ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 518, 2008-10-28 11:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך בנושא מחשוב בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: יש לנו דוח של ה-מ.מ.מ של הכנסת – דוח מאוד ממצה וחשוב שביקשתי לפני הרבה זמן וקיבלתי.

מיכאל מלכיאור: לפני שאנחנו מתחילים, אני מציע לשמוע את עיקרי הדברים מיובל שכתב את הדוח יחד עם איתי.

מיכאל מלכיאור: תציג את הדברים כמות שהם ואחר-כך נעבור לדיון בנושא.

יובל וורגן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

יובל וורגן: כבר בתחילת הדברים אני מבקש להדגיש שבדוח הזה התמקדנו במצב התשתיות בנושא המחשוב.

יובל וורגן: תחת הכותרת "מחשוב" נכללים דברים אחרים חשובים מאוד.

יובל וורגן: יכול להיות שאין מחשב, אבל אין בבית הספר לומדות שעובדים איתן; יכול להיות גם נושא האינטרנט, אבל גם בו לא התמקדנו- -

מיכאל מלכיאור: חיבור לאינטרנט גם קשור לתשתיות.

יובל וורגן: נכון.

יובל וורגן: אבל על זה יש לנו התייחסות קצרה מהמחקר הבינלאומי, כפי שאתם יכולים לראות מסוף המסמך, אבל לא בדקנו את זה לעומק ברשויות המקומיות.

יובל וורגן: כמובן, הכשרת המורים, ודברים אחרים שלא נגענו בהם; אבל נגענו בנושא האם קיים בכלל מחשוב, איפה הוא קיים, והאם הוא קיים באותה מידה בכל מקום.

יובל וורגן: הייתה לנו גם אפשרות להשוות את הנתונים למה שהיה קיים במערכת לפני שנתיים וחצי כיוון שמרכז המחקר והמידע עשה בדיקה מקבילה בכנסת הקודמת.

יובל וורגן: הכותרת העיקרית היא שברמה הארצית, בנתון המרכזי שאותו בודקים של יחס תלמידים למחשב חלה ירידה ניכרת במספר המחשבים.

יובל וורגן: אגב, חלה גם ירידה במספר המוחלט של המחשבים במערכת החינוך.

יובל וורגן: אולי כדאי להזכיר שכשמדובר בירידה במספר המחשבים ייתכן שיש בבתי-הספר מחשבים שנמצאים פיזית, אבל מדובר במחשבים מאוד ישנים – פנטיום 1, 2 - שבעצם לא ניתן להשתמש בהם בשימושים הנוכחיים.

סמי עטר: ניתן, אבל מוגבל מאוד.

יובל וורגן: אולי אפשר לפתוח קובץ word, אבל אני לא יודע אם הרבה מעבר לזה.

יובל וורגן: לכן כשאתם רואים בכל הטבלאות מספרי מחשבים, הכוונה היא לפחות לפנטיום 3 ומעלה.

יובל וורגן: זאת גם התייחסותו של משרד החינוך שממנו התקבל הרוב המכריע של הנתונים.

יובל וורגן: זאת ההתייחסות לעמדות מחשב פעילות ותקינות בפנטיום 3 ומעלה.

יובל וורגן: המספר המוחלט של המחשבים הפעילים והתקינים ירד באופן ניכר.

יובל וורגן: כמובן, כשמספר המחשבים יורד, ומספר התלמידים עולה, היחס בין מספר התלמידים למחשב הוא בעיה.

יובל וורגן: הוא עומד היום בממוצע ברמה הארצית בכל שלבי החינוך על 15.5 מחשבים לתלמיד.

יובל וורגן: בחינוך היסודי מספר התלמידים למחשב הוא הגבוה ביותר.

יובל וורגן: הבנתי אתמול ממרכז השלטון המקומי שבחינוך היסודי יש גם טכנאי מחשבים שעלות החזקתם גבוהה, והם נדרשים כדי להבטיח שעמדות המחשב ימשיכו להיות תקינות.

יובל וורגן: הרשויות המקומיות, בוודאי החלשות, מתקשות לעמוד בזה.

סמי עטר: נאמני מחשוב.

יובל וורגן: יש נתונים, לפי רשויות מקומיות.

יובל וורגן: כפי שתוכלו לראות במסמך יש כמה וכמה הסתייגויות מהנתונים האלה.

יובל וורגן: ההסתייגויות הן בעיקר מכיוון שבידי משרד החינוך אין מאה אחוז מהנתונים.

יובל וורגן: ישנן רשויות מקומיות שפועלות למחשוב בתי-הספר שלא מתקציב המדינה או מתקציב מפעל הפיס, שהוא התקציב העיקרי, אלא מתרומות.

יובל וורגן: מי שיש לו אפשרות, אז גם מתקציבים עירוניים.

יובל וורגן: זה לא יהיה בנתונים שאנחנו מציגים פה.

יובל וורגן: כרגע אין גורם מרכז שאוסף את הנתונים האלה.

יובל וורגן: כמו-כן, הנתון ברשויות המקומיות לא נותן ביטוי להבדלים בתוך אותה רשות.

יובל וורגן: כלומר, בתי-ספר שמצבם שונה מאוד בתוך אותה רשות.

יובל וורגן: בכל זאת, על אף ההסתייגויות האלה בהחלט ניתן לראות פערים חמורים וגדולים מאוד בין רשויות מקומיות: או שמצבן הכלכלי טוב ויכלו להרשות לעצמן או רשויות מקומיות שלקחו את נושא המחשוב והשקיעו בו לבין רשויות מקומיות שזה לא נעשה בהן; ברמה של רשויות שיש בהן חמישה תלמידים למחשב או אפילו פחות לעומת רשויות- -

מיכאל מלכיאור: יש מקומות שיש פחות?

פיני קבלו: בעיר שלי – ארבעה.

יובל וורגן: יש כ-4-5.

יובל וורגן: למשל, בבית שאן.

מיכאל מלכיאור: יפה.

יובל וורגן: יש רשויות שמדובר על למעלה מכיתה למחשב אחד.

מיכאל מלכיאור: והכיתות לא קטנות.

ישראל פורת: אבל יש מספר קטן של כיתות שבהן היחס הוא 1:1.

יובל וורגן: ודאי, אבל זה, כמובן, לא השתקף בנתונים.

יובל וורגן: ישראל פורת: אני מתכוון למחשבים ניידים.

יובל וורגן: בסוף המסמך הבאנו גם התייחסות לנתונים בינלאומיים.

יובל וורגן: כמובן, ברמה הבינלאומית אין נתונים עדכניים כמו שקיבלנו ממשרד החינוך, אבל בכל זאת אלה נתונים שמתייחסים לשנת הלימודים 2006.

יובל וורגן: כפי שאתם יכולים לראות גם בתמצית, תשתיות המחשוב בישראל מביאות אותנו לשליש התחתון של המדינות שהשתתפו במחקר SITES, שהוא המחקר האחרון שבדק את הנושא הזה.

יובל וורגן: כמו-כן, כפי שעלה מהשוואה שלנו למסמך הקודם, גם במחקר SITES כשעשו השוואה למחקר מלפני 10 שנים, ישראל די מובילה בהרעה בנגישות למחשוב.

יובל וורגן: למשל, מספר בתי-הספר שבהם היחס הוא מעל 20 תלמידים למחשב אחד, הוכפל בין שני המחקרים האלה.

יובל וורגן: תקציב המחשוב לבתי-הספר רובו ככולו מקורו במפעל הפיס.

יובל וורגן: תקציב משרד החינוך שהכנסת מצביעה עליו בספר התקציב לא כולל את סעיף המחשוב.

יובל וורגן: במפעל הפיס היו שנתיים-שלוש שתקציבי הפיתוח הוקפאו או ירדו בצורה ניכרת, ומעבר לזה, היה שינוי במדיניות חלוקת התקציב הזה לרשויות המקומיות בשנת 2000.

יובל וורגן: עד שנת 2000 מפעל הפיס היה מודיע לכל רשות מקומית מהו סך התקציב שמוקצה לצורך מחשוב; משנת 2000 ישנו סל תקציבי פיתוח שמועבר לכל רשות, וכל ראש רשות יכול לבחור האם הוא מעוניין להשקיע זאת בתחום המחשוב או לא.

יובל וורגן: ייתכנו מצבים שבהם ראשי רשויות משיקולים שלהם, לאורך שנים, לא בחרו את נושא המחשוב ומצב המחשבים באותה רשות הוא ודאי עגום.

מיכאל מלכיאור: הדבר האחרון הוא די קשה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו גם מסמך של מפעל הפיס שלא הספקתי לקרוא כי קיבלתי את זה רק בתחילת הישיבה הקודמת, אבל אנחנו רוצים לשמוע.

מיכאל מלכיאור: זה נשמע לא הגיוני שמפעל הפיס רוצה למחשוב כסף, ואחר-כך יוציא את הכסף לדברים אחרים.

קריאה: זה לא מדויק.

יובל וורגן: זה לא למחשוב ולדברים אחרים, פשוט יש סל שאפשר לבחור ממנו.

דולין מלניק: ברשותך, אולי אנחנו נסביר.

דולין מלניק: אני דוברת מפעל הפיס.

דולין מלניק: אני אתן קצת רקע היסטורי לגבי מה שאמר יובל, ואני אדייק קצת יותר.

דולין מלניק: מפעל הפיס הוא חברה פרטית בבעלות הרשויות המקומיות.

דולין מלניק: הרווחים של מפעל הפיס מתחלקים 50% למשרד האוצר ומשמשים לבניית כיתות לימוד, כי כך הוחלט במשרד האוצר, ו-50% מתחלקים בין הרשויות המקומיות.

דולין מלניק: עד שנת 2000 מפתח החלוקה היה החלטת דירקטוריון.

דולין מלניק: משנת 2000 נעשה רה-ארגון בתוך מפעל הפיס, ומי שהוביל את כל התהליך הזה היה השופט שמגר.

דולין מלניק: חלוקת הכסף נעשית לפי מפתח של קריטריונים אובייקטיביים, והעיקרון שמפלה הוא עיקרון של אפליה מתקנת.

דולין מלניק: ככל שהיישוב רחוק יותר ממרכז הארץ, ככל שמצבו הסוציו-אקונומי נמוך, הוא מקבל הרבה יותר כסף על כל נפש ממפעל הפיס.

דולין מלניק: הרה-אורגניזציה הזאת טיפלה גם במה שעושים בכסף.

דולין מלניק: כל ראש רשות יודע בתחילת כל שנה מה תקציב הפיתוח שעומד לרשותו ממפעל הפיס.

דולין מלניק: יחד עם תקציב הפיתוח יש תפריט של מפעל הפיס לרשויות המקומיות, שכולל עשרות פרויקטים; הוא יכול לבחור מרכז נוער, היכל ספורט, מרכזי מועדונים לקשישים – התפריט מאוד מגוון.

דולין מלניק: אחד הסעיפים בתקציב הוא מחשוב.

דולין מלניק: זאת אומרת, ההחלטה נתונה לראש הרשות מתוך הכרה שראש הרשות מייצג את התושבים שלו, הוא נבחר ציבור, הוא יודע מה צורכי התושבים בעיר שלו, ולא בהכרח הדירקטוריון שיושב במפעל הפיס יודע.

דולין מלניק: לכן מי שמחליט מה נעשה בתקציב הפיתוח הוא ראש הרשות המקומית.

דולין מלניק: הוא יכול להחליט אם הוא קונה מחשבים או מרכזי נוער וקשישים, טיפות חלב, מרפאות שיניים וכדומה.

דולין מלניק: זה המצב משנת 2000.

מיכאל מלכיאור: אז אי אפשר להגיד שזה תקציב למחשוב.

דולין מלניק: זה מעולם לא היה.

מיכאל מלכיאור: זה תקציב לרשות המקומית- -

דולין מלניק: תקציב פיתוח לרשות המקומית.

מיכאל מלכיאור: את יודעת כמה מוצע למחשוב מתוך התקציב?

דולין מלניק: כן, יש לנו כאן הנתונים.

דולין מלניק: קובי יציג אותם.

קובי בנבנישטי: אני אשווה לנתונים של משרד החינוך.

קובי בנבנישטי: הם עשו טבלה בשנת 2002.

קובי בנבנישטי: בשנת 2002 סך-כול תוכנית המענקים הייתה של 390 מיליון שקל, ומתוך 38 מיליון שקלים הרשויות צבעו למחשוב.

קובי בנבנישטי: סך הכול 8,686 עמדות בשנת 2002, שזה 10% מתקציב הפיתוח של הרשויות.

קובי בנבנישטי: הממוצע עד 2008 הוא של כ-7.5% מתוכנית הפיתוח של הרשויות- -

מיכאל מלכיאור: כל שנה זה ממוצע?

קובי בנבנישטי: כל שנה.

מיכאל מלכיאור: מה זה אומר לגבי שנת 2008?

קובי בנבנישטי: ב-2008 – 7%.

מיכאל מלכיאור: כמה זה בכסף?

קובי בנבנישטי: 25.007443 מיליון עמדות מחשב.

מיכאל מלכיאור: כמה כסף?

קובי בנבנישטי: סך-הכול כסף למחשוב ב-2008 – 25 מיליון.

מיכאל מלכיאור: אז זה ירד.

קובי בנבנישטי: זה ירד כי תקציב הפיתוח הכללי היה קטן יחסית – הוא היה 373 מיליון.

קובי בנבנישטי: הרשות גם קיבלה פחות כסף.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

מיכאל מלכיאור: אפשר לחשוב – 25 מיליון שקל לכל נושא המחשוב- -

קובי בנבנישטי: זה 7% מתקציב הפיתוח של הרשויות.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אבל אנחנו בונים מבנים פסולים באילוץ משרד האוצר, ואחר-כך מתפלאים שאין כסף.

מיכאל מלכיאור: זה ברור שרשות שאין לה טיפת חלב צריך להקים קודם טיפת חלב.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו מתפלאים שהילדים שלנו לא יודעים להיכנס לסוף המאה ה-20.

קריאה: זאת בעיה סוציו-אקונומית.

מיכאל מלכיאור: זה גם מגדיל את הפערים, אבל כל המבנים הפסולים מלכתחילה גורמים לכך.

פיני קבלו: אני גם מזכיר שתקציב פיתוח לרשויות המקומיות ירד.

פיני קבלו: צריך להזכיר גם שהמדינה והאוצר הלאימו את מפעל הפיס.

פיני קבלו: כפי שהיא אמרה בתחילת דבריה, מפעל הפיס הוא בבעלות השלטון המקומי, אבל האוצר מחליט היום.

פיני קבלו: הוא לוקח 50%, אז זה בא על חשבון פיתוח מתקני חינוך, מועדונים ואחרים.

פיני קבלו: צריך גם להזכיר שכדי לקחת מחשב אנחנו מקבלים ממפעל הפיס את הברזלים, אבל כל התשתית להכין את החדר ואת המתקן החשמלי וגם את ה-matching.

פיני קבלו: אנחנו יודעים שבשנים האחרונות מאחר שאין תקציב פיתוח, אז אין מאין לקחת את ה-matching בשביל לתת לתקציבי פיתוח.

פיני קבלו: זה מעגל.

פיני קבלו: סך-הכול מפעל הפיס הולך לקראת הרשויות, מעמיד הלוואות לטובת העניין- -

מיכאל מלכיאור: זאת לא בעיה של משרד הפיס.

פיני קבלו: יכול להיות שצריך לחייב את האוצר, שמתוך 50% לכיתות, 10% ילך למחשובים, ואז נראה שהכסף יעבור, אבל נצטרך לתת גם פתרונות לרשויות המקומיות בנושא ה-matching ובתקציב הפיתוח של אותן מעבדות מחשוב וכל דבר אחר שצריך להכין.

פיני קבלו: זה הדבר המייקר ביותר את כל הנושא.

שמואל קפלן: ברשותך, אדוני היושב ראש.

שמואל קפלן: אני נציג משרד החינוך.

שמואל קפלן: אני מלווה הרבה שנים את הפעילות הזאת – גם את המסמך הזה וגם מסמכים קודמים.

שמואל קפלן: רציתי להוסיף לגבי הסוגיה שהתמקדתם בה בנוגע לתקציבים של מפעל הפיס.

שמואל קפלן: במשרד שלנו, יחד עם המנכ"לית שמכהנת גם היום, שלומית עמיחי, היינו מאוד מוטרדים מהמעבר מהקצבות מסל סגור.

שמואל קפלן: בשנות ה-90 הייתה מכסה למחשוב של 12 אלף מחשבים בשנה, והייתה תוכנית חומש שהיו לה יעדים עוד בשנות ה-90.

שמואל קפלן: המהפך בשנת 2000 מאוד הטריד אותנו כי פחדנו שכולנו נעמוד לפני שוקת שבורה.

שמואל קפלן: בנתונים של שנת 2001 רואים שקרה ההיפך.

שמואל קפלן: פה אני דווקא חושב שזה שינוי בקרב הרבה מאוד ראשי רשויות מקומיות, 260 בכל הארץ.

שמואל קפלן: הם בחרו להתמחשב בלי כפייה ובלי מכסה, ורק לבתי-ספר באותה שנה הקצו כמעט 1,000 מחשבים יותר.

שמואל קפלן: אחר-כך, כמו שאמרו כאן חבריי ממפעל הפיס, במקביל לצמצומים שמשרד האוצר הנחית על מפעל הפיס – ניצול תקציבים לבינוי וליעדים אחרים, התכווץ גם הנתח של מחשוב, אבל באחוזים רואים שהוא לא ירד, ולפעמים אפילו עלה.

מיכאל מלכיאור: לא עלו.

שמואל קפלן: הנתונים שמוצגים במסמך של יובל לא מראים את מה שקורה בסך-כול העוגה, כמו שאמר פה מנהל אגף ההקצבות במפעל הפיס.

מיכאל מלכיאור: להפך, הוא אמר שזה ירד.

שמואל קפלן: בממוצע זה פחות או יותר אותו דבר, אבל סך-הכול זה כסף קטן.

מיכאל מלכיאור: גם הכסף קטן וגם ירד כי משרד האוצר מחייב שכולנו נהיה בורים ועמי הארץ.

שמואל קפלן: הצענו כמה תוכניות לחזור לשיטת המכסות שהייתה נהוגה בשנות ה-90, מה שהיה מבטיח שנוכל לשריין יותר כסף למחשוב.

שמואל קפלן: לצערי, לא כל-כך הצלחנו עד היום.

מיכאל מלכיאור: כמה משרד החינוך נתן למחשוב ב-2008?

קריאה: כלום.

שמואל קפלן: ב-2008 יש תוכניות ייעודיות עם תקציבים הרבה יותר נמוכים כי אצלנו הבעיה התקציבית וסדרי התקציב- -

מיכאל מלכיאור: - - - "אופק חדש".

שמואל קפלן: בדיוק.

שמואל קפלן: אבל "אופק חדש" לא מבטא מחשוב.

שמואל קפלן: הכסף הוא לשכר, כמו שאתה בטח יודע, ויותר טוב ממני.

שמואל קפלן: אין לי ספק.

מיכאל מלכיאור: כמה כסף יש ב-2008?

שמואל קפלן: יש תוכנית למחשב 1,000 כיתות חכמות.

שמואל קפלן: זה תקציב של מיליונים בודדים, לא יותר מזה, כרגע.

יהודה סקר: מי קובע למי?

שמואל קפלן: כרגע יש תוכנית שהכריזו עליה לפני שבועיים, לעמדות מחשב וברקו בדרום, שאני לא יכול למסור עליה מידע כי היא לא עובדת.

שמואל קפלן: זה מה שאני יודע.

שמואל קפלן: אין תקציבים ייעודיים למחשוב, לא היו בדרך-כלל.

שמואל קפלן: ב-2007-2006 היו, זה כתוב לכם במסמך.

שמואל קפלן: אבל זה לגבי מגזרים או אזורים במסגרת תוכניות החומש, חיזוק הצפון – לא יותר מזה.

סמי עטר: אדוני היושב ראש, אני חבר הנהלת איגוד מנהלי מחלקות חינוך.

סמי עטר: אני מאוד שמח שנושא המחשוב עלה כי זה בעוכרנו יום-יום.

סמי עטר: אני יכול להעיד ברשות שאני גם מנהל מחלקה בה לגבי התייחסות לנושא המחשוב מול מפעל הפיס.

סמי עטר: כל ראש רשות עושה סדרי עדיפות, וברור שתראה את הפערים.

סמי עטר: לא דיברנו על על-יסודי, לא על קדם-יסודי.

סמי עטר: כך שלמעשה, הרשות המקומית צריכה להשקיע מכספה כי הלחץ מגיע מבתי-הספר ומההורים.

סמי עטר: נקודה נוספת שצריכה לבוא לביטוי היא שהרשות המקומית צריכה לתקצב אנשי אחזקה שלה כדי לרוץ בבתי-הספר.

סמי עטר: ישנם מוקדים לוגיסטיים במשרד החינוך שסמי קפלן ידידי הכניס משנת 2000, שנותנים שירותי אחזקה בבתי-ספר מסוימים לפי נוסחה.

סמי עטר: גם שם יש בעיות וצריך לשפר את השירות שלהם.

סמי עטר: הרשות המקומית מוצאת את עצמה בחוסר תקציב משווע; יש מצבים שהיא נאלצת ללכת לגורמים פרטיים, לעמותות, לאגודות ולגורמים פרטיים ובנקים כדי לנסות לגייס משם, ולא תמיד מקבלים את המחשבים הכי טובים גם שם.

סמי עטר: יש בעיה עם נושא של תרומות כיוון שמשרד החינוך או השירות לא נכנס לאותן תרומות כיוון שמגבילים אותם, כי כל מחשב זה כסף – כל מחשב מקבל אחזקה.

סמי עטר: מעבדות זה נושא שיובל לא העלה פה, וזה נושא מאוד כואב.

סמי עטר: צריך להקים מעבדות מחשבים, שהיום זה נושא טריוויאלי כחלק משיטת הלימוד.

סמי עטר: אנחנו עוברים היום מספרי לימוד ליותר לתקשוב.

סמי עטר: תוכנית הלימודים עובדת הרבה מאוד דרך האינטרנט, כך שתלמידים יכולים להיחשף יותר ולהוריד את העלויות של ספרי לימוד, וכאן אתה צריך השקעה בתשתיות ובמחשבים.

סמי עטר: הרשות המקומית נאלצת לקחת מכספה ממקומות אחרים כדי להקים מעבדות.

סמי עטר: נושא נוסף – גיוס ממקומות נוספים.

סמי עטר: למשרד החינוך אין תקציב ייעודי למחשוב מוסדות חינוך, אם לא רק מפעל הפיס.

סמי עטר: כך שגם אם יש מקורות נוספים הם מאוד מצומצמים לרכישה.

סמי עטר: אנחנו מדברים רק על "ברזלים", לא על לומדות, לא על תוכנות וכדומה.

סמי עטר: בכל רשות, לפי מצב סוציו-אקונומי תראה פערים ניכרים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רואים את זה.

מיכאל מלכיאור: הדברים מאוד קשים.

מיכאל מלכיאור: זה פשוט מזעזע מה שאני שומע.

מיכאל מלכיאור: אני לא הייתי מודע עד כמה המצב קשה.

מיכאל מלכיאור: אין חשיבה במשרד החינוך לעניין הזה?

מיכאל מלכיאור: לא הועלה בדיון בהנהלה שאנחנו מגדלים דור של עמי הארץ?

שמואל קפלן: יש הרבה תוכניות מסוגים שונים, ויש גם הרבה עשייה.

שמואל קפלן: התמונה היא קשה.

שמואל קפלן: הנתונים פה שאת רובם אני סיפקתי מדברים בעד עצמם, וגם אם יש טעות כזאת או אחרת בהם, זה לא מהותי.

שמואל קפלן: אין טעם להתחיל להתווכח- -

מיכאל מלכיאור: הנתונים בסדר גמור.

מיכאל מלכיאור: שמואל קפלן: זה לא מהותי אם זה יותר כי בעודנו יושבים ומדברים כאן עוד מחשבים שהתיישנו ויצאו מכלל שימוש מוצאים החוצה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שיש יותר מחשבים שיוצאים מכלל שימוש ויוצאים החוצה ממה שנכנס.

שמואל קפלן: מה שאנחנו רואים זה תולדה של הצמצום בתקציבים של מפעל הפיס והקפאה מוחלטת של כל תקציבי הפיתוח בשנים 2005-2004- -

פיני קבלו: אבל זה כסף של הרשויות.

פיני קבלו: מה החלק שלך בסיפור הזה?

פיני קבלו: משרד החינוך לא נותן שקל.

פיני קבלו: מפעל הפיס זה כספי הרשויות; אז לקחתם חצי לכיתות, ועכשיו אתה רוצה עכשיו 50% האחרים לקחת למחשוב?

פיני קבלו: איפה החלק של משרד החינוך?

דולין מלניק: לא בדיוק.

שמואל קפלן: משרד החינוך עצמו עבר למעלה מ-13 קיצוצים בשנים האלה.

שמואל קפלן: גם מפעל הפיס, כמו שאמרו חבריי- -

מיכאל מלכיאור: את מבינה למה את חייבת להיות בישיבה הזאת?

שמואל קפלן: - - הפך להיות מוטה משרד האוצר.

שמואל קפלן: זה מה שרואים, אבל עדיין עושים לא מעט דברים ומנסים להוביל תוכניות.

שמואל קפלן: יש פה בעיה של סדרי עדיפות וקיצוצים תקציביים.

שמואל קפלן: תוכניות יש למכביר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

ישראל פורת: אתה שאלת האם הייתה חשיבה בעניין.

ישראל פורת: אני רוצה להזכיר ישיבה משותפת של ועדת חינוך וועדת המדע והטכנולוגיה לפני כשנתיים ברשותך וברשות חבר הכנסת אורלב, שבה התבקשו הגופים הרלוונטיים במשרד החינוך להכין תוכנית לאומית בנושא מחשוב באופן כללי.

ישראל פורת: זה היה לאחר שבפני הוועדה הופיע גם פרופ' חיים הררי, שהכין מסמך תשתית שעוסק בנושא.

ישראל פורת: פרופ' הררי לא מדבר על יחס של 1:5 או יחס של 1:4; הוא מדבר על יחס של 1:1.

ישראל פורת: כך זה נקרא גם בעולם.

ישראל פורת: הבאתי עוד מסמך למרכז המידע – One to One Learning.

ישראל פורת: בשפה יותר מתוחכמת – Ubiquitous Learning – למידע בכל זמן ובכל מקום.

ישראל פורת: אם אתה מדבר על המאה ה-21, על כך שאנחנו רוצים להכין את דור העתיד, הם כבר שם.

ישראל פורת: ברגע שמחזיקים טלפונים סלולריים ומחשבים לכל מיני מטרות אחרות, רק לא ללמידה, הם כבר שם עם הרבה מאוד יכולות.

מיכאל מלכיאור: יש מקומות בעולם שזה כך?

ישראל פורת: כן.

מיכאל מלכיאור: איפה?

ישראל פורת: לא בקנה מידה לאומי עדיין, אבל בהרבה מקומות בארצות-הברית בקנה מידה של מדינה זה קיים.

פיני קבלו: המחשב הפך להיות ספר לימוד.

ישראל פורת: קיימות מדינות בארצות-הברית, והתהליך הולך וגובר; קונים יותר מחשבים ניידים לבתי הספר מאשר מחשבים נייחים.

ישראל פורת: זה משפיע, דרך אגב, גם על התשתיות.

מיכאל מלכיאור: זה עדיין לא אומר שזה אחד לאחד.

ישראל פורת: המשמעות היא גם שאם חושבים בכיוון הזה, זה אומר שמעבדות הן לא כל-כך רלוונטיות כמעבדות מחשבים.

מיכאל מלכיאור: אבל מכיוון שאנחנו נמצאים בממוצע ארצי של למעלה מ-15 מחשבים לכל תלמיד, אתה חייב מעבדות.

ישראל פורת: אבל חבל להשקיע בזה, לדעתי.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא רוצה להשקיע במחשוב, אז לפחות זה.

מיכאל מלכיאור: אתה תמיד צריך להיזהר כשאתה אומר דבר כזה.

מיכאל מלכיאור: פשוט יורידו לך את המעבדות ולא יוסיפו שום דבר.

ישראל פורת: אני מרשה לעצמי את החופש האקדמי של איש האוניברסיטה העברית, לפחות כדי לדבר על מגמות – מה רצוי היה לעשות.

מיכאל מלכיאור: איך זה באירופה כיום?

ישראל פורת: זה מאוד שנוי במחלוקת.

ישראל פורת: יש מדינות שאינן מאמינות במחשוב, אלא בחינוך מהסוג הישן.

ישראל פורת: אבל שם מורה מקבל משכורת שמקבילה לקצין בשירות בתי-הסוהר.

ישראל פורת: אני בכוונה עושה את ההשוואה הזאת.

ישראל פורת: קצין בכיר – זאת המשכורת של מורה בגרמניה, באוסטריה, בשוויץ.

ישראל פורת: אני הבאתי שני מוצגים שיסבירו את טענתי: יש כאן אסימון שקשה לראות אותו, ולכן הבאתי גם את הטלכרט.

ישראל פורת: אלה שעדיין זה רלוונטי לגביהם זוכרים מה זה לעמוד בתור עם אסימון.

ישראל פורת: כשמדברים על מחשבים בבתי-הספר זה עדיין ברמה שמחכים ליום חמישי בשעה 14:00 שמעבדת המחשבים תתפנה, ואז לתאם בין המורה למתמטיקה לבין המורה לאנגלית מי תראה את הלומדות שלה.

ישראל פורת: זה מה שמופיע במסמך של פרופ' חיים הררי.

ישראל פורת: לדבר על מעבדות מחשבים זה תשתיות; זה לבוא לסלקום ולחברות הסלולאריות ולהגיד להן לבוא ולהשקיע בעוד כמה טלפונים נייחים ברחוב בוגרשוב.

ישראל פורת: עדיף להביט קדימה עם המחסור הכספי שישנו.

ישראל פורת: עוד הערה אחת לגבי התפיסה שלנו שזה עולה הרבה כסף.

ישראל פורת: פרופ' חיים הררי, חתן פרס ישראל במדעים, כידוע, עשה את החשבון ונתן את זה לכמה וכמה אנשים לבדיקה.

ישראל פורת: נכון, החשבון הזה נעשה בשנת 2003 כאשר מחשב נייד עלה הרבה יותר מאשר מה שהוא עולה היום- -

מיכאל מלכיאור: ברור.

ישראל פורת: החישוב שלו היה שמתן מחשב נייד לכל ילד וילדה, לכל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל החל מגיל מסוים, זה בעצם כמו להוסיף תלמיד אחד או שניים בכיתה, זה הכול.

אלי מזוז: אני מ"סאן, מייקרו-סיסטם", חברת מחשבים.

אלי מזוז: זה יותר פשוט ממחשב נייד.

מיכאל מלכיאור: תגיד לי מה הסכום, לא אם זה עולה כמו תלמיד אחד או שניים.

ישראל פורת: הוא פרס תוכנית לעשות את זה בהדרגה כמה שנים.

ישראל פורת: ישנם פתרונות נוספים, לא רק במחשבים ניידים – לשים בבית- -

מיכאל מלכיאור: ראיתי גם שבעולם השלישי עושים היום הרבה תוכניות- -

אלי מזוז: אנחנו לא מדברים על עולם שלישי, אנחנו מדברים על עולם שאתה בונה את תשתית המחשב במרכז ובקצוות אתה נותן מסכים שהם סטנדרטיים לחלוטין.

מיכאל מלכיאור: בכמה אפשר לעשות את זה כדי לכסות את כל התלמידים בארץ?

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שצריך רק מחשב אחד- -

אלי מזוז: לא, אתה צריך 4-3 מוקדים של מחשבים בארץ- -

מיכאל מלכיאור: בסדר, אבל בבית ספר.

אלי מזוז: בבית ספר אתה נותן עמדות רזות שהגישה אליהן היא באמצעות כרטיס אישי של התלמיד, ולא משנה איפה הוא יהיה – בבית, בספרייה או במעבדה – הוא תמיד יקבל את עמדת העבודה שלו, שזה מאוד אטרקטיבי מבחינתו.

אלי מזוז: אין שם שום חלקים נעים: אין דיסקים, אין זיכרונות, אין פנטיום 1, אין פנטיום 3.

אלי מזוז: המחשבים לא מתיישנים ולא יוצאים משירות, למעשה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין בזה.

מיכאל מלכיאור: לכל אדם יש עמדת מסך בשולחן שלו?

אלי מזוז: כל מי שיכניס את הכרטיס, העמדה תהפוך לשלו.

סמי עטר: עדיין אתה צריך מסך ומקלדת ועדיין אתה צריך מחשב שמחובר לשרת, והשרת נמצא מחוץ לבית הספר.

סמי עטר: אבל עדיין אתה צריך את הברזלים.

מיכאל מלכיאור: כמה יעלה ברזל כזה?

אלי מזוז: הם עולים הרבה יותר זול, כ-250 דולר במקום 500.

מיכאל מלכיאור: היום ב-250 דולר אתה קונה מחשב.

ישראל פורת: נכון.

ישראל פורת: היתרון שלו הוא שהילד לוקח את זה הביתה איתו, ואז אנחנו מגיעים למצב של Ubiquitous Learning – למידה מכל מקום עם אותו מחשב, תחושה של בעלות.

ישראל פורת: אני חוזר לשאלה שלך קודם כי בדקתי במסמך של חיים הררי.

ישראל פורת: לטענתו, באותו מסמך שהוא מלפני כמה שנים, העלות היא מיליארד שקלים לשנה.

אלי מזוז: ב-2003?

ישראל פורת: כן.

ישראל פורת: זה פחות מ-5% מההוצאה הלאומית לחינוך.

מיכאל מלכיאור: זה לא רלוונטי, אבל אני מניח שאם אז זה היה מיליארד, היום זה פחות מחצי.

ישראל פורת: החישוב שלו היה 800 דולר למחשב; מחשבים ניידים עם מסך קטן לילד זה כ-200 דולר למחשב.

מיכאל מלכיאור: זה 25%.

ישראל פורת: אלה סכומים שזה פשוט עניין של החלטה ותוכנית לאומית, לפי העדיפויות.

מיכאל מלכיאור: אני מבין.

פיני קבלו: אני רוצה להוסיף שמשרד החינוך לא מכיר במעבדה ככיתת לימוד.

פיני קבלו: זאת אומרת, בתקציבים של 50% אם אתה רוצה לבנות מעבדה זה לא נקרא כיתה.

פיני קבלו: בהיותי ראש עיר נאלצתי לחבר בין כל שתי כיתות בכל בית-ספר בשביל לעשות מעבדה ולהקטין את מספר הכיתות או להעביר תלמידים למקלט.

ישראל פורת: ברגע שאתה מפנה מעבדות יש לך עוד חדרים.

יהודה סקר: אני מארגון ההורים הארצי.

יהודה סקר: אני ירושלמי, ואני עוסק בנושא הזה הרבה מאוד שנים.

יהודה סקר: כל שנה במסגרת התוכנית "מחשב לכל ילד", אני מצליח להשיג כ-60-50 מחשבים למעוטי יכולת.

יהודה סקר: אני לא נכנס לשאלה אם זה טוב או לא טוב, מחשב.

יהודה סקר: לדעתי, בעידן שלנו לכל בית-ספר חייבת להיות לפחות כיתת מחשב אחת, וזה לא מגיע.

יהודה סקר: אני מדבר על המצב בירושלים, זה מצב חמור ביותר.

יהודה סקר: אני יודע שבית-הספר היסודי שבו ילדיי הקטנים למדו, אנחנו ההורים תרמנו 10,000 שקלים, והמועמד לראשות העיר – עוד 20 אלף שקל.

יהודה סקר: זה לא צריך להיות, לדעתי, זה לא חינוך חינם.

ישראל פורת: זה טיפה בים.

יהודה סקר: אני יודע, אני מכיר את הנתונים.

ישראל פורת: אנחנו רוצים לבנות סכר.

יהודה סקר: אני יודע, אני מסכים איתך.

יהודה סקר: אני לא איש מחשבים, אבל הייתי מנהל אגף תקציבים באוניברסיטת בן-גוריון, ואני מכיר את הנושא הזה ברמה האוניברסיטאית.

יהודה סקר: לדעתי, לא יכול להיות מצב היום, בעידן של אימייל ואינטרנט, שלא תהיה נגישות לתלמיד בבית-ספר למחשב, בלי קשר לכך שזה תיכון או יסודי.

יהודה סקר: יחד עם שתי מפמ"ריות אני מוביל יחד עם חבר הכנסת מיקי איתן, נושא של לימודים דרך האינטרנט.

יהודה סקר: בלי מחשב אי אפשר לעשות את זה.

יהודה סקר: מיקי איתן מוביל את כל זה, ואני מקווה שימשיך להוביל את זה.

יהודה סקר: כל נושא הלימוד לבגרות באזרחות יעבור דרך האינטרנט בעוד שנה-שנתיים, והיום אנחנו במשא ומתן עם המפמ"רית לגיאוגרפיה.

יהודה סקר: חבר הכנסת איתן, לצערי או לשמחתו, מונה ליושב ראש ועדת הביקורת, אז עכשיו הוא מאוד עסק.

יהודה סקר: כבר שנה יש בחירות.

יהודה סקר: חבר הכנסת איתן, אני מדבר על הפרויקט שלך של האינטרנט.

יהודה סקר: עם הכרטיס הזה אי אפשר יהיה לעשות את הדברים האלה.

יהודה סקר: חבר הכנסת איתן, ירצה להוסיף עוד פרטים.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת, אי אפשר לעשות?

יהודה סקר: אתה יכול לעשות את זה בלי מחשב?

יהודה סקר: אני אומר שיש בתי-ספר שיש מחשבים בהם מלפני 15-10 שנה.

סמי עטר: אתם מדברים על מחשב שהוא קצת שונה, והוא בלי שום אמצעים- -

יהודה סקר: אדון נכבד, אני שמעתי לפני שנתיים את סגן נשיא מייקרוסופט שהוא אוסף כסף, כי הוא רוצה שלכל מורה יהיה לפ-טופ.

יהודה סקר: מתוך 100 אלף מורים קיבלו עד עכשיו אולי רק 10,000 מורים.

יהודה סקר: אז אני לא יודע מה החזון שלך.

קריאה: יש מאצ'ינג.

יהודה סקר: זה מה שעשיתי אני, וזה מה שאני עושה עכשיו בבית-ספר הימלפרב שבן הזקונים שלי לומד בו.

יהודה סקר: יש מצ'ינג, אבל ההורים מוציאים מכיסם.

יהודה סקר: זה לא ראוי.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רק אגיד לחבר הכנסת מיקי איתן מה היה פה עד עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שמענו פה סקירה בנושא.

מיכאל מלכיאור: כל יום אנחנו שומעים דברים קשים בוועדה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יורדים, לפי כל קנה מידה ברמת החינוך.

מיכאל מלכיאור: זה אחד התחומים שוודאי שאני יודע שעסקת בו הרבה שנים, הרבה לפני שאחרים בבית הזה בכלל ידעו מה זה מחשב- -

מיכאל איתן: אני עוסק בזה גם בימים אלו.

מיכאל מלכיאור: וגם בימים אלו.

מיכאל מלכיאור: לפי הנתונים שקיבלנו מה-מ.מ.מ, המצב עכשיו הוא שחזרנו לתקופה שלפני 88'.

מיכאל מלכיאור: כל שנה יש פחות מחשבים, לא יותר, פחות עמדות; התקציב הגדול שהוחלט עליו בתוכנית "מחר 98'" שגם משרדי הממשלה השתתפו בה יחד עם מפעל הפיס, התקציב הזה לא קיים יותר, פשוט ביטלו את זה.

מיכאל מלכיאור: בגדול, למשרד החינוך יש הרבה תוכניות, אבל אין שום תקציב לזה.

מיכאל מלכיאור: סך תקציב מפעל הפיס ברמה ארצית, גם בגלל האילוצים והקיצוצים בין השנים 2005-2004, הוא כ-25 מיליון שקל, וזה לא בגלל שיקול הדעת של מפעל הפיס, אלא מכיוון שלרשויות המקומיות יש כל-כך הרבה צרכים היום בגלל כל הקיצוצים שלהם, והן בוחרות בדברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: מכיוון שכך גם מה שהיה לפני כמה שנים – ממוצע של 12 תלמידים למחשב – היום זה 15 תלמידים למחשב, במקום ללכת לכיוון של חמישה תלמידים למחשב.

מיכאל מלכיאור: כמו ששמענו פה מפיו של ד"ר פורת מהאוניברסיטה העברית, שאמר שהיום צריך לעשות תוכנית כוללת, לפי המלצת דוח הררי של 1:1, לא 1:5.

מיכאל מלכיאור: מה שגם התחדש הוא שאפשר לעשות את זה באותו מחיר מכיוון שהיום יש שיטות שאתה לא חייב את כל המחשב- -

מיכאל איתן: התחנות הרזות.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: כמו שקראו לזה, יש ה"ברזלים".

מיכאל מלכיאור: מחשב רזה.

מיכאל מלכיאור: היום מה שעלה 1,000 דולר לפני 6 שנים עולה היום 200 דולר.

מיכאל מלכיאור: אני ראיתי בעצמי תוכניות גם בעולם השלישי שמפתחים את זה שם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו אפילו לא מגיעים למדינות העולם השלישי, זה האבסורד.

מיכאל מלכיאור: יש מקומות שם שמבינים שאם רוצים לדלג כמה שלבים חייבים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: זאת פחות או יותר התמונה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חיכינו שתגיע כדי לשמוע את עמדת משרד האוצר בעניין.

ישראל פורת: תרשה לי להוסיף עוד הערה לגבי העולם השלישי: התוכנית המובילה היא של MIT, פרופ' נגרופונטה.

ישראל פורת: המחשב שבהתחלה אמרו שיעלה 100 דולר יהיה גם פחות.

ישראל פורת: הוא מוכר את זה בסדרות של חצי מיליון למדינות כמו ברזיל ותאילנד.

ישראל פורת: אבל יש שתי מדינות שאולי יעניינו את הוועדה, וגם את זה אמרתי לפני שנתיים בישיבה המשותפת- -

מיכאל מלכיאור: איראן.

ישראל פורת: עוד לא.

ישראל פורת: מצרים – חצי מיליון יחידות; לוב – אדון מועמר קדאפי לא היה צריך ועדות, החלטות ואנשי משרד החינוך או האוצר שיסכימו – הוא הזמין מחשב נייד לכל ילד במערכת החינוך בלוב – 1.2 מיליון יחידות, לפי נתונים שיש לי מאז, אני עוד לא בדקתי מה קורה היום.

ישראל פורת: אני מציע שגם את הדבר הזה, עניין המחשוב כחלק מקדמה וחלק מכושר התחרות של ישראל ומחוסן לאומי, יילקח בחשבון ולנסות להתארגן, בין אם זה המשרד- -

מיכאל מלכיאור: מה שנקרא "הפער הטכנולוגי".

ישראל פורת: לבנות תוכנית לאומית.

מיכאל מלכיאור: זה מה שהחלטנו אז שצריך לעשות, ולא עשו.

ישראל פורת: ואז ההחלטה הייתה שאם משרד החינוך לא יעשה, הוועדה תעשה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאנחנו צריכים לעשות את זה לבד בכנסת.

מיכאל מלכיאור: ריקי, את רוצה להגיב לכל מה ששמענו פה?

מיכאל מלכיאור: את מבינה למה עמדתי על זה שמשרד האוצר כן יהיה בישיבה הזאת?

ריקי ארמן: משרד החינוך לא פנה אלינו בנושא ולא הציג לנו תוכנית רב שנתית לנושא המחשוב.

ריקי ארמן: לכן לא ברור לי עד כמה הדבר הזה באמת נמצא בסדר העדיפויות שלו.

ריקי ארמן: יש היום מספר גורמים שנוגעים לנושא – משרד החינוך ומפעל הפיס – וקיימים עוד כמה דברים שלא אתייחס אליהם – יש גם מרכזי להב"ה שהם מרכזי תקשוב ברשויות המקומיות, שזה גם משהו שמתוקצב.

ריקי ארמן: יש 13 מרכזי תקשוב באזורים סוציו-אקונומיים יותר נמוכים.

ריקי ארמן: אתמול מצאתי תקנה תקציבית בתוך משרד ראש הממשלה שהתקציב דווקא עולה.

מיכאל מלכיאור: כמה התקנה התקציבית?

ריקי ארמן: ב-2008 היא עמדה על כ-5 מיליון, וב-2009 היא עולה ל-7.5 מיליון.

קריאה: זה של המשפחות הנזקקות, נדמה לי.

יהודה סקר: לא, זה מרכזי להב"ה.

מיכאל איתן: זה לא שייך ללהב"ה; להב"ה מתוקצבת באוצר.

יהודה סקר: בנוסף, ריקי, צודקת.

ריקי ארמן: לא, אני אומרת שנוסף ללהב"ה יש - - -.

ריקי ארמן: אם הדבר הזה נמצא בסדרי עדיפות צריך לעשות תוכנית בנושא.

ריקי ארמן: משרד החינוך- -

מיכאל מלכיאור: את יודעת מה הבעיה.

מיכאל מלכיאור: משרד החינוך יבואו אלייך עם תוכנית כזאת ואת תגידי להם, בסדר, ותורידי את שכר המורים.

מיכאל מלכיאור: לעולם לא תשקלו להגיד שיש כאן נושא לאומי ממדרגה ראשונה שקשור לחוסן הלאומי, פער טכנולוגי או סתם כניסה לסוף המאה ה-20.

מיכאל מלכיאור: אתם לעולם לא תיתנו להם שום דבר, לכן הם לא באים אליכם עם תוכנית.

ריקי ארמן: ודאי כאשר תקציב משרד החינוך עומד על אפס.

ריקי ארמן: משרד החינוך עצמו אינו מקצה כסף לנושא- -

דולין מלניק: כי כולם באים למפעל הפיס.

ריקי ארמן: אתה מכיר את המסגרת התקציבית של משרד החינוך, ולהגיד שבגלל קיצוצים הם שמו שם אפס בנושא, זאת תשובה לא רצינית.

ריקי ארמן: לכן אמרתי שכנראה, הדבר הזה לא נמצא בסדר העדיפויות של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: כנראה, זה לא חשוב.

יהודה סקר: כמה שנים הם כבר לא מגישים את התוכנית?

ריקי ארמן: כמה שנים לא מדברים איתנו?

יהודה סקר: כן.

ריקי ארמן: הנושא הזה לא הוצג.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, חבר הכנסת מיקי איתן.

מיכאל איתן: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש שיזם את הישיבה הזאת.

מיכאל איתן: כמו בהרבה נושאים אני מזדהה איתו, ואני מרגיש את העובדה שהוא לוקח את הדברים מאוד ללב ואכפת לו, וזה מתסכל שאתה עומד ואתה גם יכול לעשות משהו.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על נושא שלא מקבל את המקום הראוי לו בסדר העדיפות הלאומי, והוא לא מקבל את המקום הראוי לו גם בסדר העדיפויות של משרד החינוך.

מיכאל איתן: כי אומרת יפה נציגת האוצר, שמשרד החינוך קובע את סדר העדיפות.

מיכאל איתן: אם משרד החינוך לא מוצא מקום מתקציב של 20 מיליארד שקלים להקצות סכומים או להגיד שזה חלק מתוכנית העבודה, אלא כל השנים הוא לקח את זה ממפעל הפיס, וכשמפעל הפיס הפסיק להעביר הוא גם נגרר לעניין ההפסקה בקיצוצים, אז אנחנו בבעיה ברמת ההנהגה.

מיכאל איתן: אני שמח שאתה מקיים את הישיבה; אני הייתי בא בזמן, אבל הזמינו אותי לשאת דברים בכנס בדיוק באותה שעה, בנושא שבדרך-כלל לא מטופל.

מיכאל איתן: אני הסתכלתי ואמרתי, זה פשוט לא ייאמן.

מיכאל איתן: אני כל-כך שמחתי שראיתי שהנושא יעלה פה, ופתאום אני רואה שזה באותה שעה.

מיכאל איתן: 50 שנה אני מחכה שהנושא יעלה, והוא עולה בדיוק באותו יום ובאותה שעה בשני המקומות.

מיכאל מלכיאור: הכול משמים.

מיכאל איתן: ניסיתי להפעיל את השפעתי שיגיעו להסכמה ושנעשה מזה ישיבה אחת- -

מיכאל מלכיאור: אני הצעתי להם את זה כי הם ביקשו ממני גם לבוא לדבר שם.

מיכאל איתן: אמרתי להם שיזמינו אותך.

מיכאל מלכיאור: אתמול הם הזמינו, אבל זה היה כבר מאוחר.

מיכאל מלכיאור: ראית את הדוח של המ.מ.מ?

מיכאל איתן: אני מכיר את זה.

מיכאל איתן: חלק מהחומר הוא שאילתות שאני עצמי הגשתי, נדמה לי וקיבלתי עליהן תשובה.

מיכאל מלכיאור: אבל יש דברים חדשים.

מיכאל איתן: אני אעיף בזה מבט.

מיכאל איתן: אנחנו צריכים לנתק את עצמנו ממשרד החינוך ולהגיד, מי אמר שזאת בהכרח בעיה רק של מערכת החינוך?

מיכאל איתן: הבעיה נתפסת בעולם כבעיה של פער דיגיטלי – Digital Divide - והיא חלק מהבעיה של הפערים החברתיים במאקרו, ולא בהכרח בעיה של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: ברור.

מיכאל איתן: אני לא ארחיב את הדיבור כי כולנו יודעים, ואתה אמרת – זאת כניסה לעולם החדש, יכולת להרוויח, זאת הגדלה של המשק הלאומי בעתיד, ועוד ועוד – הכול אנחנו יודעים.

מיכאל איתן: היו"ר מיכאל מלכיאור: הניידות החברתית.

מיכאל איתן: נכון.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שאת כל הדברים האלה אנחנו יודעים.

מיכאל מלכיאור: מיכאל איתן: כולם יודעים, חבל שנתחיל שוב מכאן.

מיכאל מלכיאור: מאחר שאנחנו יודעים את זה, ואנחנו מסתכלים על הבעיה של מדינת ישראל, אז אני אביא נתונים הכי פשוטים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

מיכאל מלכיאור: לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ב-700 אלף בתים בישראל אין מחשב.

מיכאל מלכיאור: 1 מיליון בתים לא מחוברים לאינטרנט- -

מיכאל מלכיאור: מתוך כמה?

מיכאל איתן: מתוך 2.4 מיליון בתי אב בישראל.

מיכאל איתן: 60% מחוברים, ו-40% לא מחוברים.

מיכאל איתן: הנתונים האלה, שאין מחשב ואין אינטרנט בבית מצביעים על מה שקורה בצד של הפרט החלש, וזה יהיה גם הפרט שצפוי שיהיה פיגור בעוד עשור, כי הם גדלים בבתים שאין גישה, הם חיים בעולם אחר כעת.

מיכאל איתן: מה תפקיד המדינה?

מיכאל איתן: היא אומרת שכשאנחנו רואים בעיניים שלנו שהון אנושי הולך לאיבוד, שמשפחות גרות במקומות שאנחנו יודעים איפה הם בריכוזים גדולים, אנחנו נתערב לא כדי לעשות צדק, לא לעשות סולידריות, אלא כדי לתת לילדים שלנו מדינה יותר חזקה שיש לה משאבים, שיש לה הון אנושי, שיכולה להתמודד עם האתגרים של העולם בעוד 15-10 שנה.

מיכאל איתן: מה קורה אצלנו?

מיכאל איתן: עוצמים עיניים.

מיכאל איתן: פשוט עוצמים עיניים.

מיכאל איתן: המושג "פער דיגיטלי" התחיל בעולם הפוליטי בארצות-הברית.

מיכאל איתן: הפוליטיקאים הראשונים שדיברו על פער דיגיטלי היו אל גור וקלינטון.

מיכאל איתן: אז הם הלכו ממקום למקום ודיברו, אבל לא רק דיברו.

מיכאל איתן: בארצות-הברית השמרנית, הקפיטליסטית הם כפו בכוח סבסוד מכוון של מיליארדים של מוסדות ציבור שנמצאים באזורי מצוקה ומשרתים אוכלוסיות.

מיכאל איתן: הם קוראים לזה rural America ו-minorities.

מיכאל איתן: הם קבעו סולמות והשקיעו.

מיכאל איתן: אצלנו לנושא הזה אין הנהגה לאומית ששמה את זה ומושכת.

מיכאל איתן: מה זה הפער הדיגיטלי?

מיכאל איתן: הוא מורכב מארבעה מרכיבים: קודם כול – נגישות – אתה צריך להגיע למחשב, אז אתה צריך להגיע לרשת האינטרנט; שנית – מיומנות – אתה צריך לדעת איך להשתמש; שלישית – תכנים – אתה יודע להיכנס למחשב, ואתה צריך לדעת מה תעשה שם.

מיכאל איתן: זה שיש לך מחשב, ויש לך מיומנות לשלוט בו, ואתה כל היום משחק במשחק מטומטם שעולים ויורדים בו או הולך לאתרי פורנו או להימורים – אני לא רוצה את כל זה, מה אני צריך את זה?

מיכאל איתן: זאת אומרת, יש לנו גם בעיה של תכנים.

מיכאל איתן: פעם היו בודקים הכול רק לפי חדירה, אבל היום העולם המתקדם לא מדבר רק על החדירה, הוא מדבר על רמת התכנים, על רמת מיומנויות.

מיכאל איתן: היום בחקר הפער הדיגיטלי מדברים גם על העניין של הסביבה כי חלק מהפערים הדיגיטליים נובעים מכך שגם בעשירון העליון אין בכל בית מחשב.

מיכאל איתן: חלק לא רוצים להכניס הביתה מחשב.

מיכאל איתן: לכן כדי לתת צ'אנס לציבור, אתה אומר, בסדר, אז בכל ספרייה בישראל יש מחשבים לשירות הציבור.

מיכאל איתן: כך מדינות העולם מתמודדות.

מיכאל איתן: ילד אחד גר בבית שאבא שלו לא רוצה מחשב – הילד יכול להגיע לספריית בית-הספר או לספרייה ציבורית או לרשות מקומית.

מיכאל איתן: המדינה צריכה לדאוג לזה.

מיכאל איתן: גם מדינות העולם השלישי דואגות כי שם הבעיות האלה יותר חזקות – יש טלסנטרים, יש cyber-café, יש מועדונים, עמותות.

מיכאל איתן: אז לפחות בישראל נגיע למצב שכל אדם שהולך חצי שעה מהבית יגיע למקום שהוא יכול לעבוד בו במחשב.

מיכאל איתן: זה הרעיון של פרויקט להב"ה.

מיכאל איתן: זה היה אחד הניסיונות שלי שכפיתי אותו בכוח עם עזרה של חברי כנסת.

מיכאל איתן: כופפנו את הממשלה, והממשלה התחייבה להקים 100 מרכזים כאלה ברחבי הארץ, והקימו 14, וזה נעצר.

מיכאל איתן: הם מתביישים לסגור, ולא רוצים להרחיב.

מיכאל מלכיאור: זה מפתיע, כי אנחנו לא רואים את הבושה בדרך כלל.

מיכאל איתן: אני רוצה להגיע למסקנות, מה לדעתי, אנחנו צריכים לעשות.

מיכאל איתן: דבר ראשון, מוכרחים הנהגה לאומית.

מיכאל איתן: עם כל הכבוד לי כחבר כנסת ועם כל הכבוד לחברים שלי שחלק מהם לא ידעו מה אני רוצה, אבל הרגישו שאני מדבר נכון, וכשבאה הממשלה אמרו – אשרו הקמת להב"ה.

מיכאל איתן: אני הייתי מעורב בהרבה פרויקטים, וגם היום אני מעורב בפרויקט חשוב מאוד.

מיכאל איתן: אבל ההצלחה הכי גדולה שלי כשאני בודק איפה הכי הצלחתי לקדם, זה היה יום אחד שבאו להנה בזק בשנות ה-90, והם רצו לקבל פה הטבות.

מיכאל איתן: באתי לחברי הכנסת ואמרתי להם שעד שהם לא יעשו חבילות לאינטרנט מוזל, אל תאשרו להם.

מיכאל איתן: הם נלחמו וגם משרד התקשורת היה נגדי, וחברי הכנסת עזרו לי אף על פי שהם לא ידעו, אבל הם הבינו.

מיכאל איתן: אתה יודע מה קרה?

מיכאל איתן: בזק עשו חבילות גלישה מוזלות, ואתה רואה גרף הצטרפות של עשרות אלפים כל חודש לחבילות האלה ונכנסו לעולם האינטרנט, וגם בזק הרוויחו.

מיכאל איתן: לכן הכיוון שעליו אני מדבר היום – יצירת מקום שבו כל אדם יכול להגיע ולהתחבר לאינטרנט, במיוחד ילדים ותלמידים, אבל לא רק.

מיכאל איתן: זה לא בשמים להקים את זה.

מיכאל איתן: יש המון מוסדות ציבור פתוחים, רשויות מקומיות – נממן להם את הקמת מרכז אינטרנט אל-חוטי ולהחזיק אינטרנט 10 שעות או 24 שעות ביממה.

מיכאל איתן: זה לא עולה הרבה, זה כלום.

מיכאל איתן: זה קונקטיביטי – מיומנויות.

מיכאל איתן: צריך לקבוע בבתי-ספר שכמו שילד לא עולה כיתה אם הוא לא יודע לקרוא ולכתוב, איזשהו סטנדרט שמשרד החינוך יקבע, שתלמיד צריך לדעת בנושא מחשבים כדי לקבל תעודת "עובר" מכיתה מסוימת לכיתה מסוימת.

מיכאל איתן: לא רק לפתוח ולסגור מחשב, אבל שיידע מה זה מעבד תמלילים, שיידע קצת מידענות, איך מחפשים חומר.

מיכאל איתן: אבל אם לא יקבעו את זה כסטנדרט לא נשיג את זה.

מיכאל איתן: המיומנויות חייבות לבוא רק מהסקטור הציבורי וממשרד החינוך.

מיכאל איתן: שם זה המקום להקנות אותן.

מיכאל איתן: וכן צריך בסקטור הפרטי ובתוכניות אחרות מיומנויות למצטיינים.

מיכאל איתן: יש לנו הון אנושי שאפשר לפתח אותו בכל מיני מקומות, וצריך להגדיל אותו, ואפשר למצוא את האנשים האלה.

מיכאל איתן: יש חלק שעושים את זה, אני לא ארחיב את הדיבור על כך.

מיכאל איתן: הנושא השלישי – פיתוח תכנים.

מיכאל איתן: תכנים זה אולי אפילו יותר חשוב מהמחשבים, מכיוון שאם אתה נותן ערך למה שאתה מקבל מהטכנולוגיה.

מיכאל איתן: אם למשל, המחשב יכול להצביע במקומי במליאה, שווה לי לשלם הרבה כסף – אני אוותר על הרבה דברים, רק שאני לא אצטרך לרוץ כל פעם 300 מטר כדי להצביע ולחזור.

מיכאל איתן: הוא יצביע בשבילי.

מיכאל איתן: אבל אם המחשב הזה הוא צעצוע יפה, ואין לי בו שימוש פרקטי, זה לא שווה.

מיכאל איתן: ברוך השם העולם מספק לנו תכנים, אבל אנחנו יודעים שיש מגבלה של שפה, זאת אחת מן הבעיות של הפער והיכולת להגיע לתכנים הנכונים, ושנית, אנחנו רוצים לתת דברים פרקטיים לילדים שלנו.

מיכאל איתן: משרד החינוך, כמו שהוא יודע לדאוג לספרי לימוד ולתוכניות לימוד בעולם הישן, והוא משלם מיליונים, שיפתח תכנים לימודיים באינטרנט.

מיכאל איתן: זה יעלה לו זול יותר, יותר קל לחדש; כל פעם שיש מהדורה חדשה לא צריכים להדפיס את כל הספר מחדש, הילדים יאהבו את זה.

מיכאל איתן: כשאתה נותן ספר באינטרנט, וכתוב שם "חבר הכנסת מיכאל איתן", אפשר ללחוץ ולראות את מיכאל איתן, יכול לראות נאום שלו, והכול חי.

מיכאל איתן: הוא לומד על בבל – הוא רואה את מגדל בבל; הוא רואה ציורים, אומנות, הוא מקיש ב"גוגל" "בבל", ומיד רואה איפה הייתה בבל.

מיכאל איתן: הכול קיים, צריך לעשות את הדברים האלה.

מיכאל איתן: את זה משרד החינוך יכול לעשות אם הוא יהיה מודע; הוא ייצר תכני לימוד.

מיכאל איתן: גורם שלישי שמייצר תכנים הוא המשתמשים.

מיכאל איתן: תחשוב כמה גאונים יש לנו באלפיון העליון של תלמידי ישראל.

מיכאל איתן: כמה תלמידים יש לנו בשנתון בישראל?

מיכאל מלכיאור: 120 אלף.

מיכאל איתן: זאת אומרת, יש לנו 120 גאונים במערכת החינוך בכל שנתון.

מיכאל איתן: הם עושים בחינות, מגישים עבודות, מורים בודקים את זה.

מיכאל איתן: אתה יודע כמה שווה התוכן הזה?

מיכאל איתן: מה אפשר לעשות עם האוצרות האלה?

מיכאל איתן: יש היום ביקורת בעולם על תוכן גולשים שאומרים שכל אחד כותב משהו, ואתה מסתמך על זה, וזה מקום לשטיפת מוח ולכל מיני דברים.

מיכאל איתן: יש דברים כאלה, נכון.

מיכאל איתן: בכל דבר טוב יש גם בעיות.

מיכאל איתן: אבל פה יש יתרון גדול שהמורים בדקו את זה ונוצרו תכנים חדשים.

מיכאל איתן: תכנים יכולים להיות מסופקים על-ידי הסקטור הציבורי, על-ידי המשתמשים וגם על-ידי הסקטור הפרטי.

מיכאל איתן: כל עולם האינטרנט בנוי על Added on values.

מיכאל איתן: זאת אומרת אתה מפתה את האנשים לראות תוכן ועושה להם שם פרסומת.

מיכאל איתן: שווה שגם הסקטור הפרטי יהיה מודע לזה.

מיכאל איתן: זה לא נכנס בהכרח לכיתת הלימוד אז אנחנו משוחררים מכל מיני בעיות לגבי מה שעושים בבית-הספר הפורמלי, אבל אם יציעו לילדים תוכניות שגם יעשירו אותם וגם יעשו מה שעושים באינטרנט; ב-YNET אני קורא את "ידיעות אחרונות", אני לא משלם כסף, אבל הם מרוויחים מצוין.

מיכאל איתן: נכנסים 800 אלף איש ביום ל-YNET, יותר מאשר ידיעות אחרונות, והכול חינם.

מיכאל איתן: אז למה לא ייכנסו 100 אלף ילדים שצריכים ללמוד בסוף השנה להכנה לבגרות, ומישהו יעשה להם שם חומרים טובים שישפרו להם את הציון?

מיכאל איתן: יש מקום לדברים האלה.

מיכאל איתן: ולבסוף, המדינה צריכה להקים מנגנונים של פיתוח הערכה ובקרה.

מיכאל איתן: בארצות-הברית בתחום ממשל זמין, שהוא תחום שאני גם עוסק בו, המדינה אמרה שהיא פתוחה לכל מיני הצעות ורעיונות – 50 פרויקטים היא תסבסד ותיתן מענקים בתנאים שעונים על מה שהם מחפשים לפתח בקריטריונים שהם קבעו, הם ייתנו את הפרויקט להערכה ולבקרה, והמדינה תלמד מזה.

מיכאל איתן: אני הייתי בבית-הספר "הר וגיא" בקיבוץ דפנה.

מיכאל איתן: בשנת 97' כשעשיתי את יום האינטרנט הראשון בכנסת הם כבר באו והדגימו כל מיני טכנולוגיות של אינטרנט.

מיכאל איתן: שם יש בחור משוגע לעניין שמוביל, ד"ר לפיסיקה, קיבוצניק, שהיה בהיי-טק ששמו דובה.

מיכאל איתן: הוא ארגן את כל בית-הספר עם סביבות, והוא מפתח כל מיני דברים.

מיכאל איתן: הוא הלהיב את המורים ואת הסביבה הבית-ספרית.

מיכאל איתן: אני לא אומר שכל דבר שהוא עושה זה הישג; הוא עושה דברים נהדרים.

מיכאל איתן: אבל הוא מספר לי שבשביל כל גרוש, כדי לקבל עוד שעה, עוד חצי שעה, הוא צריך להילחם כאדם אחד שצריך להריץ את הפרויקט.

מיכאל איתן: למה לא יכול להיות שיהיו לעניין הזה כמה עשרות מיליוני שקלים ויהיה גוף שיריץ כמה פרויקטים שיש לנו עניין לראות אם הם יצליחו.

מיכאל איתן: נגיד שהם נכשלים – אז לומדים מהכישלון.

מיכאל איתן: אני מסיים בדוגמה האישית של מה שאני עושה היום לא בשביל להתגאות, אלא בשביל לקשר בין הדברים.

מיכאל איתן: אני יושב היום עם שדרות על פרויקט "כיתה חכמה".

מיכאל איתן: "כיתה חכמה" זאת כיתה שיש בה מסך, יש בה פרוז'קטור ומחשב.

מיכאל איתן: המורה מפעיל את כל המערכת עם היד, והשיעור הופך לחוויה כמו בקולנוע.

מיכאל איתן: בעוד 15-10 שנה במדינת ישראל יהיו אלפי כיתות כאלה.

מיכאל איתן: הקושי העיקרי זה לבוא למורים, שלא כולם מיומנים, וגם ללמד אותם וגם להסביר להם איך הם מכינים עם זה שיעורים.

מיכאל איתן: זה שיהיה להם מסך חכם, והם ימשיכו להקריא מהספר, זה לא נותן כלום.

מיכאל איתן: אבל כשמלמדים על מחזור הדם ורואים את הדם זורם דרך כל הגוף, והוא יודע לעשות את זה, ויודע מאיפה להביא – זה צריך להיות.

מיכאל איתן: אני לא שופט אף אחד – למורים זה לא קל, אתה נתקל בהמון בעיות.

מיכאל איתן: אני בא לגורמים שמספקים את הציוד, ואין הוראות הפעלה, כמו כשאתה בא להיות יושב ראש ועדת חינוך, ואומרים לך שיש מזכירות, וכל מיני עניינים אחרים, ומלמדים אותך להיכנס לעניין.

מיכאל איתן: כאן אין כלום.

מיכאל איתן: צריך להתחיל הכול מהתחלה.

מיכאל איתן: למה אני מתוסכל?

מיכאל איתן: אני הלכתי למשרד החינוך ושמתי את חנה ויניק שתהיה יושבת ראש ועדת ההיגוי מכיוון שאני רוצה שמשרד החינוך ילמד מזה לקחים לגבי מקומות אחרים שנשים בהם; שתהיה איזושהי תורה איך לעשות את זה, ואיך לפתור בעיות.

מיכאל איתן: אם היה דבר מסודר, זה לא היה בא ליוזמה של מיכאל איתן.

מיכאל איתן: משרד החינוך היה מפיץ "קול קורא", והיה יודע שהוא בודק X פרויקטים; שם להם הערכה, ואומר על פרויקט: "זה נכשל, אני לא אעשה כזה שוב" או "זה הצליח, מכאן אפשר ללמוד".

מיכאל איתן: אף אחד לא מתעניין; הכול ספורדי, כל מיני מתנדבים.

מיכאל איתן: יש הרבה אנשים עם רצון טוב עם עשרות ומאות פרויקטים.

מיכאל איתן: תודה.

יהודה סקר: יישר כוח.

מיכאל מלכיאור: אני קודם כול מודה לך.

מיכאל מלכיאור: הדברים שדיברת עליהם מרתקים וחיוניים.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להוסיף על הבעייתיות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על הפער הדיגיטלי, ובישראל זה חופף לנתונים לגבי העוני – 36% מהילדים במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

מיכאל מלכיאור: אם אנחנו מתייחסים לילדים שסביב קו העוני זה 50% שחיים מתחת לקו העוני.

מיכאל מלכיאור: זה מספר שאין בשום מקום.

מיכאל מלכיאור: זה כפול מארצות-הברית שנמצאת במקום הנמוך ביותר מבין מדינות ה-OECD.

מיכאל מלכיאור: מה שחמור מזה ומצביע גם על הדור הבא הוא שבהשוואות הבינלאומיות, מתוך 60 מדינות, שהן לא רק מדינות OECD – יש בערך 40 מדינות OECD ועוד 20 אחרות – כולל מדינות עולם שלישי – אנחנו מספר 1 בעולם בפערים בחינוך, בין מי שיודע לבין מי שלא יודע.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שאנחנו בפירוש מגדלים דור של בורים ועמי הארץ שלא יוכלו להתנייד חברתית.

מיכאל מלכיאור: יותר גרוע הוא שגם הטובים אצלנו הם כבר לא בין הטובים בעולם.

מיכאל מלכיאור: גם העשירון העליון בחינוך הוא בתחתית מדינות ה-OECD.

מיכאל מלכיאור: אין לך יותר השכבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: חושבים מה אפשר לעשות בשביל הפריפריה, ולדעתי, התחום הזה הוא התחום שאפשר לעשות בו הכי הרבה.

מיכאל מלכיאור: היום מקצצים הרבה מאוד בפריפריה אף על פי שכל הממשלות מכריזות שזה הכי חשוב.

מיכאל מלכיאור: זה יהיה אותו דבר גם בממשלה הבאה, אנחנו מכירים את זה כבר.

מיכאל מלכיאור: אבל פה אפשר לעשות את זה בסכום מאוד נמוך, ולעבור דור.

מיכאל מלכיאור: בסכומים מאוד קטנים אפשר לעשות פה צמצום פערים דרך התוכניות הייעודיות, אם משלבים את זה עם ארבעת הסעיפים שדיברת עליהם.

מיכאל מלכיאור: אני לא כל-כך בטוח שיש הרבה בתים שלא רוצים מחשב בבית; היום זה בעיקר בתים דתיים.

מיכאל איתן: לא, לא.

מיכאל איתן: בעשירון התחתון - -

מיכאל מלכיאור: שלא רוצים.

מיכאל מלכיאור: אמרת שיש כאלה שלא רוצים.

מיכאל מלכיאור: ודאי שאני יודע שבעשירון התחתון יש בתים שאין להם.

מיכאל מלכיאור: זה מקביל פחות או יותר לעוני חוץ מאשר המרכיב הדתי.

מיכאל איתן: בעשירון העליון ל-90% יש מחשבים בבית.

מיכאל מלכיאור: ברור לי לגמרי.

מיכאל מלכיאור: אבל גם ברור לי שבמקומות בעשירון העליון שאין להם מחשב בבית זה רק מסיבות דתיות.

מיכאל מלכיאור: אבל הם גם לא ילכו לספרייה, גם לא בבית הספר.

מיכאל איתן: אבל הילד ילך.

מיכאל מלכיאור: הם לא יעשו את זה.

מיכאל מלכיאור: בבתים שלא מוכנים שיהיה מחשב בבית לא ייתנו לגשת לזה לא בבית-הספר ולא בספרייה.

מיכאל איתן: אבל יכול להיות שלילד בן ה-12 ייתנו ללכת, או אפילו הוא ילך.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר שזאת בעיה נוספת.

מיכאל איתן: זה נקרא פער תרבותי.

מיכאל מלכיאור: זה פער תרבותי שאנחנו צריכים להתמודד איתו.

ישראל פורת: משפט אחד לחבר הכנסת איתן.

ישראל פורת: אתה דיברת באופן כללי על הפער הדיגיטלי, ואני מדגיש שאנחנו מדברים על פער דיגיטלי לימודי שניתן בקלות יחסית, במעט משאבים לסגור אותו אם תהיה תוכנית לאומית.

ישראל פורת: נזמין אותך לבית-ספר "יערת העמק" במגדל העמק, תוכל לראות שם איך ילדים, עולים חדשים, ילדים למשפחות קשות יום, חד-הוריות – מה קורה כשכיתה שיש בה בעלי יכולת וגם כשאין בה בעלי יכולת, כל אחד מהילדים מקבל בו-זמנית בטקס מחשב נייד – קח, תלמד.

מיכאל מלכיאור: הדברים ברורים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להיות מעשי.

מיכאל מלכיאור: כבר קיימנו דיון יחד עם ועדת מדע בנושא הזה לפני שנתיים.

מיכאל מלכיאור: אז באמת ביקשנו והתחננו שתהיה תוכנית לאומית והנהגה לאומית שתיצור את הדברים.

מיכאל מלכיאור: זה לא נעשה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בסוף הקדנציה, ואני יודע שלא יקרה שום דבר עכשיו בחודש האחרון.

מיכאל מלכיאור: אין גם טעם שאני אקבל עכשיו החלטות שלא יבוצעו.

מיכאל מלכיאור: מה שאני עושה פה בדרך כלל – וזאת לא הדרך, אבל זאת הדרך שהכריחו אותי לפחות – להביא את זה לחקיקה.

מיכאל מלכיאור: אני פשוט ראיתי את זה בעשרות נושאים לאומיים מרכזיים: כולם מסכימים שצריך לעשות, אבל הממשלה לא מסוגלת לעשות, אז עושים חקיקה.

מיכאל מלכיאור: הייתי מכניס את תוכנית להב"ה לחקיקה כדי שזה יהיה ב-100 יישובים.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו לא נעשה את זה עכשיו, וגם צריך לשקול איך בדיוק לעשות את החקיקה.

מיכאל מלכיאור: יש גם אפשרות לנצל הרבה מאוד אנשי הייטק, שיכולים באמת לתרום הרבה בתחום הזה שלאו דווקא עולה כסף, כדי להביא את מדינת ישראל למקום טוב.

מיכאל מלכיאור: לכן נקבל החלטה שאנחנו רושמים בפנינו בצער עמוק ובזעזוע רב את הנתונים שקיבלנו על הפער הדיגיטלי הלימודי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמצאים היום בהידרדרות, לא רק לעומת מה שהיינו צריכים להיות או מה שנקבע שיהיה, אלא גם בהידרדרות לעומת מה שהיינו לפני חמש שנים.

מיכאל מלכיאור: דרושה באופן מיידי תוכנית והנהגה לאומית שיחברו כל תלמיד לעולם הדיגיטלי, למחשוב ולאינטרנט; זאת צריכה להיות השאיפה של ההנהגה הלאומית הבאה; לדלג על המעבדות ועל 1:10 ועל 1:5 ולהגיע בסכומים יחסית צנועים להיות בין המובילים ולא בסוף העולם, ואז נראה שהפערים ושאר התוצאות שלנו הצטמצמו.

מיכאל מלכיאור: יש לזה, כמובן, גם השפעה על החוסן הלאומי של מדינת ישראל; יש לזה השפעה על הצבא כי מי שנכנס לצבא יכול להיכנס עם ידע יותר רחב ושומר גם על פערים טכנולוגיים לא גדולים בתחומים שאנחנו זקוקים להם אצל חיילינו.

מיכאל מלכיאור: לכן זה דבר נחוץ וחשוב ביותר.

מיכאל מלכיאור: אבל בזה נסתפק בינתיים.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שמי שיהיה פה בקדנציה הבאה יקרא את הדברים.

מיכאל איתן: שיהיו הרבה מיכאלים, אני מבין.

מיכאל מלכיאור: מיכאלים ואוריתיות.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכם על ישיבה מועילה, מעניינת ומתסכלת.