלהם.

אהובה בלקין: למרות זאת אנחנו כמובן מיינו אותם, גם בהרבה ראיונות אישיים, כפי שהם יעידו, וגם עשינו להם אודישנס מפורטים.

אהובה בלקין: לעניין של אם החוג יכול או רוצה להיפתח, רציתי רק לומר שכראש החוג המיועד – זה גם לא מיועד אבל לא ניכנס לענייני סכסוכי עבודה כאן כי זה לא המקום – קיבלתי מינוי כראש חוג.

אהובה בלקין: אני עד רגע הזה ניזונה משמועות.

אהובה בלקין: קיבלתי אמנם טלפון שהפתיע אותי לחלוטין, ב-23 באוקטובר כי הבנתי שעם 65 אנשים נפתח את החוג.

אהובה בלקין: קבענו בשלוש אחרי הצהריים פגישה עם היכל התרבות בראשון לציון, ששם קבענו לנהל את הפעילויות שלנו כי יש שם את כל המתקנים הראויים, קבענו שם פגישה אחרונה לקראת פתיחת שנת הלימודים, כן, הטקס החגיגי והסדרנים שיכוונו את הסטודנטים לכל מקום.

אהובה בלקין: לא העליתי בדעתי שהחוג עומד להיסגר.

אהובה בלקין: את ההודעה על כך קיבלתי בטלפון הנייד שלי מנשיא המכללה, הודעה קצרה ולקונית שכנראה לא ייפתח בסמסטר הזה.

אהובה בלקין: כלומר, יכולת לחשוב שזה ייפתח בסמסטר הבא.

אהובה בלקין: על העובדה שהחוג נסגר ולא יפתח בכלל, שמעתי שמועה, רכילות, מדיון שהיה בדירקטוריון.

אהובה בלקין: עד הרגע הזה אף אחד לא הודיע לי רשמית שהחוג לא ייפתח בסמסטר הבא.

אהובה בלקין: לעומת זאת, גם כן נודע לי מרכילות, שהמכללה מטלפנת, כתוצאה מדיון בבית משפט, לכל המורים של החוג.

אהובה בלקין: ושואלת אותם אם הם מוכנים לבוא ללמד, בלעדי, בלי פרופ' אבי עוז ובלי טלי שיזמנו את פתיחת החוג, עבדנו עליו מי שלוש שנים, מי שנתיים ומי שנה – אני מודה שנכנסתי לעניין יותר במרץ ובאינטנסיביות בשנה האחרונה.

אהובה בלקין: כל מה שטלי יצחקי תיארה כאן על העבודה שהשקענו זה אין ואפס לקצה הדבר.

אהובה בלקין: השקענו מאות רבות של שעות עבודה, הכנו תכניות מפורטות, השנה הייתה צריכה להתחיל, כולל רשימות ציוד, כולל חדרים, כולל סילבוסים למורים וכל מה שצריך כדי לפתוח את השנה.

מיכאל מלכיאור: לא שמעת שום רמז על זה לפני זה?

אהובה בלקין: שמעתי הרבה רמזים לפני זה.

אהובה בלקין: אמרו לנו שהחוג לא ייפתח כי – לא לא יפתח אלא יש סכנה לפתיחתו – משום שהתחלנו מאוד באיחור, אישור המל"ג הגיע רק באפריל ואז הדירקטוריון של המכללה אישר את החוג.

אהובה בלקין: רק אז התחלנו לחשוב מאין נגייס תלמידים כי כל ההרשמה לבתי הספר נסתיימה כבר בפברואר.

אהובה בלקין: אף על פי כן - - -

מיכאל מלכיאור: אבל זה ידעו בטח גם בדירקטוריון.

אהובה בלקין: נכון.

אהובה בלקין: עכשיו אנחנו נערכנו לקמפיין, שזה לקח מטבע הדברים עד שנערכים לדבר כזה, לא ניכנס לפרטים.

אהובה בלקין: הקמפיין יצא בחודש מאי, ורק אז התחלנו לקבל תגובות של תלמידים.

אהובה בלקין: אף על פי כן, למרות שהתחלנו באיחור, למרות שכל התלמידים כבר נרשמו למוסדות השכלה גבוהה, הצלחנו לגייס מספר עצום של תלמידים.

אהובה בלקין: אין לזה אח ורע בשום מקום, לא באוניברסיטת תל אביב ולא בשום בית ספר מהסוג הזה.

אהובה בלקין: תלמידים מצוינים, ולא עלה בדעתי שלא יפתחו את החוג.

אהובה בלקין: נכון שבאמצע הדרך הנשיא הביע ספקות, משום שבתחילה היו פחות תלמידים.

אהובה בלקין: אבל מיום ליום נרשמו יותר ויותר.

אהובה בלקין: גם השמועה עשתה לה כנפיים, גם הקמפיין התחיל לעבוד ויותר ויותר תלמידים נרשמו.

אהובה בלקין: ביום שהחליטו לסגור את ה – או לא יודעת מה החליטו, לפתוח בסמסטר השני או לסגור, אני לא יודעת מה כי לא קיבלתי שום הודעה מסודרת – נרשמה תלמידה בבוקר, ובמשרד הרישום לקחו ממנה את הכסף.

אהובה בלקין: באותה שעה עצמה.

אהובה בלקין: זאת אומרת שהייתה איזושהי אינרציה, הייתה אקטיביות, ותלמידים המשיכו להירשם כל הזמן.

אהובה בלקין: יתר על כן, ב-22 בחודש בערב, יום לפני שקיבלתי הודעה טלפונית שזה ייפתח בסמסטר הבא, טלפן אלי נשיא המכללה שחזר מחוץ לארץ – אני הצעתי שאם יהיו לנו פחות תלמידים – אני כן אכנס פה למספרים.

אהובה בלקין: למכללה כל הזמן הייתה איזושהי מנטרה שצריכים להיות 80 תלמידים.

אהובה בלקין: המספר 80 נולד משיקולים תקציביים, והתקציב נערך על פי 80 תלמידים.

אהובה בלקין: זה לא שהחוג הזה צריך 80 תלמידים בשביל – אני כבר מסיימת - - -

מיכאל מלכיאור: לא, זה לא זה, היועצת המשפטית אומרת לא להיכנס לנושא המספרי.

אהובה בלקין: בסדר, אבל הוא כן חשוב פה, כי המספר הוא מאוד קרוב לזה והתבקשתי ערב קודם - - -

מיכאל מלכיאור: זה סוב-יודיצה.

מיכאל מלכיאור: אמרתי את זה בתחילת הישיבה.

אהובה בלקין: ב-23 התקבלה אצלם ההחלטה, ערב קודם התבקשתי לעדכן את התקציב לפי מספר התלמידים, שאסור להזכיר אותו פה, שכן נרשמו.

אהובה בלקין: וזאת עשיתי.

אהובה בלקין: היות ואולי זה מטעות בחישוב או משהו כזה, החישוב התקציבי יצא שעם פחות תלמידים, מספר התלמידים הקטן החסר ל-80, יותר כדאי למכללה לפתוח כי יש עודף של 19,000 שח באיזון.

מיכאל מלכיאור: וזה היה ערב לפני?

אהובה בלקין: ערב לפני ה-23 קיבלתי טלפון מנשיא המכללה שאמרתי לו מה מספר התלמידים שקיים, הוא אמר לי: זה נראה בבוקר, נספור, והוא אמר לי: תעדכני את התקציב לפי זה.

אהובה בלקין: אמרתי לו, אגב, שכבר עדכנתי.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, לא נרמז בערב לפני זה?

אהובה בלקין: לא.

אהובה בלקין: בשום אופן לא.

אהובה בלקין: בשום אופן לא.

מיכאל מלכיאור: תודה, אני רוצה לשמוע את נציג המל"ג פה.

מיכאל מלכיאור: יש פה?

סיגל מורדוך: כן.

מיכאל מלכיאור: כן, בבקשה.

סיגל מורדוך: סיגל מורדוך, מהמל"ג.

סיגל מורדוך: אני רוצה להקריא את תגובתו של פרופסור נחום פינגר, סגן יו"ר המל"ג, שבשל אילוצים קודמים הוא נאלץ להיעדר מהישיבה הנוכחית.

סיגל מורדוך: זה הנוסח כפי שהוא ניסח: "הנושא הובא לידיעת סגן יו"ר המל"ג ערב פתיחת שנת הלימודים.

סיגל מורדוך: ביום א', 26 באוקטובר, התקיימה שיחה עם נשיא המכללה, התקבלו הסברים למהלך, והובטח כי ייעשה כל מאמץ למצוא פיתרון הולך לסטודנטים שנרשמו.

סיגל מורדוך: ב-28 באוקטובר בישיבת המל"ג דנה המל"ג בנושא והובעה דאגה רבה מהשתלשלות העניינים.

סיגל מורדוך: הוחלט כי: בטווח הקצר המידי ייעשה מעקב אחר פעילות המכללה לפיתרון הבעיה וזאת מתוך דאגה לסטודנטים שנרשמו לחוג החדש.

סיגל מורדוך: התקבלה הודעתו של הנשיא כי מתקיים דיאלוג וטיפול פרטני בכל סטודנט, במטרה למצוא עבורו או עבורה חלופה הולמת.

סיגל מורדוך: המעקב ממשיך וסגן יו"ר מל"ג מתעדכן אצל נשיא המכללה באופן שוטף.

סיגל מורדוך: בטווח הארוך הוחלט לחפש פתרונות באמצעותם תוכל המל"ג למנוע בעתיד הישנות מקרים דומים, כולל חיוב המוסד לקיים את התכניות במידה ואין הודעה על ביטולן בזמן.

סיגל מורדוך: סידור זה יאפשר לנרשמים למצוא חלופות מתאימות.

סיגל מורדוך: כן, תיבדק אפשרות אכיפת החלטות מל"ג בנידון, כולל סנקציות.

סיגל מורדוך: מל"ג תקבל דיווח בישיבתה הקרובה בשבוע הבא, ב-11 בנובמבר, בנושא.

סיגל מורדוך: "

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת:

מיכאל מלכיאור: חשבו במל"ג שהמהלך הוא בהחלט לא תקין.

סיגל מורדוך: זו התחושה, לכן זה עלה לדיון והתקבלו שתי החלטות.

מיכאל מלכיאור: לא, אם המל"ג בעקבות המקרה הזה רוצה להטיל סנקציות במקרים דומים, אז ברור שפה נעשה דבר שהוא בהחלט לא סביר ולא תקין.

מיכאל מלכיאור: אני לא יכול להבין את זה אחרת, אלא אם כן יש לך משהו אחר להגיד.

סיגל מורדוך: לא, אני אומרת שבהחלט זה משהו שהוא חריג.

אלכס מילר: רק שאלה למל"ג, סליחה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אלכס מילר.

אלכס מילר: תודה.

אלכס מילר: שאלה: מבחינת פתיחת מסלול חדש במוסד פרטי, מה ההתחייבות של המוסד כלפי המועצה להשכלה גבוהה בפתיחת הקורס?

אלכס מילר: מה בעצם המוסד מתחייב ברגע שאתם מאשרים לו פתיחת הקורס מבחינתכם, שהוא חייב לקיים, מבחינת הסטודנטים?

אלכס מילר: מה הגבול שהוא חייב לפתוח?

אלכס מילר: שמחובתו לפתוח?

אלכס מילר: כי את יודעת, ברגע שאתם נותנים אישור, מתחיל גיוס סטודנטים ואז צריכה להיות איזושהי מחויבות מינימלית.

מיכאל מלכיאור: אז זה מה שהיא אומרת, שרק עכשיו בעקבות זה, כנראה שלא - - -

אלכס מילר: לא.

אלכס מילר: מה פתאום, זה לא רק עכשיו.

אלכס מילר: אני בעצמי עברתי כמה וכמה פעמים סוגיות של אי פתיחת מסלולים.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אפשר, אבל בזמן סביר.

מיכאל מלכיאור: ברור, אתה לא יכול להתחייב מראש שכל מסלול ייפתח אם לא יירשמו.

אלכס מילר: כן, אבל הגיע אולי זמן, אני לא יודע למה זה לא קיים, שברגע שמוסד מבקש אישור לפתיחת מסלול, שהוא יתחייב לפתוח אותו.

סיגל מורדוך: המוסד מציג, כשתוכנית נבדקת, גם מספר מסוים של סטודנטים שצפוי להיות בתכנית.

סיגל מורדוך: אבל, שוב, זה עניינים שנתונים לשיקולו.

סיגל מורדוך: שוב, כל הנושא – בעקבות התקדים נדרשו בדיקה ודיון מאוד מאוד מעמיק במל"ג.

אלכס מילר: זה ממש לא תקדים.

אלכס מילר: אני לא רואה בזה תקדים.

מיכאל מלכיאור: זה תקדים שזה קרה יומיים לפני פתיחה, זה לא קרה כזה דבר אף פעם.

מיכאל מלכיאור: זה התקדים.

אלכס מילר: תשמע, אדוני היושב ראש, זה קורה קודם כל הרבה מאוד במוסדות מתוקצבים, שהמוסד לא מצליח לפתוח שנה אל"ף בגלל שאין לו מספיק סטודנטים והם סוגרים את הקורס, ואז הם מפצלים את הסטודנטים.

אלכס מילר: העניין הוא פה שזה מוסד פרטי ואת המועצה להשכלה גבוהה, בגלל שהם לא משתתפים תקציבית בסבסוד המוסד, זה לא כל כך מעניין.

אלכס מילר: כי מבחינתם הם מסבסדים את זה, המוסד מסבסד את זה, הוא לא מבקש מהם שום תקצוב לטובת המסלולים האלה, ומבחינתם העניין הוא כסף.

אלכס מילר: זאת אומרת: מוסד זה גוף רווחי.

אלכס מילר: אם הוא לא מרוויח הוא לא פותח.

קריאות: לא.

קריאות: לא.

סיגל מורדוך: לא נכון.

אלכס מילר: מה זה לא?

אלכס מילר: תשמעו, חברים, לא ראיתי במכללה למינהל קורס לחינוך או דברים כאלה, מה שלא רווחי אתם לא פותחים, באמת נו, עם כל הכבוד.

אלכס מילר: אתם פותחים מסלולים שמכניסים לכם כסף.

אלכס מילר: אתם גוף שנועד להרוויח כסף.

אלכס מילר: אני רק ראיתי בגוף שלכם ובשאר המוסדות להשכלה גבוהה שהם גופים פרטיים, ערך קצת יותר גדול משאר החברות.

אלכס מילר: ואני חושב שהגיע הזמן שאם המצב הוא, אם מדברים שרק כסף ולא שום דבר אחר, אם לא יכולים לבוא ולהתחשב – ובאמת אני לא, אני ממש, זה ממש לא יוצא ככה יפה שבאים שלושה ימים ומודיעים לכמות, לא משנה כמה, שלא פותחים.

אלכס מילר: אז אם אתם רואים שאתם לא מצליחים לפתוח – קצת אחריות אישית, פותחים, עושים, מסיימים את התואר ואפשר לסגור את החוג גם שנה אחר כך, אבל לא לגייס סטודנטים לשנה אל"ף ויומיים לפני להודיע להם שלא נפתח?

אלכס מילר: אז אם המצב הוא כזה, אז אין בעיה.

אלכס מילר: גם אנחנו יכולים להתערב וגם אני יכול להגיד: תשמעו חברים, במדינת ישראל יש יותר מידי משפטנים, אז אני מכריז בתור מחוקק, רגולציה ללימודי משפטים במוסדות פרטיים.

אלכס מילר: אני גם יכול להכניס רגולציה לנושא של מנהל עסקים.

אלכס מילר: אין בעיה.

מיכאל מלכיאור: לא הבנתי מה אתה אומר.

אלכס מילר: אני אומר דבר כזה: תשמע, לא יכול להיות שגוף מקבל אישור ללימודים אקדמיים ובסופו של דבר מתברר שבסך הכל, אם זה לא משתלם, זה נסגר ולא מסתכלים על מי שנופל בדרך.

קריאות: נכון.

קריאות: נכון.

אלכס מילר: אני אומר דבר כזה: אם זה ככה – תראה, אנחנו לא התערבנו.

אלכס מילר: בחוק זכויות הסטודנט לא התערבנו.

אלכס מילר: תראה, אנחנו לפני יומיים אישרנו חוק של פיקוח על מכוני פסיכומטרי, דיברנו על כל העניין שסטודנט מבטל ואז אפשר להחזיר לו את הכסף.

אלכס מילר: לא נגענו בנושא שאם המוסד מבטל מה קורה.

אלכס מילר: האם מגיעים פיצויים או איזשהו פיתרון אחר, זה דבר ראשון.

אלכס מילר: ועדת שוחט לא נגעה במוסדות פרטיים, כי אמרו: תשמעו חברים, אנחנו לא נוגעים שם מבחינת הכסף, לא ניכנס לזה.

אלכס מילר: אני כן חושב שמדינת ישראל לוקחת חלק בסבסוד, כי רוב הסטודנטים שנכנסים לשם משלמים, לפחות חלק משנה ראשונה, מהפיקדון שמגיע להם מחוק חיילים משוחררים.

אלכס מילר: כן יש פה כסף שקשור למדינה.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק עניין של זה.

אלכס מילר: דבר שני – צריכה להיות פה אחריות.

אלכס מילר: עם כל הכבוד, מוסד אקדמי זו לא פיצוחיה ולא קיוסק.

קריאה: נכון.

אלכס מילר: וקצת אחריות אישית.

אלכס מילר: פתחתם?

אלכס מילר: - -

מיכאל מלכיאור: בסדר, תודה.

אלכס מילר: תפתחו כמו שצריך.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: בואו רק נשמע כמה תגובות אחרונות ונעשה סיכום.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, אדוני.

אוהד ארד: שמי אוהד ארד, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים של המכללה למנהל.

אוהד ארד: אני כאן מייצג גם את האגודה וגם את התאחדות הסטודנטים בישראל.

אוהד ארד: אני משמש יושב ראש האגודה כבר שלוש שנים, פעיל באגודה מזה שש שנים, וכמובן בקשר אישי עם חברי הכנסת מילר, חסון, חברת הכנסת תירוש, שלא נוכחים כאן אבל הם ועדת החינוך, באופן די עקבי.

אוהד ארד: מה שיכול לבוא ובעצם לספר על איפה אני עומד מבחינת הגנה או פה של הסטודנטים בשנים האחרונות.

אוהד ארד: הכרתי את המקרה הזה כי בעצם נגררתי אליו.

אוהד ארד: אני לא מטעם המכללה כאן ולא מטעם הסטודנטים כאן ולא מטעם החוג לתיאטרון כאן.

מיכאל מלכיאור: אתה לא מטעם הסטודנטים?

קריאה: אז מטעם מי אתה?

קריאה: מטעם עצמך?

אוהד ארד: שנייה.

אוהד ארד: לא, לא זומנתי על ידי הסטודנטים.

אוהד ארד: אני כאן מטעם התאחדות הסטודנטים ואגודת הסטודנטים.

אוהד ארד: רקפת – ובועז טופורובסקי ביקש שאני כאן אייצג אותו.

מיכאל מלכיאור: בסדר, תעזוב את כל זה.

אוהד ארד: זה בשביל הרקע.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

אוהד ארד: לאורך השבועיים האחרונים, בעצם מהיום שבו הוחלט שלא לפתוח את החוג, אני משמש סוג של קולט מכל הכיוונים.

אוהד ארד: גם הסטודנטים הפוטנציאליים, שדיברתי עם רובם ונפגשתי עם רובם, וחלקם לא כל כך אוהבים את מה שאמרתי.

אוהד ארד: שמעתי כמובן גם את הצד של המכללה - -.

מיכאל מלכיאור: מה אמרת?

אוהד ארד: שנייה, אני מסיים.

אוהד ארד: אני מתקדם.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אבל זה לא פה – זה דיון בוועדת כנסת, זה לא - - -

אוהד ארד: נכון.

אוהד ארד: וזה נבנה.

אוהד ארד: זה נבנה ויש לי גם תגובות לכל.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

אוהד ארד: נפגשתי עם כל הצדדים.

אוהד ארד: כמו שזה גם פורסם בעיתונות, שימשתי סוג של מתווך, גם עם המכללה ולמדתי את כל הפרטים, גם עם הסטודנטים ולמדתי את כל הפרטים, וזה גם המקום להגיד שאני מאוד מאוד מתחבר אליהם, כי אין להם אשמה בכלום.

אוהד ארד: הם באמת היחידים שניזוקים כאן.

מיכאל מלכיאור: זה ברור.

אוהד ארד: וזה ברור.

אוהד ארד: אני כן רואה כאן אשמה בצד מסוים וזה בצד שתיווך בין המכללה למינהל, המסלול האקדמי, לבין הסטודנטים ולאנשי החוג, ויש בן אדם ספציפי – אני לא רוצה לנקוב בשמות, אבל יש בן אדם ספציפי שיצר מצג שווא בפני הסטודנטים כי הוא ידע לאורך כל הדרך שהדירקטוריון של המכללה - - -

שירי פדלון: אני אשמח לא להיכנס לזה בגלל הדיון המשפטי.

אוהד ארד: שירי, לא להפריע לי.

שירי פדלון: פשוט בגלל הדיון המשפטי לא להיכנס.

אוהד ארד: שירי, לא להפריע לי.

שירי פדלון: לא, זה לא קשור ללהפריע, זה קשור שזה פשוט לא נאות לדבר על זה כאן בגלל הדיון המשפטי.

אוהד ארד: יש צוואר בקבוק בין המסלול האקדמי לבין הסטודנטים בדמות בן אדם אחד, שלא נוכח בחדר, וזה לא משנה כרגע מי.

קריאה: פשוט מתחיל ב-אל"ף ונגמר בזי"ן.

אוהד ארד: מתחיל ב-עי"ן ונגמר ב-זי"ן.

שירי פדלון: זה פשוט מבזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כולנו יודעים – אני לא יודע מה זה צריך להיות.

אלכס מילר: מה זה משנה?

אוהד ארד: שנייה, אני אמשיך.

אוהד ארד: המכללה למינהל הבהירה לאותו בן אדם לאורך כל הדרך – והייתי בישיבות הדירקטוריון של המכללה.

אוהד ארד: אגב, הנשיא לא מקבל את ההחלטות לבד, יש לו - - -

מיכאל מלכיאור: אם היית למה לא אמרת לסטודנטים?

אוהד ארד: שנייה.

אוהד ארד: כי נכנסתי לסיפור הזה ממש לפני שבועיים, ביום חמישי.

מיכאל מלכיאור: אה, חשבתי שהיית לאורך כל הדרך.

קריאות: היית או לא היית?

אוהד ארד: חבר'ה, הייתי בישיבת הדירקטוריון שדיברו אם לפתוח או לא לפתוח, וגם שם הבעתי את דעתי.

אוהד ארד: בכל אופן, המסלול האקדמי רצה להודיע כבר בין ראש השנה ליום כיפור לסטודנטים, באופן ודאי, שהחוג לא ייפתח.

שירי פדלון: וגם זה בחמישה באוקטובר.

אוהד ארד: רצה להודיע.

קריאה: זה בכלל לא משנה מתי הוא רצה להודיע.

אוהד ארד: היה בן אדם שאמר:

אוהד ארד: חבר'ה – אתם ממש מפריעים לי, אני מצטער שזה לא נעים, אבל אתם מפריעים לי, לא הפרעתי לאף אחד.

אוהד ארד: אתם תשמעו אותי עד הסוף, גם אם זה ייקח שעתיים, כל עוד יושב ראש הוועדה לא יעצור אותי.

אוהד ארד: היה בן אדם שלקח אחריות ואמר למכללה: חבר'ה, תנו לי עוד קצת זמן, אני מתחייב, יירשמו 80 סטודנטים.

אוהד ארד: זו הייתה הקביעה של הדירקטוריון.

אוהד ארד: הקביעה של הדירקטוריון עמדה על 80 סטודנטים תחת הידיעה שיש כאן גירעון של 2.7 מיליון שקל, גם ב-80 סטודנטים.

אוהד ארד: לאור העובדה שאותו בן אדם לא הצליח, כמעט עד הרגע האחרון - - -

מיכאל מלכיאור: כמה הגירעון במספר שיש?

אוהד ארד: אני אומר:

אוהד ארד: ההחלטה הייתה לפתוח את החוג עם 80 סטודנטים, תחת הידיעה שיש - - -

מיכאל מלכיאור: ההחלטה הייתה תחת גירעון של 2.7 מיליון, כמה הגירעון?

אוהד ארד: אני לא נכנס לפרטים מספריים שאני לא יודע.

מיכאל מלכיאור: למה לא?

מיכאל מלכיאור: נכנסת לפרטים.

אוהד ארד: אני לא נכנס לפרטים מספריים שאני לא יודע.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: אז תגיד: אני לא יודע.

אוהד ארד: קראתי את הפרוטוקול של הדירקטוריון והייתי נוכח בישיבות, בחלקן לפחות, ואני יודע את הפרטים האלה.

אוהד ארד: היה בן אדם, אותו אחד, שאמר למכללה: תנו לי עוד קצת זמן, אני אדאג שיהיו 80 – ועל הדרך גם ניסה להגיד: אבל גם 65 זה בסדר – לאור העובדה שהוא לא הצליח – וזה פשוט דבר שכבר נחשף בבית המשפט לפני יומיים אז אני כן יכול להגיד – לאור העובדה שלא הצליחו להגיע לאותו מספר, אז הוא גם מימן מכיסו חלק מהסטודנטים בדמי הרישום, חלק בכרטיס אשראי וחלק בהעברות בנקאיות מכיסו הפרטי.

מיכאל מלכיאור: זה יפה.

אוהד ארד: זה יפה מאוד, זה מאוד וולונטרי אבל זה סוג של מצג שווא, כי הסטודנטים עצמם לא באמת חתמו על רישום, הוא רשם אותם.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת לא חתמו על רישום?

אוהד ארד: היו סטודנטים שהתעניינו והוא החליט שהם רוצים להירשם ושילם מכיסו.

אוהד ארד: לא משנה.

אוהד ארד: בכל אופן, אותו אדם שלח מייל בחמישה באוקטובר לסטודנטים - - - חבר הכנסת מלכיאור, אתה לא שומע?

מיכאל מלכיאור: אני שומע כל מילה, מותר לי להתייעץ עם היועצת המשפטית.

אוהד ארד: כל ההתנהלות, אגב, בין המסלול האקדמי לסטודנטים היתה באמצעותו.

אוהד ארד: מונתה ראש מינהל אדמיניסטרטיבית שלא ניתנה לה בעצם שום יכולת - - -

שירי פדלון: שזה לא ייאמר לזכותה של המכללה.

מוריה כהן-בקשי: סליחה, אם אפשר רק לדבר יותר על העיקרון ולא להיכנס לפרטים אישיים של שיחה ברמה שגם נידונה בבית משפט וגם אישית מידי.

אוהד ארד: או.קי.

אוהד ארד: אני אתקדם בזה, אני בטח שלא אפגע בדיון.

אוהד ארד: הסטודנטים קיבלו מייל בחמישה באוקטובר, שאומר:

אוהד ארד: דעו לכם שהמכללה יכולה להחליט על אי פתיחת החוג עד ה-23 באוקטובר אם לא יירשמו מספר מספיק של סטודנטים.

אוהד ארד: אבל, ככל הידוע לי, כבר עברנו את המכסה ולכן אין לכם מה לדאוג, אלא אם יהיה צונאמי בראשון לציון שיסחוף חצי מהסטודנטים ורק אז לא ייפתח החוג.

אוהד ארד: זאת אומרת: הוא לא נתן להם את הלגיטימציה לפנות אולי לעוד חברים ולעוד אנשים ולהביא אותם כדי לפתוח.

אוהד ארד: אני, כאגודת סטודנטים, מאד בניתי על החוג הזה מבחינת שיתופי פעולה, גם של הסטודנטים בפנים וגם של - - -

מיכאל מלכיאור: הבנו את התמונה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לשאול אותך שאלה?

אוהד ארד: כל עוד אני יודע לענות עליה.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אם אתה לא יכול לענות אז אל תענה.

מיכאל מלכיאור: מה אתה עשית, כ - - -

שירי פדלון: תודה.

אוהד ארד: כראש אגודת הסטודנטים, למענם?

מיכאל מלכיאור: מה אתה עשית כדי לייצג אותם.

אוהד ארד: מול המכללה?

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: אני לא בא, אני לא נכנס עכשיו לגופו של אדם, שאמרת: זה דבר זה או אחר.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שהדברים יבוררו.

מיכאל מלכיאור: אבל סך הכול האנשים האלה מונו, לא על ידי הסטודנטים, לא הסטודנטים בחרו.

מיכאל מלכיאור: המכללה בחרה גם באותו אדם שאתה מלא תלונות עליו, ו - - -

אוהד ארד: כי - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, סליחה, אדוני.

מיכאל מלכיאור: אתה תיתן לי גם לדבר.

אוהד ארד: ודאי.

מיכאל מלכיאור: אוקי.

מיכאל מלכיאור: אז המכללה בונה את הסגל, בונה את ראש החוג, בונה את הסגל ולוקחת את האנשים.

מיכאל מלכיאור: זו אחריות של המכללה.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה – לא יודע, בדרך כלל, אנשים בתפקיד שלך, היו אמורים להגן על הזכויות של הסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: עכשיו הזכויות של הסטודנטים, לדעתי הזכות הבסיסית היא, שהם מקבלים הודעה אחרי הודעות שהם קיבלו מהמכללה, כולל - - -

אוהד ארד: אני חושב שהם לא אשמים.

מיכאל מלכיאור: סליחה?

מיכאל מלכיאור: מה זה לא אשמים?

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על אשם, ברור שהם לא אשמים.

אוהד ארד: חייבים למצוא פתרון לכולם.

מיכאל מלכיאור: סליחה, תן לי לגמור.

מיכאל מלכיאור: לא, זה לא עניין של למצוא פיתרון.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי במקרה שלך, בשם כל הסטודנטים של המכללה, דורש מהם לפתוח את המסלול.

מיכאל מלכיאור: זה מה שהייתי עושה, לא להגיד: הוא כתב אימייל זה והוא לא היה צריך לכתוב אימייל זה.

מיכאל מלכיאור: זו לא הנקודה.

מיכאל מלכיאור: לפחות, ככה – אתה לא קולט פה – זהו, אמרת אני שימשתי בשבועיים האחרונות כקולט שיחות, ברקים.

מיכאל מלכיאור: קולט ברקים זה יפה, אבל אתה יושב ראש הסטודנטים.

אוהד ארד: נכון.

אוהד ארד: ואני פה מטעם התאחדות הסטודנטים בישראל וזה עדיין – ותרשה לי, עם כל הרקע והניסיון שיש לי, וקצת יש לי, להגיע לשיקולים וההחלטות האלו.

אוהד ארד: שוב, אף אחד מהסטודנטים כאן בוודאי שלא אשם.

אוהד ארד: לכולם חייב להימצא פתרון ואני באופן אישי – רק תבין: הם עדיין אפילו לא סטודנטים ואני נתתי את כל מה שאפשר.

מיכאל מלכיאור: גם אם הפיתרון זה מסוג הפתרונות שפה שמענו?

אוהד ארד: נתתי את כל מה שאפשר לכל אחד באופן פרטני.

מיכאל מלכיאור: אגב, אני מניח שזה גם הולך ונסגר החלון הזה.

אוהד ארד: המכללה נתנה את הפתרונות שלה, אני הפעלתי את הקשרים והיכולות שלי.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת:

מיכאל מלכיאור: לא חשבת בשום שלב לייצג את הסטודנטים ולדרוש מהמכללה לפתוח את החוג?

אוהד ארד: עד הסוף אני מייצג את הסטודנטים והייתי עם חלקם בפגישות אצל הנשיא ואצל המשנה של הנשיא.

שירי פדלון: אבל אתה לא מייצג אותי.

מיכאל מלכיאור: זה שהיית שם זה לא אומר שייצגת.

אוהד ארד: וניסינו להגיע לכל פיתרון.

מיכאל מלכיאור: טוב, או.קי.

מיכאל מלכיאור: אני לא – תשמע - - -

אוהד ארד: שנייה, אני שמח שזה מה שאתה חושב.

אוהד ארד: אבל האחריות שלי, וההחלטה שלי כיצד לפעול.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

אוהד ארד: אני לא חושב שאפשר וצריך לחייב מכללה לפתוח, אבל כן צריך למצוא פיתרון לכל אחד עד הסוף, ואנחנו, אני באופן אישי לא מטעם המכללה, כמובן, עושה כל מאמץ כדי לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אוהד, תשמע.

אוהד ארד: כן, סיימתי.

מיכאל מלכיאור: אתה לא נבחרת על ידי הכנסת ולכן אני לא יכול לדון בתפקוד שלך בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר כמישהו מהצד ששומע את הדברים: זה מפתיע מה שאתה אומר לי.

מיכאל מלכיאור: הרי זה ברור לגמרי - - -

אוהד ארד: כדאי שתדע את התמונה בכללותה.

אוהד ארד: פשוט.

מיכאל מלכיאור: אני, תאמין לי - - -

שירי פדלון: הוא יודע.

מיכאל מלכיאור: אני יודע את התמונה.

מיכאל מלכיאור: תאמין לי.

אוהד ארד: שירי, את גם אמרת שכל סטודנט מימן מכיסו, אנחנו יודעים שלא כל סטודנט מימן מכיסו.

מיכאל מלכיאור: בוא, סליחה.

שירי פדלון: כל מי שחתום על יפויי כוח, מימן מכיסו.

מיכאל מלכיאור: סליחה, שירי ואוהד, אתם לא בזכות דיבור, תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לך שמה שאתה אומר אלה דברים מאוד מאוד קשים.

מיכאל מלכיאור: דברים מאוד קשים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאתה תסכים, אם היית יותר כן, אתה תסכים שהפתרונות האלו – לא לזה באו הסטודנטים.

אוהד ארד: אבל - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, אתה לא בזכות דיבור.

מיכאל מלכיאור: עכשיו רק אני.

מיכאל מלכיאור: זו זכותי, בגלל זה אני נבחרתי, אתה נבחרת לייצג את הסטודנטים.

שירי פדלון: כביכול.

מיכאל מלכיאור: אבל אני אומר לך: זה בשביל הסטודנטים האלו, שבאו בשביל המסלול המיוחד הזה, ושעזבו כל דבר ועשו – כמו ששמעת רק חלק מהסטודנטים, דיברת עם כולם, אז אתה יודע מה הקריבו בשביל לבוא לשם.

מיכאל מלכיאור: לבוא ולהגיד שלשלוח אותם לכל מיני דברים שלא עונים על מקצת של מקצת, וגם בהם הם לא מתקבלים, כי זה כבר מאוחר מידי – הרי זה פונקציה של התאריך שסגרו את זה – שמע, זה יותר ויותר נראה לי כתיאטרון אבסורד.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער להגיד את זה.

מיכאל מלכיאור: אבל במקום להיות קולט ברקים, היית דורש את הדבר הבסיסי ביותר שמנהיג סטודנטים צריך לדרוש.

אוהד ארד: תשאיר את השיקול לי ולמועצה שלי איך לפעול.

מיכאל מלכיאור: אני משאיר לך את השיקול, אבל מותר לי גם להביע עמדה על השיקול שלכם.

אוהד ארד: בסדר גמור, אבל בשביל זה אני נבחרתי שם.

מיכאל מלכיאור: אתה נבחרת שם, אני נבחרתי פה.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

אוהד ארד: יום יבוא וניפגש.

אוהד ארד: אולי.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח.

אוהד ארד: אולי.

אוהד ארד: לא, לא בטוח שאני רוצה להגיע, אבל בסדר.

מיכאל מלכיאור: אתה לא תרצה להגיע, זו זכותך.

מיכאל מלכיאור: או.קי.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

רקפת מוזס: שמי רקפת מוזס.

רקפת מוזס: אני פניתי אליכם ואני שמחה שקיבלתם אותנו פה.

רקפת מוזס: רציתי להגיד לגבי הקשר שלנו עם המכללה לאורך כל הזמן, מאז שקיבלתי את התשלום למקדמה, את הטופס שמחייב לשלם את המקדמה, שזה היה ביולי, זה הקשר היחיד בעצם – טופס רשמי שהמכללה שלחה, התקבלת, איזה יופי, תשלמי את המקדמה.

רקפת מוזס: מאז בעצם הייתי כל הזמן בקשר במיילים עם אותו בן אדם מדובר, שאמר לכולנו שאין בעיה, אנחנו מתקדמים, הכול בסדר, יש לנו מיילים שמאשרים את זה.

רקפת מוזס: עכשיו, אם המכללה באמת ראתה איזושהי סיבה שזה לא הולך להיפתח, הם היו צריכים לשלוח לנו איזשהו מכתב, ליצור איתנו איזשהו קשר אחר.

רקפת מוזס: מאותו יום שקיבלתי את התשלום למקדמה ושילמתי, לא היה לי קשר איתם שהוא שונה מהקשר במיילים עם נציג המכללה.

רקפת מוזס: אם יש איזושהי בעיה והייתי מקבלת מכתב מהם שאומר משהו, תיזהרו, יכול להיות שזה לא ייפתח, והייתי מקבלת מצד שני מייל שאומר: הכול בסדר, זה היה מדליק נורה אדומה.

רקפת מוזס: בהחלט הייתי חושבת ש-רגע, אני צריכה לבדוק פה משהו עם הנציג שלי.

רקפת מוזס: אבל לא קיבלנו שום דבר כזה.

רקפת מוזס: ולבוא ולהגיד עכשיו שאותו אדם הטעה אותנו, זה להסיר אחריות, כי אותו בן אדם הוא הנציג שלכם ואתם יכולתם בכל שלב לשלוח לנו טופס שאומר אחרת.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי, אני מציע בואו לא נחזור על דברים שכבר נאמרו כי אנחנו חייבים גם להגיע לסיכומים.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

שירי פדלון: אני רק רוצה לסכם להגיד, אני לא הולכת לחזור ואני לא הולכת להגיב לדברים שנדונים בבית המשפט, בעיני זה לא נאות לעשות את זה כאן.

מיכאל מלכיאור: גם אסור לעשות.

שירי פדלון: אנשים בחרו בכל מקרה לעשות זאת.

שירי פדלון: אבל בכל אופן, מעבר לכך שבית המשפט – כרגע אנחנו מנסים לחייב את המכללה לפתוח את החוג.

שירי פדלון: ואם מדברים על אחריות, המכללה בעצם מאיימת שגם אם היא תפתח את החוג החוג ייסגר אחרי שנה.

שירי פדלון: אז אם כבר מדברים על איזושהי אחריות של המכללה, רק כדי לחזק, פרופסור אהובה בלקין טענה פה שאיתה דיברו על סמסטר ב'.

שירי פדלון: באופן מאוד אבסורדי, כמו שאתה טוען: תיאטרון אבסורד, גם אני קיבלתי מכתב לביתי שבו היה כתוב:

שירי פדלון: החוג אולי ייפתח בסמסטר ב', בכפוף למספר הנרשמים.

שירי פדלון: שוב, המכללה ממשיכה עם חוש האחריות המאוד מפותח שלה כלפינו, שוב ממשיכים למשוך אותנו באף, שוב המספר של מספר הנרשמים נשאר משהו שהוא בערפל, אין לנו שום ביקורת או איזשהו דבר עליו.

שירי פדלון: לגבי מה שנטען פה, לגבי המורים.

שירי פדלון: המורים התקשרו אלי, כי הם לא קיבלו איזשהם עדכונים מהמכללה.

שירי פדלון: הבנתי, כמו שפרופסור בלקין אומרת, שהמכללה שאלה אותם האם הם מוכנים ללמד בלי פרופסור עוז ובלי פרופסור בלקין – שזה הרי דבר לא הגיוני כי בלי פרופסור עוז ובלקין צריך לחזור שוב לאישור המל"ג ולאשר את התכנית מחודש, מה שייקח עוד שנה או שנה וחצי, וזה רק עוד אחד מהניסיונות שלהם, למרות כל המאמצים שלנו לנסות באמת לפתוח את החוג.

שירי פדלון: אז אם נשאלה פה השאלה האם המכללה אי פעם חשבה לעצמה אולי היא כן תפתח את החוג, בעקבות הנזק שנגרם, או איזשהם שיקולים של צדק ומוסר הועלו על דעתם, אז התשובה חוזרת על עצמה עוד הפעם ועוד הפעם בבירור, שלא.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת רונית תירוש שהיא גם, חוץ מלהיות מנכ"לית משרד החינוך לשעבר, דיברה איתי על הבעיה של מה שקרה פה, ולכן – אני אשמח לשמוע את דברייך.

רונית תירוש: תודה רבה.

רונית תירוש: ראשית, אני מתנצלת אם אחזור על דברים שנאמרו כשלא נוכחתי כאן ובכל זאת אני רוצה להביע את דעתי.

רונית תירוש: כל הדיון הזה סביב 8 תלמידים חסרים, 10, 16, עוד תלמיד פחות תלמיד, שני מיליון גרעון, שניים וחצי מיליון גרעון – אני חושבת שזה דיון הזוי, אין לו מקום כאן וזה בכל לא ממין העניין.

רונית תירוש: זה לא צריך לעניין אף אחד במדינת ישראל, לא את הסטודנטים, לא את ועדת חינוך ולא אף אחד.

רונית תירוש: זה עניינה הפנימי של המכללה.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שלי אין אמון בכלל במכללה למנהל מיום זה ואילך.

רונית תירוש: לא מיום זה ואילך אלא מיום ההודעה שלכם, ומדוע?

רונית תירוש: אתם צריכים לשבת – פרופ' נוימן – אתם צריכים לשבת ולחשוב אם שווה לכם לפתוח חוג, ולחשוב ולעשות את זה שנה קודם ולא לחכות עד יומיים לפני פתיחת שנת הלימודים ולהודיע מסיבה זו אחרת.

רונית תירוש: זה בכלל לא מעניין, זה לא מעניין באיזה גרעון אתם נמצאים, זה לא מעניין אף אחד.

רונית תירוש: אלה חישובים שאתם צריכים לעשות, מינהל תקין מקצועי, מקצועני, צריך לחשוב על הדברים הללו חודשים מראש, וחודשים מראש לדעת: פותח לא פותח.

רונית תירוש: אין מצב שיומיים – אם הבת שלי או הבן שלי היו נרשמים, אני מודיעה לכם שהייתי הופכת עולמות.

רונית תירוש: אין מצב – וגם הילדים שלכם.

רונית תירוש: לא הייתם מסכימים בחיים.

מיכאל מלכיאור: אגב, אני יכול להעיד שרונית באמת הייתה עושה את זה.

רונית תירוש: הנה, כבר אני מרגישה.

מיכאל מלכיאור: כן.

רונית תירוש: אין מצב בחיים שהייתם מסכימים שזה יקרה לילדים שלכם, וגם לא אתה.

רונית תירוש: אתה בכלל לא מבין תפקידך, אבל זה עניין אחר.

אוהד ארד: זה אני לא מסכים איתך.

רונית תירוש: ושישפטו הסטודנטים להיום ולעתיד אם שווה לבחור אותך.

אוהד ארד: זה אני לא מסכים.

רונית תירוש: אתה צריך לדאוג לסטודנטים, נקודה - -

אוהד ארד: זה הוכח שלוש פעמים.

רונית תירוש: ולא להתלקק על ההנהלה של המכללה.

קריאה: נכון.

רונית תירוש: לא ייעשה דבר כזה.

אוהד ארד: אני לא לוקח פה צד.

קריאות: אתה מאוד לוקח צד.

קריאות: אתה לוקח צד.

רונית תירוש: אתה לקחת צד.

אוהד ארד: לא לוקח צד, לא לוקח צד.

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאור: אבל זאת הבעיה, זה מה שמפתיע.

מיכאל מלכיאור: זה מה שמפתיע, שאתה לא לוקח צד.

קריאה: הוא קרוב לצלחת.

מיכאל מלכיאור: זה פשוט – אני המום.

מיכאל מלכיאור: אני המום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יושבים פה, אני יושב פה באינספור דיונים עם הסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: לא שמעתי אף פעם שמנהיג הסטודנטים לא לוקח צד.

אוהד ארד: אני לוקח פה צד שאומר: אני עד הסוף אעזור לכל אחד.

מיכאל מלכיאור: זאת לא הסוגיה.

קריאה: תעזור?

קריאה: איך תעזור?

מיכאל מלכיאור: אתה לא הסוגיה פה, בסדר, עזוב.

מיכאל מלכיאור: רונית בזכות דיבור, בבקשה.

אוהד ארד: ידעתי שהסטודנטים כל עוד פונים אלי ופונים עד היום, כולל היום בבוקר, אני עוזר לכל אחד.

קריאה: אלה דיבורים בעלמא, כי אין לך שום מענה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

רונית תירוש: זאת הערת אגב, ואתה לא העניין, אז נעזוב את זה.

רונית תירוש: אני שוב פונה לפרופסור נוימן ולראשי המכללה.

רונית תירוש: מכללה שרוצה לשמור על שמה הטוב ועל אמינותה – אני לא יודעת, הנזק, בעיני, הוא כמעט בלתי הפיך.

רונית תירוש: זאת אומרת: איזה אמון יש לי מידי שנה, כשאני רוצה להירשם לאיזשהו חוג, לחשוב שהוא יפתח או לא יפתח?

רונית תירוש: אין מצב – אני גם אהיה תמהה מאד אם בית המשפט לא יפסוק שאתם חייבים – ואני דיברתי עם אנשים רציניים בתחום החינוך, הם אמרו: עם עשרה תלמידים היינו פותחים.

רונית תירוש: זה בכלל לא משנה איזה טעויות עשינו בחישובים, אבל כשהגענו למועד המסוים הזה, שהוא קריטי, גם עם עשרה תלמידים היינו פותחים למען שמירה על אמינותנו ושמנו הטוב.

רונית תירוש: אתם איבדתם את זה ותצטרכו לעמול קשה, אני, ככל שאוכל, אזכיר את זה כל שנה מחדש, את הסיפור הזה שלכם, כדי שאנשים ישקלו אם להירשם למכללה.

רונית תירוש: אני חושבת שזה נזק בלתי הפיך לכם.

רונית תירוש: אתם צריכים לבלוע את הרוק, לספוג את הגירעונות, למצוא מתחת לאדמה, אינני יודעת מאיפה.

רונית תירוש: עכשיו לעובדות עצמן, ככל שאני יודעת אותן – ואני אומרת את זה בצורה מסויגת כי ייתכן שאני לא יודעת הכול – אבל כשטלפנה אחת הסטודנטיות לעתיד – שהיא כנראה לא תהיה סטודנטית בקצב הזה – ואמרה לי שהתנאי היחיד שהעמידו בפניה זה שצריכים לקבל אישור ממל"ג שאכן יכירו בחוג כחוג, כתואר מוכר, זה התנאי היחיד - - -

מיכאל מלכיאור: עוד לא רשמו אותם לפני ההכרה בחוג.

רונית תירוש: לא, בסדר ואז אמרו להם שזה התנאי, ומשהודיעו להם שאין תנאי יותר – כלומר, זה אושר, לא העמידו בפניהם תנאי נוסף של – כן מספר תלמידים או לא מספר תלמידים.

רונית תירוש: אתם אומרים ששלחתם מייל אני לא יודעת.

רונית תירוש: לפחות זאת שדיברתי אתה לא שמעה ולא קיבלה שום מייל ולא ידעה על זה.

רונית תירוש: אבל אני אומרת: גם אם הייתם אומרים את זה – יש עיתוי.

רונית תירוש: לגיטימי שתעשו את החישוב הזה, מאוד לגיטימי וחשוב שתעשו, לא במועד הזה, מי מנהל כך מכולת?

רונית תירוש: איך אפשר לעשות דבר כזה?

רונית תירוש: יומיים לפני להודיע?

רונית תירוש: לא יהיה, פשוט לא יהיה.

רונית תירוש: אנחנו נעשה הכול על מנת שאתם תחויבו לפתוח ותאמינו לי, זה יעשה לכם רק טוב.

רונית תירוש: תפתחו וזה יעשה לכם רק טוב כי אולי תצליחו לשקם את התדמית הגרועה שיצרתם לעצמכם.

שירי פדלון: אבל מסתכלים כרגע על בית המשפט.

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: שנייה, את לא בזכות דיבור.

רונית תירוש: זאת הבעיה – אני סיימתי – זאת הבעיה.

מיכאל מלכיאור: עכשיו – אני אתן לך זכות תגובה כי נאמרו פה דברים קשים.

מיכאל מלכיאור: רק אם יש דברים חדשים שלא נאמרו עד עכשיו שחשובים להבנת הנושא.

רונה נבון: אני רוצה אחרי זה להוסיף בסוף כמה מילים וזהו.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

רונה נבון: חשוב לי שהוא ידבר קודם, ואז.

איילת אטלס: גם אני רוצה לציין משהו.

איילת אטלס: שמי איילת אטלס.

איילת אטלס: אני רק רוצה לציין, מדברים פה על חודש יוני, אני נרשמתי כבר במרץ.

איילת אטלס: מכתב הקבלה שלי הוא מהארבעה במרץ.

איילת אטלס: זה כל מה שרציתי לומר.

מיכאל מלכיאור: או.קי.

מיכאל מלכיאור: תודה.

רותי נבון: אני רוצה לציין משהו נוסף – אני אמתין, חשוב לי להמתין.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

נעמה רודריגז: אני נעמה רודריגז, הייתי מועמדת להירשם למכללה.

נעמה רודריגז: יש משהו חשוב שלא ציינו, אני חושבת שלא ציינו, לא הייתי בחלק הראשון.

מיכאל מלכיאור: נרשמת למכללה, לא היית מועמדת.

נעמה רודריגז: לא, זהו.

נעמה רודריגז: יש מספר מסוים של תלמידים – שישה, עד כמה שהבנתי– שעברו את הבחינות, היו מועמדים להירשם, מאחר שהיו כמה שביתות במשרד החינוך, הליכים בירוקרטים בשביל להשיג תעודת בגרות, נספח שאנחנו זכאים לתעודת בגרות, כל התהליך הזה, אצלי לפחות להתעכב וזה מה שגרם לי לפחות, לא להיספר על ידם.

נעמה רודריגז: ברגע שרצו להגיע לבית המשפט ולהזכיר אותי, המכללה טענה שאני בכלל לא ניסיתי להתקבל, אני לא קיימת, לא הייתי שם.

מיכאל מלכיאור: עברת את כל המבחנים?

נעמה רודריגז: כן, כמובן.

נעמה רודריגז: עברתי את כל המבחנים, הייתי בתהליכי רישום עם מרכז הרישום, כל מה שחיכו לו זו תעודת הבגרות שכבר אצלי, שכבר הייתי יכולה להירשם.

מיכאל מלכיאור: דרך אגב, זו בעיה בכלל המערכת של ההשכלה גבוהה, ש – מתי שהם מוציאים את התעודה - - -

נעמה רודריגז: שהרבה תלמידים איבדו שנת לימודים בגלל שהם לא קיבלו את תעודת הבגרות שלהם בזמן.

נעמה רודריגז: יכולתי לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אבל המערכת לא יכולה על בסיס תעודה שהיא לא קיבלה, היא לא יכולה – זו טעות של משרד החינוך ולא של המכללה.

נעמה רודריגז: נכון.

מיכאל מלכיאור: אבל, יחד עם זה אני אומר:

מיכאל מלכיאור: מאחר שאנחנו מדברים פה באמת על צעד מאוד חריג, אם יש כמה סטודנטים במצב הזה כמו שלך, אז היה אפשר להתחשב בזה בשיקול אם פותחים.

מיכאל מלכיאור: את יודעת שיש עוד תלמידים במצב הזה?

נעמה רודריגז: עד כמה שהבנתי יש עוד.

שירי פדלון: יש עוד חמישה.

נעמה רודריגז: ספרנו 71 תלמידים אז אומרים שיש 65 בפועל שנרשמו, זאת אומרת שיש שישה תלמידים שרוצים להירשם, הם חיכו לתהליכים הבירוקראטיים.

נעמה רודריגז: הייתי תמיד בקשרים עם בית הספר שלי כדי שייתנו הוכחות שאני זכאית לבגרות ויש לי את כל מה שצריך, חסר לי ציון וכל התהליכים האלה, הבירוקראטיים, שמנעו ממני להירשם בזמן גרמו למכללה כאילו לא לספור אותי, כאחת שמועמדת להירשם, הייתי צריכה להיות שם.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: כן.

רונית תירוש: אז אולי את ה-80 או ה-79.

נעמה רודריגז: כלומר, מבחינה מספרית יש פה כמה אנשים שנפלו בין הכיסאות.

מיכאל מלכיאור: כן, הבנתי את זה.

מיכאל מלכיאור: אני מודע לזה.

מיכאל מלכיאור: זה חשוב, אם המכללה שוקלת כן לפתוח, אז חשוב לדעת שיש פה פוטנציאל של עוד מספר סטודנטים, שזה בוודאי בתמונה הכוללת של הדבר הזה יש לזה משקל, גם משקל כספי, אם זה השיקול המרכזי.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, פרופסור נוימן.

זאב נוימן: כן,אני אתייחס לכמה מהדוברים.

זאב נוימן: קודם כל, חבר הכנסת מילר, הבהרתי בתחילת דבריי שאנחנו לא מוסד פרטי, וגם אם נחזור מאה פעמים על העובדה הזאת אנחנו לא מוסד פרטי אנחנו מלכ"ר, וככזה, כאשר אנחנו מלכ"ר – מכללה בלתי מתוקצבת – המוסד מגיש בקשה לתכנית לימודים חדשה, הבקשה עוברת דרך ות"ת, הוועדה לתכנון ותקצוב, אנחנו חייבים להכין תוכנית עסקית, להכין את התקציב וזה עובר תחת בקרה שלהם.

זאב נוימן: זאת אומרת: זו לא החלטה שרירותית שלנו.

זאב נוימן: נקודה שנייה – אני חולק על העובדות של גברת פדלון וטלי יצחקי ופרופסור בלקין.

זאב נוימן: אנחנו חלוקים על העובדות וכיוון שזה בדיון משפטי אני לא אפרט על מה חלוקים, אני רק אביא דוגמא אחת.

זאב נוימן: אמרה פרופסור בלקין שאישור המל"ג הגיע רק באפריל.

זאב נוימן: האמת היא, ויש כאן נציגים של המל"ג ואפשר לוודא את זה, בפברואר, שזה קצת לפני אפריל, כבר הדירקטוריון קיבל את ההחלטה לפתוח את התכנית.

זאב נוימן: זאת אומרת שאישור של המל"ג הוא הרבה לפני פברואר.

זאב נוימן: אחת מהסטודנטיות אמרה שהיא כבר נרשמה במרץ, אז אם היא נרשמה במרץ איך הגיע אישור המל"ג באפריל.

זאב נוימן: מה גם שהיה יום פתוח בפברואר ובו נכחה פרופסור בלקין, פברואר הוא לפני אפריל.

זאב נוימן: אז רק דוגמא למחלוקת על העובדות.

זאב נוימן: עכשיו נקודה שלישית – אמרתי שאנחנו רוצים למצוא פיתרון.

מיכאל מלכיאור: אגב, הדבר שאמרת עכשיו, זה נשמע הגיוני מה שאתה אומר, לא ניכנס לפרט הזה, זה נשמע הגיוני, אבל אני לא מבין למה זה – אז זה נתן לכם הרבה יותר זמן גם.

מיכאל מלכיאור: אם הכול נעשה ברגע האחרון אז ברור שמבטלים אולי יותר מאוחר, אבל אם הרישום ניתן הרבה לפני זה ועוד לילה לפני הביטול היה הדיון על איך פותחים ואיפה פותחים ופרטים כאלה, אז זה עוד יותר לא הגיוני שמקבלים החלטה כזו כל כך מאוחר.

זאב נוימן: אל"ף רציתי להביא את זה כדוגמה למחלוקת על העובדות.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי, אבל זה רק מחזק את הקביעה שלנו.

זאב נוימן: לא, אני אסביר את זה.

מיכאל מלכיאור: הבנתי את הנקודה שלך, אתה רצית להגיד שהיה להם הרבה זמן לרשום תלמידים.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: הבנו טוב את הנקודה.

מיכאל מלכיאור: אבל אני עדיין אומר: זה אומר שהיה לכם הרבה זמן להחליט על ביטול החוג ולא החלטתם.

זאב נוימן: סליחה, היה לנו הרבה זמן, היה לנו הרבה זמן.

זאב נוימן: חלק נכבד מהסטודנטים נרשם בחודש החגים.

זאב נוימן: זאת אומרת: אמרתי כבר, הושלינו על ידי אנשי החוג.

זאב נוימן: הם כל הזמן אמרו: יבואו בספט

זאב נוימן: מבר ויבואו - - - -

מיכאל מלכיאור: ובאו.

מיכאל מלכיאור: באו, חודש החגים.

רונית תירוש: מה זה לא באו?

זאב נוימן: כאן אנחנו – זה בדיון משפטי, אני לא אתייחס.

מיכאל מלכיאור: אבל אתה אומר בדיוק שחלק ניכר נרשם בחודש החגים, אז כנראה שזה נכון מה שאמרו לכם.

רונית תירוש: אבל מה זה הושלינו?

רונית תירוש: אתם צריכים לתת "דד ליין" לעצמכם, "דד ליין" מכובד.

רונית תירוש: מה זה הושלינו?

רונית תירוש: תעמידו להם אתם את התנאים, לא הם יגררו אתכם.

רונית תירוש: תגידו: עד האחד בספטמבר.

קריאה: מה זה אה?

קריאה: אלה תאריכים של המכללה, מה זה אה?

זאב נוימן: אם אוכל להמשיך אז אמשיך.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

זאב נוימן: או.

זאב נוימן: קי.

זאב נוימן: אני רוצה לציין את העובדה שיש הבדל בין נרשמים לבין מתקבלים לבין מממשים.

זאב נוימן: זה שיש נרשמים בחודש החגים, זה לא אומר שכולם עומדים בתנאי הקבלה.

זאב נוימן: עכשיו לגבי ההערה של גברת פדלון, היא לא באה אלינו להתדיין אתנו על אפשרות של פתרון.

זאב נוימן: ואני חוזר ואומר: אנחנו מזמינים כל אחד, ועשינו את זה באופן פומבי והודענו לאנשים, לבוא ולדבר איתנו.

שירי פדלון: על מה?

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לתת בכבוד לדבר.

שירי פדלון: מה יש לי לדבר איתכם?

זאב נוימן: לגבי הנקודה שהזכירה הגברת ליפשטיין כאילו יש כאן יחס – היא הושמעה כבר באימיילים שהופצו לתלמידים – כאילו יש כאן מזלזל לתרבות, לאמנות ותיאטרון.

זאב נוימן: הרי אנחנו יזמנו את העניין, זאת אומרת: אי אפשר להאשים אותנו, אם זה היה יחס מזלזל לא היינו פותחים בכלל ברעיון הזה של לפתוח תוכנית.

מיכאל מלכיאור: נכון.

זאב נוימן: יתרה מכך, אני נמצא במכללה רק שנתיים, באתי באוקטובר 2006.

זאב נוימן: התוכנית ניזומה על ידי השלטונות הקודמים והתחילה במגעים עם המל"ג לפני שהגעתי למכללה.

זאב נוימן: אני חייב לציין: היה דיון ראשון הדירקטוריון ובדיון ההוא הדירקטוריון הצביע נגד פתיחת התוכנית.

זאב נוימן: אני, כשהגעתי למכללה עשיתי את מירב המאמצים, כופפתי את הידיים לדירקטוריון, כדי לפתוח בתכנית .

זאב נוימן: אז אי אפשר להאשים אותי שיש לי יחס מזלזל לתיאטרון, נתנו את מלוא הצ'אנסים.

מיכאל מלכיאור: אז מעשי ידיך טובים.

אלכס מילר: למי נתתם צ'אנסים?

זאב נוימן: נקודה חמישית: אמרה הגברת רודריגז, העלתה את טענותיה – היא לא התקבלה.

זאב נוימן: יש הבדל בין נרשם לבין התקבל, היא לא התקבלה ללימודים.

זאב נוימן: יש תלמידים – לא כל התלמידים שנרשמים ללימודים בכל מוסדות להשכלה גבוהה מתקבלים, לא כולם עומדים בתנאי הקבלה.

מיכאל מלכיאור: סליחה, פרופסור נוימן, אני רוצה להגיד לך, בוודאי מבחינה פורמאלית – גם ציינתי את זה – בוודאי מבחינה פורמאלית זה לגמרי נכון מה שאתה אומר, גם בנקודה הזאת זה נכון.

מיכאל מלכיאור: אבל, כשאתה הולך ועושה צעד כל כך חריג, כפי שוודאי אתה מבין – ואתה צריך לעשות את החישוב הכולל, ואחריות, כמובן.

מיכאל מלכיאור: אתה לא רוצה שהמוסד יהיה גירעוני, כי זה גם לא דבר שמתקבל.

מיכאל מלכיאור: אז מותר לך במקרה הזה לקחת בחשבון שיש לך – והכול עומד על ויכוח וכמה סטודנטים לכאן וכאן – לקחת בחשבון שיש לך עוד שישה סטודנטים שבגלל בעיה טכנית של משרד החינוך – אם זאת הבעיה – עברו את כל התהליכים של קבלה ובגלל בעיה טכנית – ואני מכיר, הרבה מאוד פונים אלי, אינספור, יש בעיה במשרד החינוך בנושא הזה, רונית מכירה את זה.

מיכאל מלכיאור: יש בעיה ואין ספור סטודנטים פונים אלי, בדיוק עכשיו טיפלתי בבעיה באוניברסיטה העברית והם התחשבו בזה.

מיכאל מלכיאור: הם ידעו שהם יקבלו את תעודת הבגרות ומקבלים את זה באיחור, והתחשבו בזה.

מיכאל מלכיאור: וזה כשלא היו במקום כל כך דחוק כמו שאתה נמצא.

מיכאל מלכיאור: לכן הנקודה היא נקודה.

מיכאל מלכיאור: כשישבת באותו בוקר וקיבלת מאוד מהר את ההחלטה שקיבלת, והיית צריך לעשות את החשבון הכולל לטובת המכללה שאתה הנשיא שלה, אז השיקול הזה בהחלט היה יכול להיות שיקול, והיה סביר במקרה הזה לקחת את זה בחשבון, זו הנקודה.

מיכאל מלכיאור: פורמאלית אתה צודק, מי שלא התקבל אתה לא חייב להתחשב בזה.

מיכאל מלכיאור: פורמאלית אתה צודק, אבל מוסרית אם אתה אומר האם פה נעשה דבר שהוא ראוי ומוסרי – אז כן היה ראוי ומוסרי לקחת את זה בחשבון.

מיכאל מלכיאור: חבל על דבר שאתה לחמת בשבילו.

מיכאל מלכיאור: באמת על דבר – שמעתי המון על מה התוכנית הזאת הייתה אמורה לתת, וזה היה ברור שבשנה הראשונה היא תהיה גירעונית, וזה התקבל על ידי הדירקטוריון.

מיכאל מלכיאור: אבל זה גם ברור שבשנה השלישית ובשנה הרביעית, עם מה שבנו פה, זה יהיה אחרת, זה יהיה ברווח.

מיכאל מלכיאור: לכן היה מותר להביא את הדברים הלאה בחשבון, זו כל הנקודה, פורמאלית אתה צודק.

נעמה רודריגז: אני יכולה להוסיף משהו קטן?

נעמה רודריגז: מי שהטעה אותי הייתה המכללה שאמרה לי שבעצם – אם הייתם אומרים: לא התקבלת, הייתם אומרים את זה היה מהתחלה ולא עד הרגע האחרון, בואי נחכה לראות את הציונים שלך ואז.

נעמה רודריגז: או.קי?

נעמה רודריגז: אני חיכיתי לציונים שלי, חיכיתי לקבל את תעודת הבגרות שלי.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל פורמאלית – זה תנאי קבלה שאת מביאה את זה, ולכן הם לא – הם רצו לבוא לקראתך ולתת לך אפשרות.

מיכאל מלכיאור: אולי כן הייתה מתקבלת, אולי התעודה הייתה מתקבלת.

נעמה רודריגז: ברגע שהם נתנו לי את הצ'אנס, את הזמן הזה לתת להם את ההוכחה שאני זכאית, מבחינתי הם - - - אם ברגע האחרון הם אומרים שלא התקבלתי, כי כן התקבלתי ברגע שאמרתם שכן.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהנקודה הובהרה ופרופסור נוימן בזכות דיבור.

זאב נוימן: כן, אני מוכרח רק להגיד שאנחנו עדיין חלוקים על העובדות, ואומר ולא אוסיף.

זאב נוימן: דבר אחרון, יש לנו אחריות כלפי הסטודנטים שנרשמו לחוג, אנחנו מנסים למצוא פתרונות, אבל צריך להבין שיש לנו גם אחריות כלפי 11,000 סטודנטים אחרים, שאינם מסובסדים על ידי המדינה.

זאב נוימן: תודה רבה.

רונית תירוש: אני מבקשת תשובות על השאלות שלי, או לפחות אחת מהן:

רונית תירוש: מדוע המכללה חיכתה כל כך הרבה זמן כדי להכריע סופית?

זאב נוימן: אמרתי שניסינו עד הרגע האחרון להגיע למכסה שמאפשרת את פתיחת הלימודים.

רונית תירוש: זה ברור.

רונית תירוש: זו המציאות שנוצרה, זו המציאות שאנחנו רואים אותה כרגע.

רונית תירוש: מה חשבתם?

רונית תירוש: שתודיעו יומיים לפני?

רונית תירוש: אני באמת מנסה להיכנס לראש שלך.

זאב נוימן: אז אני אנסה לענות לך, אם תיתני לי.

זאב נוימן: לפני בואך אמרתי שבין היתר הושלינו על ידי אנשי החוג.

רונית תירוש: זה כמו בגן, זה לא אני זה הוא.

רונית תירוש: מה זה הושלינו, אתם אנשים בוגרים אחראים.

זאב נוימן: זו המציאות המרה.

מיכאל מלכיאור: טוב, אמרנו - - -

רונית תירוש: אני לא צוחקת.

מיכאל מלכיאור: אבל, רונית, אנחנו - - -

רונית תירוש: אני אגיד דבר מאוד חריף.

מיכאל מלכיאור: אבל דנו בזה.

רונית תירוש: לא, אני חושבת שנשיא המכללה צריך להתפטר.

רונית תירוש: מה זאת אומרת הושלינו?

רונית תירוש: לא ידענו?

רונית תירוש: זו המציאות.

רונית תירוש: אתה אחראי, קח את הזמן וזמן סביר ותודיע: כן או לא.

רונית תירוש: מה זה עד הרגע האחרון?

רונית תירוש: אז בואו נעשה עד שבוע אחרי.

רונית תירוש: למה לא להתחיל שבוע אחרי?

רונית תירוש: ניתן לשנה להיפתח, אולי אנשים יפלטו, אולי הם יתאכזבו, אולי הם לא יאהבו את המרצה שלהם באוניברסיטת תל אביב ויחליטו לבוא אליכם.

רונית תירוש: מה זה יומיים לפני?

רונית תירוש: באמת אני מתקשה להבין.

רונית תירוש: לא מבינה את זה.

רונית תירוש: היית רוצה שיעשו את זה לך או לילדיך?

רונית תירוש: אני מבקשת תשובה על זה.

זאב נוימן: על מה?

רונית תירוש: על זה, ש – האם אתה מוכן שיעשו את זה לך או לילדיך?

זאב נוימן: התשובה היא לא.

זאב נוימן: אבל לא הייתי מוכן שישלו אותי, גם כן.

אהובה בלקין: אני רוצה להגיע רק משפט אחד.

מיכאל מלכיאור: סליחה, שוב, הסיפור של האשליה, שאנחנו לא יכולים לברר פה, הסיפור הזה לא נוגע לסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: פשוט לא נוגע להם.

אהובה בלקין: אפשר מילה?

מיכאל מלכיאור: אבל מילה, אנחנו רוצים לסיים.

אהובה בלקין: מילה, ממש מילה אחת .

אהובה בלקין: קודם כל, שאלת אותי קודם שאלה אם זה מעוות לא יתקון, אם אפשר עוד לעשות משהו.

מיכאל מלכיאור: כן.

אהובה בלקין: לדעתי,

אהובה בלקין: לא ש – אתה רואה עם מי אנחנו צריכים לעבוד אז – אנחנו מתלהבים בדיוק כמו קודם, אבל לטובת הסטודנטים, אנחנו בהחלט - - -

מיכאל מלכיאור: גם פה, בכנסת, אנחנו עובדים עם אנשים שאנחנו לא מתלהבים מהם.

אהובה בלקין: היינו מוכנים, אנחנו גם עכשיו מוכנים לפתוח.

אהובה בלקין: בגישה חיובית אפשר עדיין לתקן את זה.

אהובה בלקין: בקשר לאשליה, רציתי רק לומר: הבאנו למכללה הזו את היהלום שבכתר.

אהובה בלקין: אני אומרת את זה באחריות מלאה, הבאנו אישור מל"ג, המל"ג אישר את זה והוא אישר אותנו, שהוא רוצה עכשיו להוציא אותנו.

אהובה בלקין: התחייבנו למל"ג להיות קשורים בתכנית שלוש שנים לפחות ולהיות מעורבים בתכניות וחתמנו על זה, בזכותנו האישור התקבל, בזכות סגל המורים, הבאנו למכללה, מלבד אישור מל"ג, עשרות סטודנטים – אסור להגיד פה מספרים – עשרות סטודנטים, מעל ומעבר, מצוינים, אני לא צריכה להמליץ עליהם, אתה ראית אותם פה.

אהובה בלקין: הבאנו למכללה תוכנית מסודרת עם 22 המורים הטובים ביותר בארץ - - -

מיכאל מלכיאור: טוב, פרופסור בלקין.

מיכאל מלכיאור: הדבר הזה ברור.

אהובה בלקין: אם זאת אשליה, אז אני לא מבינה מה זאת אשליה.

אהובה בלקין: .

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: ממש משפט.

רונה נבון: טוב, אני כנראה אצטרך באמת לצנזר את מה שרציתי להגיד, בהתייחס למה שאמרת.

רונה נבון: ראשית אני מרגישה דור נבוך מאד, אני מבכה את המקום שאני נמצאת פה ומר גורלי, וגם מ"נומך שנותי", אם אפשר להגיד את זה בשפה עברית לא תקנית, אני קצת תוהה על האנשים שמובילים את ההשכלה ואת החינוך במדינה הזאת.

רונה נבון: דבר נוסף זה שאני ככה תוהה איך זה שאנחנו עושים - - -

מיכאל מלכיאור: אל תתלי אשמה קולקטיבית.

רונה נבון: שנייה, שנייה.

רונה נבון: אני רוצה משהו אחד אחרון.

קריאה: זו ההרגשה.

רונה נבון: יש בעיה לקבל אנשים – הייתה בעיה לקבל לאנשים תעודת בגרות, ציונים, אי אילו אנשים שלא עמדו בסף הקבלה, אבל עם זאת לא הייתה לקבל את רונה נבון עם ציון פסיכומטרי של 500 למשפטים.

רונה נבון: פה אני באמת תוהה על הסוגיה הכואבת הזו.

רונה נבון: אני יוצאת מכאן בלב כבד - - -

מיכאל מלכיאור: למה, את חושבת שמשפטים – זה דורש יותר?

שירי פדלון: לא, אבל - - - פסיכומטרי למשפטים והיא הסכימה לקבל אנשים בלי פסיכומטרי שילמדו שם בתור פיתרון.

רונה נבון: אני רק רוצה להגיד שגם - - -

מיכאל מלכיאור: לא, בסדר, הבנתי מה את רוצה להגיד, אני רק – בסדר.

רונה נבון: אני רק רוצה להגיד שאני יוצאת מכאן בלב מאוד כבד, במקום שבו אני צריכה להחליט אם לבנות כאן משפחה, ואני מדברת בשיא הרצינות, על מקום שבו ככה לוקחים נפשות – ולא שכר לימוד של 24,000 שקלים – ועל מקום שבו אני צריכה להחליט אם לחנך את הילדים שלי במסגרת ערכית כזאת.

רונה נבון: ואני חושבת שהדבר הכי חמור, או בעצם הדבר הטוב ביותר שיצא מזה הוא, שאני שוקלת אולי לעבור ללימודים בתחום החינוך כדי לשנות את פני המדינה הזו, בתחום הזה לפחות.

מיכאל מלכיאור: טוב, אם זאת המסקנה זה לא דבר רע כשלעצמו, אבל אני לוקח מאד קשה את הדברים שאת אומרת.

איילת אטלס: אני רוצה להגיד משהו.

מיכאל מלכיאור: משפט אחרון.

איילת אטלס: אחרון.

איילת אטלס: הפתרונות של המכללה לא רלבנטיים מבחינת מקומות אחרים ללמוד בהם, הייתי באוניברסיטת תל אביב ועזרתי בגלל התכנית – לצערי הרב – המצומצמת מאוד.

איילת אטלס: ולצערי הרב מכל הדברים האלה ומפסימיות שנולדה בשבוע וחצי האחרון אני שוקלת אישית – ואני מכירה אנשים נוספים ששוקלים – פשוט ללכת ללמוד לא רק במקום אחר, אלא במדינה אחרת.

איילת אטלס: וזה רומז על בריחת מוחות לא קטנה שתהיה גם בתחום האמנות וגם בתחומים אחרים בסופו של דבר וחבל.

מיכאל מלכיאור: כן, אלכס.

אלכס מילר: אדוני היושב ראש, רק משהו לסיכום ולסיום.

אלכס מילר: תשמע, אנחנו בתור כנסת ישראל מתערבים במערכת ההשכלה הגבוהה רק במידה שאנחנו רואים שהמערכת עצמה לא מסוגלת, לא פוליטית בפנים ולא רגולטיבית, לפתור בעיות כאלה ואחרות.

אלכס מילר: אני אתן לך דוגמא, הצעת חוק שלך, שאתה הגשת, על העניין שהיה דווקא קשור למלכ"רים.

אלכס מילר: אני קורא למוסדות שלא מסובסדים, אני קורא להם פרטיים.

אלכס מילר: אבל אם נוח לכם שנקרא לכם מלכ"ר, אז שיהיה מלכ"רים.

מיכאל מלכיאור: זה לא עניין של נוחות.

אלכס מילר: אז כאשר המועצה החליטה שהלימודים חייבים להתקיים לפחות שלוש פעמים בשבוע באו המוסדות, ביקשו, התלוננו, אמרו: אנחנו לא יכולים ככה, אנחנו פה לטובת הסטודנטים, הוגשה הצעת חוק, פתאום העניין נפתר.

מיכאל מלכיאור: לא.

אלכס מילר: לא בדיוק אבל תשמע – בסופו של דבר.

מיכאל מלכיאור: הבטיחו, אבל לא עשו את זה.

אלכס מילר: אז יש הצעת חוק שגם יכולה להתקדם ובסופו של דבר לפתור את המשבר הזה.

אלכס מילר: אבל, העניין הוא שכמו שאומרים, יש שני צדדים למטבע.

אלכס מילר: אמרתי את זה קודם ואני גם אומר את זה עכשיו: אם אתם יוצרים פה תקדים שאתם לא יכולים לטפל, בפנים, ובעצם לכבות את השריפה הזאת בתוך המערכת שלכם, ואנחנו מוצאים את עצמנו פה בכנסת חושבים איך לפתור את העניין.

קריאה: בחוק.

אלכס מילר: אחד מהפתרונות זה חקיקה.

אלכס מילר: עכשיו תשמעו מה הולך להיות.

אלכס מילר: אם עכשיו אין פיתרון מבחינת

אלכס מילר: כם, אז אנחנו מתחילים לבנות חקיקה שהולכת לפתור את העניין.

אלכס מילר: זאת אומרת: אחד מהסעיפים הולך להיות ברגע שמוסד פותח ומכריז על קיום החוג ועל קיום פתיחת שנה אל"ף, לפי החוק אסור יהיה לו לסגור והוא חייב להתקיים.

אלכס מילר: זה אל"ף.

אלכס מילר: אם יש צורך בביטול אז יהיו פיצויים ובחוק יהיה מוגדר מה הפיצויים.

אלכס מילר: תראו, חברים, אני ממש – גם אפשר להיכנס לרגולציה של אישור תוכנית לימודים כזאת או אחרת למוסד מלכ"ר.

אלכס מילר: הרבה מאוד דברים.

אלכס מילר: חבל.

אלכס מילר: חבל באמת לתת לנו בעצם את העניין הזה לידינו, כי אתם אומרים שאתם בעצם נתקלתם במצב, שהטעו אתכם.

אלכס מילר: המערכת הפנימית שלכם הטעתה אתכם – לא המועצה להשכלה גבוהה, לא הסטודנטים ולא אנחנו.

אלכס מילר: המערכת הפנימית, פנימית שלכם, שאתם גם אומרים לנו שאתם לא מסוגלים להתמודד אתה.

אלכס מילר: כי אנחנו יושבים פה ושנת הלימודים נפתחה.

אלכס מילר: אז או שאתם פותרים את זה ואנחנו אומרים לכולם: הנה בבקשה המכללה למינהל היה לה תקדים, פתרו, עכשיו גם אתם תפתרו.

אלכס מילר: אם יהיה מוסד אחר שתהיה לו בעיה מסוג כזה.

אלכס מילר: או שאנחנו פשוט באים, לוקחים אתכם כדוגמה והולכים לחקיקה.

אלכס מילר: ותאמינו לי אני בטוח שלחוק הזה יהיה רוב פה בכנסת.

אלכס מילר: כי מבחינת חברי הכנסת חוק שרק עוזר לסטודנטים ולא לוקח שקל מהמדינה עובר פה בקלות.

אלכס מילר: נכון?

מיכאל מלכיאור: אם הוא חוק צודק, כן.

מיכאל מלכיאור: טוב, רבותיי, אני רוצה לעשות איזה סיכום.

מיכאל מלכיאור: אני שוב מדגיש – עכשיו גם אני מקבל את כל ההתראות ממי שיושבת לידי, אז לכן אני נזהר.

מיכאל מלכיאור: אני לא דן בצד המשפטי, הצד המשפטי יוכרע בבית משפט.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד מה אני מקווה שיוכרע שם, אבל זה לא משנה.

מיכאל מלכיאור: גם אם בית המשפט לא יצדד בחיוב, אין לזה דבר ושום קשר עם הצד המוסרי והציבורי של העניין, שעל זה אנחנו אמונים פה בכנסת.

מיכאל מלכיאור: לכן אני רוצה להגיד חד משמעית, שגם לפי התיאורים שקיבלתי היום – כבר קיבלתי את התיאורים לפני זה – זה לא משנה אם יש תחושה של הנשיא או של הדירקטוריון שמאן דהוא הטעה או השלה או אמר משהו שלא היה צריך להגיד.

מיכאל מלכיאור: זו לא הנקודה.

מיכאל מלכיאור: הנקודה זו האחריות, שגם הנשיא פה התחייב לה היום, כלפי הסטודנטים שעשו כל מה שהם מחויבים לעשות.

מיכאל מלכיאור: הם לא השלו והם לא רימו והם לא בגדו ולא שום דבר.

מיכאל מלכיאור: הם עשו הכול.

מיכאל מלכיאור: ונעשה להם עוול, ממש בצורה קיצונית.

מיכאל מלכיאור: נעשה להם עוול – בפקיעה – בחיים שלהם ובציפייה שלהם, זו לא מכולת.

מיכאל מלכיאור: מדובר פה על השכלה גבוהה, מדובר פה על מוסד לתפארת, לא מכולת.

מיכאל מלכיאור: יש ציפייה למוסריות אחרת.

מיכאל מלכיאור: גם אם אתם צריכים להרוויח כסף, יש בכל זאת ציפיות אחרות מכם.

מיכאל מלכיאור: לכן אני רוצה, כמובן בהסכמת חבריי פה, להגיד, אל"ף, שמה שהתברר לנו, ההתנהלות וקבלת ההחלטות במכללה, נראים לנו כתיאטרון אבסורד.

מיכאל מלכיאור: פשוט כך.

מיכאל מלכיאור: דבר לא ראוי.

מיכאל מלכיאור: תיאטרון אבסורד זו מילה קשה, אבל אין לי מילה אחרת לתאר את הדבר הזה, דבר לא ראוי מבחינת כל קנה מידה ציבורית ומוסרית, כלפי איקס סטודנטים שתלו בכם את התקווה והחזון, את מה שהם רצו לתת בחיים שלהם.

מיכאל מלכיאור: ולכן, אני מאד מקווה וקורא לכם, לדירקטוריון ולנשיא, דווקא בגלל מה שכן הושקע בתוכנית, חזון שאתם בניתם, דווקא בגלל זה, אל תראו את מעשי ידיכם טובעים בים בגל שיש עכשיו סכסוך עם כמה מאנשי הסגל – או לא.

מיכאל מלכיאור: תעשו צעד אמיץ, מאד נכון ומאד מוסרי ובכל זאת תנו לסטודנטים האלה אפשרות להגשים את החלום שלהם.

מיכאל מלכיאור: אני משוכנע שלא תצאו מופסדים מהדבר הזה ואני קורא, בשם ועדת החינוך, אני קורא לכם לשנות את ההחלטה שלכם.

מיכאל מלכיאור: לשנות ולפתוח את החוג בצורה מסודרת.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שאתם תראו ברכה בדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: זו קריאה אחת.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, גם על הרמה הציבורית ולא על הרמה הפרטנית של המקרה.

מיכאל מלכיאור: אני קורא למל"ג עכשיו, מיידית, לקבוע נורמות.

מיכאל מלכיאור: כי כנראה לא מבינים את זה האנשים שאתם נותנים להם אפשרות לנהל מוסדות השכלה גבוהה.

מיכאל מלכיאור: אז אם הם לא מבינים, אתם חייבים לקבוע נורמות.

מיכאל מלכיאור: וברור שהדבר הזה לא ייכלל בשום נורמה.

מיכאל מלכיאור: אז לקבוע נורמות שכל אחד שפותח תכנית, ושאושרה התכנית, ידוע שיש לו גם חובות כלפי הסטודנטים, וזה כולל לוח זמנים וכל מה שקשור לזה.

מיכאל מלכיאור: ומאוד לא רוצה להגיע למה שחבר הכנסת אלכס מילר אמר – גם הוא לא רוצה להגיע לזה, כי הוא מעדיף שזה ייעשה בלי חקיקה – אף על פי שהוא אוהב לחוקק – אבל אנחנו לא רוצים להגיע לזה, כי זה שוב עניין של התערבות בחופש אקדמי וכולי – אבל אם אתם לא מסוגלים לנהל את העסק הזה כמל"ג, ואם אנחנו שומעים שדבר כזה יכול לקרות – ושוב, דיברתי עם ראש המל"ג, שרת החינוך, שראתה את הדבר הזה באותה חומרה – אז תעשו את העבודה שלכם ותקבעו נורמות ברורות, שגם הסטודנטים יידעו שגם אי אפשר להקריב אותם על כל מזבח, גם אם מדובר בלהרוויח כסף.

מיכאל מלכיאור: אני מצפה מהמל"ג להביא לנו חזרה את ההחלטות, מהן הנורמות למנוע שעוול כזה יקרה בעתיד.

מיכאל מלכיאור: פגיעה כזו בסטודנטים, עם כל המשמעות של הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אלו הדברים שאני חושב שראוי שנקבל כהחלטה.

מיכאל מלכיאור: את הלכת עוד צעד, רונית, וזה יהיה על חשבון שלך, אם זה בסדר מבחינתך, שאלו ההחלטות.

מיכאל מלכיאור: אלכס, מקובל?

אלכס מילר: כן.

מיכאל מלכיאור: או.

מיכאל מלכיאור: קי.

מיכאל מלכיאור: אלו ההחלטות, ואני מקווה שנשמע מהמכללה בקרוב על ההחלטות שיקבלו.

אלכס מילר: אולי משהו קטן ככה לחזק את הדברים של רונית.

אלכס מילר: כבוד להרוויח – תראו, כבוד מרוויחים הרבה זמן ומאבדים אותו ברגע.

אלכס מילר: אז אני חושב שעשיתם עבודה כל כך טובה במשך שנים, שהרווחתם כבוד של כל כך הרבה סטודנטים שלומדים אצלכם במוסד, שחבל שברגע אתם יכולים לאבד אותו.

אלכס מילר: כי אתם יודעים, הנגטיביות תמיד תופסת ובסופו של דבר זה מה שיתפוס וזו תהיה התמונה של המוסד שלכם.

אלכס מילר: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מודה לכולם.

קריאות: תודה רבה, תודה.