ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 516, 2008-10-27 11:00

מיכאל מלכיאור: רבותיי וגברותי, אני כבר מתנצל על האיחור.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לקראת סוף קדנציה של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: פשוט היינו חייבים לגמור את הצעת חוק המכונים הפסיכומטריים שעבדנו עליה כל כך הרבה.

מיכאל מלכיאור: גמרנו את הצעת החוק בהצבעה בקריאה שלשית, והגענו להסכמות עם כולם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בשידור, ובאמת אנחנו שוב מתנצלים גם בפני הצופים.

מיכאל מלכיאור: אבל, קודם כל בפני האורחים המכובדים מאוד לדיון בנושא תקצוב הקולנוע.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר מילים כמה מילים כהקדמה.

מיכאל מלכיאור: אין לי ספק שהחוק, ובעקבות זה גם ההסכם שנעשה עם הקולנוע, הביא את הקולנוע הישראלי למקום אחר לגמרי, גם בתוך מדינת ישראל, גם באיכות, גם בפיתוח של דור חדש של אנשים שעוסקים בקולנוע.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להעיד שגם ברחבי העולם, גם בתחרויות הבין-לאומיות, הקולנוע הישראלי תופס מקום טוב.

מיכאל מלכיאור: גם בשבוע האחרון היו הישגים מאוד גדולים לקולנוע הישראלי.

מיכאל מלכיאור: כמו כן, גם בפריפריה, אוכלוסיות שונות, למשל עולים חדשים.

מיכאל מלכיאור: ראיתי כי השבוע קיבלו פרס עולים מאתיופיה.

מיכאל מלכיאור: הרבה מאוד דברים משמעותיים קרו בעקבות החוק הזה.

מיכאל מלכיאור: רק לפני כמה ימים נפגשתי עם שר התרבות של גרמניה שהיה בביקור קצר בארץ.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר לי שהיתה ביקורת חזקה מצד ממשלת רוסיה על זה שבפסטיבלים המרכזיים בברלין יש כל כך הרבה סרטים ישראלים, ואין שם בכלל סרטים רוסיים.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר לי שהוא ענה לשר התרבות, או מי שזה היה מטעם ממשלת רוסיה, שזה לא בגלל יחסים מיוחדים שאכן יש, וחייבים להיות גם בין גרמניה לישראל, אלא זה פשוט בגלל איכות הסרטים מישראל, ופחות איכות של הסרטים שהוא מקבל מרוסיה, ואין לי שום עניין חזית לפתוח עם רוסיה.

מיכאל מלכיאור: בשבילי זו היתה עוד אינדיקציה לדברים שראיתי ברחבי העולם בשנים הללו.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שהבנו, ישנה מגמה של הממשלה לקצץ, ולהרוס את ההישג הגדול הזה.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שיש קשר בין ההשקעה לבין התוצאה.

מיכאל מלכיאור: זה מפתיע מאוד, אבל ישנו קשר כזה.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שנאמר לי, הרצון הוא גם לקצץ בסכום.

מיכאל מלכיאור: במקום להגדיל ולתת לתעשיית הקולנוע וליוצרים הצעירים את הגידול הנחוץ לפיתוח התעשייה, רוצים לקצץ.

מיכאל מלכיאור: אני הבנתי שמדובר מ-58 מיליון ל-50 מיליון, אנחנו נשמע את זה גם מאנשי המשרד האוצר.

מיכאל מלכיאור: כמו כן, גם פתאום להחיל את קיצוצי הרוחב.

מיכאל מלכיאור: זה ודאי בניגוד לרוח החוק בכל קנה מידה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שאנחנו באחידות דעים בכנסת על העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: לפחות לפי מה שהצלחתי לדבר עם כמעט כל המפלגות, זה דבר שלא מקובל על אף אחת מהן.

מיכאל מלכיאור: הדבר השני הוא דבר שצריך פורמליסטיקה.

מיכאל מלכיאור: הוראת השעה שהיתה מן הסכם שנעשה בעקבות הקושי שבפרשנות החוק, ומה זה בדיוק אומר היחס עם התמלוגים וכל מה שיש בחוק, עומדת לפוג.

מיכאל מלכיאור: לכן, חייבים להגיע לאיזשהו הסדר.

מיכאל מלכיאור: מה שלא יהיה אנחנו חייבים להגיע להסדר חדש שגם צריך לעבור חקיקה בכנסת, כי בכל זאת אי אפשר להתעלם מהחוק ולהגיע להסדרים אחרים מבלי שהם מובאים לכנסת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמצאים בתקופה קשה בשביל לעשות את זה מבחינת הכנסת, ומבחינת תהליכי החקיקה.

מיכאל מלכיאור: לכן, הישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד שמח שלישיבה זו הגיעו גם בכירי מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל.

מיכאל מלכיאור: אני בהחלט אומר חד משמעית שהמגמה שלי היא שאנחנו בכנסת ניתן את מלוא הגיבוי למי שמפיק את הקולנוע במדינת ישראלי כדי שלא להרוס את המפעל האדיר הזה שנבנה בהרבה שנים, אבל בעיקר בשנים האחרונות בעקבות חקיקת החוק.

מיכאל מלכיאור: עד כאן דבריי.

מיכאל מלכיאור: עכשיו נשמע קצת את דברי האורחים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קצת בצמצום של זמן, ולכן אני מבקש גם לצמצם בדיבור.

מיכאל מלכיאור: יש לנו שעה מעכשיו.

מיכאל מלכיאור: אני גם רוצה להגיע למסקנות כדי שנוכל לעבוד הלאה, ובאמת להבטיח את הדברים שאמרתי.

מיכאל מלכיאור: מר מיכה חריש, אולי אתה תתחיל.

מיכה חריש: אני הייתי מציע שאולי האוצר ימסור את העמדה הפורמאלית שלו כדי שנהיה על מכנה משותף מבחינת המידע.

מיכאל מלכיאור: בסדר, וזאת על מנת שכולנו נוכל להתייחס לדברי האוצר.

מיכאל מלכיאור: יעל מבורך, בבקשה.

יעל מבורך: בסך הכול, אני חושבת שהמצב ידוע לנוכחים.

יעל מבורך: חוק הקולנוע הוא למעשה בתוקף.

מיכאל מלכיאור: כל חוק הוא בתוקף.

יעל מבורך: אמרת קודם שהחוק לא בתוקף, ויש צורך לעשות שינוי חקיקה.

יעל מבורך: יש חוק קולנוע והוא בתוקף.

מיכאל מלכיאור: לא אמרתי שהחוק לא בתוקף - חס ושלום.

מיכאל מלכיאור: אני מנסה לפעמים להגיד לאוצר גם שחייבים לקיים חוקים בישראל.

מיכאל מלכיאור: הרבה פעמים חושבים שזה אופציונאלי, לכן אני מאוד מדגיש.

מיכאל מלכיאור: אני התייחסתי להוראת השעה שם שהיתה מוגבלת לחמש שנים לפי מה שקבעו.

יעל מבורך: כמו שאמר אדוני היושב ראש, סעיף 11ב שנוגע לתקציב שהוא גוזר 50% מתמלוגים כאלו ואחרים, הוקפא עד סוף שנת 2008.

יעל מבורך: במקביל, נחתם הסכם משולש - זה היה אז משרד החינוך שקבע שהתקציב יעמוד על 58 מיליון לחמש שנים - גם פג תוקפו בסוף 2008.

יעל מבורך: ההסכם הזה גם אומר שלא יקודמו שינויי חקיקה, או כל הסכמים אחרים בתוך התקופה האמורה, ושם אנחנו עומדים.

יעל מבורך: אנחנו כרגע מנהלים משא ומתן, יותר נכון משרד המדע, התרבות והספורט מנהל משא ומתן בעזרה ובסיוע שלנו עם הגופים.

יעל מבורך: אנחנו מנסים לקדם הסכם רב שנתי חדש.

יעל מבורך: היו"ר מיכאל מלכיאור: אם יהיה הסכם רב שנתי אז ההקפאה של סעיף 11ב תמשיך.

יעל מבורך: נכון, או לחלופין החוק שנכנס אוטומטית לתוקף.

מיכאל מלכיאור: איפה עומד המשא ומתן כרגע?

מיכאל מלכיאור: האם הסכומים האלה ששמעתי הם מופרכים או שיש בהם מידה של אמת?

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שהם מופרכים.

יעל מבורך: המשא ומתן מתקיים.

מיכאל מלכיאור: מה עמדת האוצר?

יעל מבורך: אין עמדת אוצר למספר כזה או אחר, יש משא ומתן.

יעל מבורך: כרגע אין אף מספר, כי אנחנו כרגע לא מדברים.

יעל מבורך: כשנשוב לדבר, אנחנו נוכל לחזור ולדבר על מספרים כאלו או אחרים.

מיכאל מלכיאור: איך יש משא ומתן מבלי שאתם מדברים?

יעל מבורך: אנחנו נפגשנו כמה פעמים.

יעל מבורך: דיברנו על כל מיני - - -

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין.

מיכאל מלכיאור: האם עמדת הממשלה - ואני מניח שבמקרה זה אתם חלק מהממשלה – היא שמה שקרה בשנים האחרונות הוא חיובי, וצריך לפתח, להגדיל ולהאדיר את זה, או שצריכים לצמצם?

יעל מבורך: אין צמצום, יש חוק.

יעל מבורך: החוק נכנס לתוקף.

יעל מבורך: יש אפשרות אחרת של הליכה להסכם.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על החוק, ברור שיש חוק.

מיכאל מלכיאור: אבל אני שואל, האם המגמה שלכם במשא ומתן, מגמת המדינה והאוצר, היא שאתם רואים בחיוב את מה שהיה ורוצים לפתח את זה עוד, ואני חושב ש-120 מיליון הם יעד רצוי לתעשיית הקולנוע - 120 כמניין שנות חיים של אדם, או אולי כמניין מספר חברי הכנסת - או שאתם רוצים לצמצם ולהרוג את התעשייה?

מיכאל מלכיאור: את מבינה את השאלה.

יעל מבורך: אני מבינה את השאלה, ובעניין זה אני רק אומר עוד דבר אחד.

מיכאל מלכיאור: האם את גם מוכנה לענות על השאלה?

יעל מבורך: אני אענה על השאלה.

יעל מבורך: ההערכה שלנו לגבי התקציבים לקולנוע לפי החוק בנוסח הנוכחי, הם 25 - 30 מיליון שקל בשנה לפי חישוב התמלוגים.

מיכאל מלכיאור: לפי חישוב התמלוגים שירדו בשנים האחרונות.

יעל מבורך: לפי חישוב התמלוגים שירדו בשנים האחרונות, לפי הערכה של משרד האוצר.

יעל מבורך: במשא ומתן מכיוון שאנחנו הולכים למתווה של הסכם ולא ל-default הזה של החוק, אנחנו כבר מציעים סכומים גבוהים יותר.

יעל מבורך: לכן, לא מדובר בקיצוץ.

יעל מבורך: מדובר בהרחבה מהמצב הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: לא, המצב הנוכחי זה 58 מיליון.

יעל מבורך: המצב הנוכחי זה כרגע החוק.

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: טוב, הבנתי את המגמה.

מיכאל מלכיאור: מר מיכה חריש, בבקשה.

מיכה חריש: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני אתן את התמונה מלמעלה לגבי ענף הקולנוע, ונכניס לזה את הדבר הזה.

מיכה חריש: כפי שאמר היושב ראש, חמש שנים היה תקציב של 58 מיליון שקל על פי אותו הסכם בין האוצר לבין בזמנו משרד החינוך, התרבות ומועצת הקולנוע.

מיכה חריש: זה בא לתקן את הסעיף שהתבסס על התמלוגים.

מיכה חריש: חשוב לזכור ששנתיים קודם, ב-2001, תקציב הקולנוע שניתן על-ידי האוצר היה 73 מיליון שקל.

מיכה חריש: כלומר, ה-58 מיליון שקל היו קיצוץ כדי להגיע להבנה של הבטחת השקט לטווח ארוך, ואני חושב שזה היה הסכם נכון.

מיכה חריש: מתוך ניסיוני אני יכול לומר כי עדיף תמיד לעבוד בהסכם האוצר ולא כנגד האוצר, כי אז הדברים מתבצעים והולכים באופן חלק, ועובדה היא שחמש שנים היה לענף בסיס כלכלי ידוע שאפשר תכנון קדימה.

מיכה חריש: חלק גדול מההצלחה בארץ וגם בעולם, נבע מהשקט התעשייתי הזה.

מיכה חריש: אדוני היושב ראש, כשר המסחר, התעשייה והמסחר בעבר הייתי ממונה על ענף הקולנוע.

מיכה חריש: לפעמים, בשנות התשעים היו חסרים 10,000 דולר כדי לגמור סרט, ואי אפשר היה לעבוד כך.

מיכה חריש: אי אפשר היה לפתח את הענף מבחינה זו.

מיכה חריש: העובדה שהחוק חוקק, נתנה את המסגרת הזאת, וזה הבסיס להצלחה הגדולה של הקולנוע הישראלי המקומית, והבין-לאומית.

מיכה חריש: אם כן, אני מציע לזכור את המספר הזה של 73 מיליון.

מיכה חריש: ההצעה הראשונה כפי שאני קיבלתי אותה מהממונה באגף התקציבים על משרד המדע, התרבות והספורט, ועל נושא הקולנוע, היתה 50 מיליון שקל, כפוף לקיצוצי רוחב שלא נמצאים בהסכם הקודם.

מיכה חריש: להיפך, ההסכם הקודם הבטיח שלא יהיו קיצוצים.

מיכאל מלכיאור: כמו אגב בכל תקציב התרבות, גם לפי החלטת הממשלה אין קיצוצי רוחב.

מיכה חריש: קודם כל, הקולנוע נבדל כי הכנסת ראתה לנכון לחוקק חוק קולנוע כדי להבטיח את הבסיס לקולנוע, ואני חושב שלזה צריך להתייחס קודם כל.

מיכה חריש: ב-1999 הכנסת קיבלה החלטה לייחד את הקולנוע על-ידי חוק מיוחד בגלל המשבר שהיה בשנים שלפני 1999.

מיכה חריש: ולכן, אני לא חושב שראוי להכניס את זה כאילו לתוך התחום התרבותי הכללי שהוא ראוי לדיון כשלעצמו, וכאן לדעתי הדיון הראשון במשא ומתן.

מיכה חריש: ההצעה היתה 50 מיליון כפוף להסכמי רוחב.

מיכה חריש: לפי מה שאני מבין, לאחר דיונים נוספים באגף התקציבים, הדרישה לקיצוצי רוחב לא עומדת יותר.

יעל מבורך: אני לא מכירה את ה- - -

מיכה חריש: יש פרוטוקול, ואני מוכן שראובן קוגן יגיד אם אני אמרתי דברים נכונים.

מיכאל מלכיאור: לא רק פרוטוקול, אתה גם משודר.

מיכה חריש: אני מוכן שראובן קוגן יגיד אם אמרתי דברים מדויקים מהשיחות שהיו לי איתו.

מיכה חריש: אני מאוד מכבד אותו, הוא עושה את עבודתו.

מיכה חריש: אני שם על השולחן פה דברים שהם מקצועיים מבחינת ההשקפות השונות שיש בעניין הזה.

מיכה חריש: בתקציב שהוכן לקראת 2009 במשרד המדע, התרבות והספורט – ופה תתקנו אותי – יש בערך 25 מיליון שקל לקולנוע.

מיכה חריש: זה תואם את התמלוגים שהיו צריכים להגיע ב-2009 שהולכים ונשחקים.

מיכה חריש: סעיף התמלוגים איננו מבטיח יותר רשת ביטחון לקולנוע.

מיכאל מלכיאור: הוא איננו רלוונטי.

מיכאל מלכיאור: כי בזמן שחוקק החוק, התמלוגים היו במקום אחר לגמרי.

מיכה חריש: אדוני היושב ראש, סליחה.

מיכה חריש: הוא רלוונטי כי במשרד האוצר העמדה האלטרנטיבית היא סעיף 11.

מיכה חריש: אם אין הסכם יש סעיף 11.

מיכה חריש: גם את זה צריך לקחת בחשבון.

מיכה חריש: לפי מה שאני שמעתי, במגעים שונים היתה נכונות לשקול מחדש להגיע לסביבות 58 – 60 מיליון שקל.

מיכה חריש: אני בערך כשנה בתפקיד יושב-ראש מועצת הקולנוע,ואני רוצה לספר מה היה בתקציב 2008 על 58 מיליון שקלים.

מיכה חריש: כבר ב-2008 קיצצנו בפסטיבלים, בסינמטקים, בארכיונים, קרוב ל-40%.

מיכה חריש: זה דבר קשה מאוד.

מיכה חריש: מדוע?

מיכה חריש: כי להצלחה יש צרכנים חדשים.

מיכה חריש: היו חמישה פסטיבלים ב-2001, והיום יש 12 פסטיבלים שמתחלקים באותו סכום.

מיכה חריש: אותו הדבר לגבי ארכיונים.

מיכה חריש: ההקרנות עדיין מקבלות את אותו הסכום על פי הקריטריונים הקיימים מה-58 מיליון שקל.

מיכה חריש: אבל, מספר הסרטים הולך וגדל, מספר התלמידים בבתי הספר לקולנוע הולך וגדל - הרי זו היתה מטרת החוק, ומטרת הממשלה.

מיכה חריש: המטרה של הצלחה הושגה, וכדאי להמשיך לעודד את ההצלחה הזאת מבחינת הראיה הממלכתית.

מיכה חריש: שיהיה ברור - 58 מיליון שקל יהיו קיצוץ עמוק.

מיכה חריש: ההערכה של הענף היא שהצרכים הם בערך 120 מיליון שקל.

מיכה חריש: אבל, בין 120 מיליון ל-58 מיליון אני רואה הפרש גדול מאוד.

מיכה חריש: אני מזכיר עוד הפעם, את ה-73 מיליון שקל.

מיכאל מלכיאור: חוץ מה-73, גם ה-58 של שנת 2003 הם לא 58 היום.

מיכה חריש: גם זה נכון.

מיכה חריש: אדוני היושב ראש, ישנו עוד אלמנט אחד שאני רוצה להוסיף, ואחר כך נתון אחרון.

מיכה חריש: גם אתה וגם אני דיברנו, אבל יש הסכמה בענף שאת ההצלחה הזאת צריך למנף כדי להגיע לפריפריה.

מיכה חריש: זה אומר לחבר להצלחה הזאת אוכלוסיות במדינת ישראל שלא מחוברות להצלחה של הקולנוע הישראלי, ושהן תהיינה חלק מההצלחה הזאת.

מיכה חריש: זה לא מתוקצב ב-58 מיליון, זה דורש אמצעים.

מיכה חריש: כדי לסבר את האוזן אני אומר רק דבר אחד – יש עשרות יישובים במדינת ישראל שאין בהם בית קולנוע ושהאוכלוסייה בהם לא יכולה ללכת ולצפות בסרט.

מיכה חריש: זה דבר אלמנטארי.

מיכאל מלכיאור: היה דיון על זה.

מיכאל מלכיאור: לא רק זה אלא שגם סוגרים את מה שיש.

מיכה חריש: אחת המטרות היתה הרי להרחיב את זה.

מיכה חריש: קולנוע מביא תרבות למקומות שבהם התרבות הזאת היא בעלת השפעה הרבה יותר גדולה מבמקומות אחרים.

מיכה חריש: כשנעשה ההסכם בין האוצר, תקציב המדינה ב-2003 היה משהו בסדר גודל של מעל ל-200 מיליארד שקל.

מיכה חריש: תקציב המדינה השנה, ב-2009, שאושר בממשלה הוא 319 מיליארד שקל.

מיכה חריש: אחד הדברים שאני טוען כלפי האוצר הוא שלנתון הזה של סעיף הקולנוע בתוך תקציב המדינה אין שום משמעות מקרו כלכלית.

מיכה חריש: זה לא תקציב ביטחון, זה לא תקציב חינוך, זה לא תקציב רווחה.

מיכה חריש: זה פסיק בטעויות הסטטיסטיות, פסיק במשא ומתן קואליציוני כדי להבטיח את אישור התקציב.

מיכה חריש: לכן, הנימוק הכלכלי לא נופל על זה, אלא השאלה היא כיצד רואים את הקולנוע ואת עתידו.

מיכה חריש: עד לשבוע שעבר חשבתי שאני אצטרך פה לדבר רק על מה שדיברתי עכשיו.

מיכה חריש: אבל, אני רוצה להזכיר את העובדה שאתם מודעים אליה יותר ממני, והיא שבתקופת בחירות יש סכנה שלא תהיה תקציב ל-2009 בזמן.

מיכה חריש: אני הייתי אומר שישנה סבירות גבוהה ביותר שלא יהיה תקציב.

מיכה חריש: ואז, אנחנו נכנסים למשטר של אחד חלקי שנים עשר מהתקציב הקודם.

מיכה חריש: נוצרות שתי בעיות ואני הולך לדון בהן במועצת הקולנוע היום.

מיכה חריש: עולה השאלה איך נערכים במצב כזה כשלענף הקולנוע אין את השקט ואת הביטחון של התקציב העומד לרשותם?

מיכה חריש: התחלה של הקרנות או הזמנת סרטים היא לא החלטה מהיום וביצוע היום, אלא זה תהליך שבו צריך לדעת איך אפשר להתחייב.

מיכה חריש: אחד הפסטיבלים שנקרא "דוק-אביב" כבר נמצא בסכנה שהוא לא יתקיים בשנה הבאה בגלל אי הוודאות.

מיכה חריש: צריך להתחיל ולחתום על הסכמים, אבל אף אחד לא יודע איך לעשות את זה.

מיכה חריש: זוהי בעיית החירום שנוצרת כתוצאה מההתפתחויות של הבחירות.

מיכה חריש: תודה.

מיכאל מלכיאור: אולי חבל שלא התחילו קודם.

מיכאל מלכיאור: אם היו עושים את ההסכם לפני שנה אז היה יותר קל.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת דב חנין, אתה צריך לעשות קמפיין בתל-אביב?

דב חנין: כן.

דב חנין: אני עושה קמפיין בתל-אביב, אבל אני משתדל שזה יהיה מחוץ לשעות העבודה.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני קודם כל רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה.

דב חנין: אני חייב לומר שמצד אחד כאשר מסתכלים על תעשיית הקולנוע הישראלית אפשר להתעודד ולהתברך, כי קורים הרבה מאוד דברים יפים, מעודדים, מרשימים שגם אנחנו נהנים מהם כקהל של צופים.

דב חנין: אבל, הם גם מגיעים לזירה הבין-לאומית, וזוכים להערכה מאוד רבה ומוצדקת.

דב חנין: מצד אחד, יש צד חיובי מעודד ואופטימי.

דב חנין: מצד שני, כשאנחנו רואים את הקשיים העצומים שצריכים לעבור יוצרי הקולנוע - החל מהמפיקים ועד ליתר המעורבים בתהליך הקולנועי - אנחנו נחרדים ונעשים מאוד מודאגים.

דב חנין: הישגי תעשיית הקולנוע הישראלית לא מובטחים.

דב חנין: אנחנו יודעים שבעולם כולו – וזה גם נכון לגבי מעצמות קולנוע הרבה יותר גדולות ומבוססות מישראל – שתעשיית קולנוע בלי עזרה, התגייסות ומימון ציבורי, לא יכולה להחזיק מעמד, אלא אם כן מדובר בתעשייה ההוליוודית.

דב חנין: אבל, זה בוודאי לא המצב שלנו.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות של הדיון הזה כדי לפנות למשרדי הממשלה, וקודם כל למשרד האוצר.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם שפה אנחנו באמת עוסקים בסוגיה שבה השקעה כספית יחסית קטנה לתקציב המדינה ולסכומים שנמצאים בתקציב המדינה, יש לה השפעה ומשמעות חברתית ותרבותית מאוד מאוד גדולה.

מיכאל מלכיאור: גם הסברתית.

מיכאל מלכיאור: כלומר, הרבה מאוד דברים.

דב חנין: בוודאי, הסברתית, תרבותית - מכל הבחינות.

דב חנין: לכן, אני הייתי פונה למשרד האוצר ומציע לו לראות את הנושא הזה באמת במבט רחב.

דב חנין: יכול להיות שהשקעה קצת יותר גדולה, וקצת יותר נדיבה בתחום הזה, תהיה לה השפעה הרבה יותר גדולה ויותר משמעותית לחברה הישראלית ולתרבות בישראל לעומת הכסף שיוצא.

דב חנין: אני מאוד מקווה שהדיון הזה והמסקנות שיהיו בסופו יעודדו גם את משרדי הממשלה ללכת בכיוון הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שדבריך נכנסו ללבבות האוצר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את נציג משרד המדע, התרבות והספורט.

גיא אטיאס: אני אומר איך המשרד רואה את הדברים, ומה הוא היה מעדיף שיקרה.

גיא אטיאס: ראשית, כמשרד ממשלתי אנחנו מחויבים לעמוד בחוק.

גיא אטיאס: אם ניאלץ אנחנו נפעל לפי החוק.

גיא אטיאס: אבל, אנחנו חושבים שזוהי תהיה טעות מאוד קשה לענף הקולנוע.

גיא אטיאס: יכול להיות שאחר כך כדי לתקן את הנעשה, אנחנו, או המדינה, או החברה הישראלית, אולי יצטרכו לשלם סכומים הרבה יותר גדולים.

מיכאל מלכיאור: בהנחה שיהיה מישהו שירצה לתקן.

גיא אטיאס: אני מסכים, זו גם הנחה שצריך להניח.

גיא אטיאס: לכן, אנחנו כן חושבים שההסכם שהיה הוא הסכם טוב, הוא נתן יציבות.

גיא אטיאס: אני חושב שיציבות גם אם היא במחיר נמוך יותר, היא טובה יותר.

גיא אטיאס: כי ברגע שיש לך יציבות, יכולת התכנון שלך היא יכולת תכנון אופטימאלית.

גיא אטיאס: ההסתכלות שלך וההתחייבויות שאתה יכול ליצור ביכולת תכנון לטווח ארוך, הן הרבה יותר טובות והרבה יותר בריאות ויעילות לכלל הציבור.

גיא אטיאס: במקרים האלה, היעילות של הכסף היא יותר גדולה.

מיכאל מלכיאור: איפה אתם חושבים שזה צריך להיות?

גיא אטיאס: אנחנו חושבים שהמגמה הזאת צריכה להימשך.

גיא אטיאס: אנחנו חושבים שהקולנוע צריך סכום כסף שהוא ידוע, שהוא מותנה.

מיכאל מלכיאור: זה טוב אם הוא ידוע אם הוא מספיק גדול.

מיכאל מלכיאור: ידוע בציבור זה לא דבר שהוא תמיד מספיק.

גיא אטיאס: לזו היתה כוונתנו.

מיכאל מלכיאור: באיזה סדר גודל אתם מדברים?

גיא אטיאס: לגבי סדר הגודל - אין כרגע סכומים שאנחנו יודעים לבוא ולומר אותם.

גיא אטיאס: יש איזשהו צוות שהקים מר מיכה חריש, ובצוות דובר על הסכום שמר מיכה חריש הציג אותו.

מיכאל מלכיאור: איזה סכום הוא הציג, האם מדובר על 73 מיליון?

מיכאל מלכיאור: אנחנו רק רוצים סדר גודל.

מיכה חריש: אני לא סתם הזכרתי את ה-73 מיליון.

מיכה חריש: לפי דעתי, זה דבר שגם האוצר יכול.

מיכאל מלכיאור: זה נכון, האוצר יכול.

מיכה חריש: לא, יכול להסביר.

מיכה חריש: הרי אחד הדברים שהעלו הוא איך אנחנו מסבירים שהם מקצצים בדברים אחרים.

מיכה חריש: אני אמרתי ש-73 מיליון זה לא קיצוץ, אלא זה חזרה למקורות.

מיכאל מלכיאור: יש דברים שמקצצים, ויש דברים שמרחיבים.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שתהיה כזאת ביקורת על האוצר כך שנצטרך להיות מערך הסברה לאוצר אם יתנו 73 מיליון.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שכל עם ישראל, וכל הכנסת יברכו על זה.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שאתה צריך לדאוג פה, הם יודעים להסביר טוב.

מיכאל מלכיאור: לא זאת הבעיה.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא מהי עמדת משרד התרבות, ואת זה אני רוצה להבין.

גיא אטיאס: זה מגובש בצוות המשא ומתן שאנחנו שותפים בו.

מיכאל מלכיאור: האם אתם מעלים את זה לממשלה?

מיכאל מלכיאור: מה אתם עושים?

מיכאל מלכיאור: איך השר פועל כדי להעלות את הנושא?

גיא אטיאס: זה קצת בעייתי בימים אלה להעלות את זה לממשלה.

גיא אטיאס: אנחנו מקיימים דיונים, אני באופן אישי וגם המנכ"ל.

מיכאל מלכיאור: אני קצת לא מבין למה לא עשיתם את זה לפני שנה, אני באמת לא מבין.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה בלחץ כפול, לא רק הלחץ של סדר היום הפוליטי וכל זה, אלא גם בזה שמנפנפים עם החוק ועם התמלוגים, ובצדק מבחינת ראיית האוצר.

מיכה חריש: אל תטיל את זה על פקיד של המדינה.

מיכאל מלכיאור: הוא פקיד חשוב, הוא אחראי על הקיצוץ של המשרד.

מיכה חריש: בוא תבדוק כמה שרים התחלפו ובאיזו תקופה במשרד המדע, התרבות והספורט בשנים האחרונות, איך הקולנוע עבר ממשרד החינוך למשרד המדע, התרבות, ותבין.

מיכה חריש: כשאני נכנסתי לתפקידי כיושב ראש מועצת הקולנוע, לא היתה כמעט מועצה, והקריטריונים פגו בגלל שלא היה אחריהם מעקב.

מיכאל מלכיאור: האם זאת עמדת השר?

קריאה: כן.

מיכה חריש: מאחר ואני דברתי עם השר כמה פעמים, אני יכול לומר שעמדתו היא עמדה תומכת בדרישות הענף.

מיכה חריש: הוא ביטא זאת באירוע של חלוקת פרסי "אופיר" של האקדמיה לקולנוע באופן ברור.

מיכה חריש: מבחינתו, הוא תומך.

מיכאל מלכיאור: הוא אחראי, הוא לא רק צריך לתמוך.

מיכאל מלכיאור: הוא זה שקובע, לא שר האוצר קובע.

מיכאל מלכיאור: זה כמובן הממשלה בכלל, אבל הוא הקובע, הוא המייצג את הממשלה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת גבאי, בבקשה.

אליהו גבאי: אני מברך את ועדת החינוך על כך שהחליטה לדון בחוק הקולנוע.

אליהו גבאי: חוק הקולנוע הוגש בכנסת על-ידי חבר הכנסת זבולון אורלב ועל ידי יורי שטרן ז"ל.

אליהו גבאי: החוק מתייחס בעיקר לצדדים הטכניים של הסרטים שיהיו בישראל.

אליהו גבאי: למשל, כמה שעות, ומה מסריטים.

אליהו גבאי: אבל, הוא לא מתייחס לתכנים של הסרטים שהם לב ליבם של הסרטים.

אליהו גבאי: אי אפשר להתייחס רק לצדדים הטכניים של הסרטים כמו כמה שעות ומי הסריט.

אליהו גבאי: זה לא המהות שצריכה להיות לחוק עצמו כדי שהוא יקבל כסף.

אליהו גבאי: אין ספק שהסרטים מייצגים תרבות, ותפקידם לשקף גם את חיי החברה, את ערכיה, את מגוון הדעות בישראל, את מגוון התרבות בישראל, את מגוון העדות בישראל, את הפריפריה, את ההיסטוריה של עם ישראל, את מאבקה של מדינת ישראל כאן בארץ ישראל.

אליהו גבאי: אבל, אנחנו לצערנו רואים כי חלק גדול מהסרטים מייצגים קו אחד בלבד של הצד של המאבק הפלסטינאי על מדינת ישראל.

קריאה: איזה סרטים ראית?

אליהו גבאי: סליחה.

אליהו גבאי: חלק גדול מהסרטים האלה מייצגים את ישראל באירופה, וכאשר הם מייצגים אותה באירופה הם דלק על האנטישמיות ועל עצם קיומה של מדינת ישראל.

אליהו גבאי: חלק גדול מהסרטים מייצגים את הגוון של המאבק הפלסטינאי.

אליהו גבאי: רבותי, מדינת ישראל היא לא ככל המדינות.

אליהו גבאי: היא נאבקת על עצם קיומה בדעת הקהל.

אליהו גבאי: ישנם אנטישמיים, ישנה הסתה איסלאמית, והסתה נאצית, וכשאתה נותן לכל הגוונים האלה גם סרט שמהווה שמן על המדורה הזאת של שנאת ישראל, זה מעמיד את מדינת ישראל במצב ישראל, כי זו לא האמת.

אליהו גבאי: ישנם עוד נושאים במדינת ישראל שהסרטים צריכים לייצג אותם.

אליהו גבאי: לכן, אני הגשתי הצעת חוק, ואני רוצה לבקש ממועצת הקולנוע לתמוך בה.

אליהו גבאי: לצערי, קוצרה תקופת המושב של הכנסת.

אליהו גבאי: אבל, אני בטוח שהחוק הזה יעבור במוקדם או במאוחר.

אליהו גבאי: הצעת החוק באה להגיד כי תינתן עדיפות לסרטים - זה לא בא לשלול מסרטים אחרים, אבל לא יכול להיות שרוב התקציב ירוכז בסרטים שמציגים את ישראל בצורה גזענית ובצורה של שנאה לישראל.

אליהו גבאי: אל תשכחו שמדינת ישראל היא לא מדינה ששופעת בכסף, וכאשר מדינת ישראל מקציבה סכום של 58 מיליון, היא מורידה במקום אחר.

אליהו גבאי: במקום לתת לנוער בסיכון, או לשעות לימוד לפריפריה או לעיירות פיתוח והגברת הזכאות לבגרות, במקום לתת לתרופות מצילות חיי אדם, במקום לקנות עוד מכשירים רפואיים שיכולים להציל חיי אדם, אנחנו באים ונותנים מכספי משלמי המסים 58 מיליון שקל לתעשיית הקולנוע.

אליהו גבאי: צריך לתת גם העדפה לחלק מתעשיית הקולנוע שישקף וייצג את חיי המדינה ואת עברה לנוער ולדור הבא.

אליהו גבאי: אני אתן לכם דוגמה: שיקוף חיי המדינה, מאבקה, יצירת והישגיה, טיפוח אזרחות טובה, אהבת האדם, העם והארץ - האם זה צריך להפריע למישהו?

אליהו גבאי: הנחלת עקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל וערכיה כמדינת יהודית ודמוקרטית, העמקת הקשר לתולדות ארץ-ישראל כמדינת ישראל, תולדות העם היהודי, חיזוק הקשר עם המורשת היהודית, הציונית וערכיה, כבוד התא המשפחתי, שיקוף חיי ונכסי התרבות של שבטי ישראל, הנחלת תודעת זכר השואה והגבורה.

אליהו גבאי: בואו נסת

אליהו גבאי: כל לאן יצא רוב תקציב קרן הקולנוע לעומת שאר המטרות שמדינת ישראל צריכה להציב.

אליהו גבאי: המטרות האלה הן לא מטרות שאני המצאתי, אלא אני לקחתי אותן ממטרות רשות השידור.

אליהו גבאי: כך הוקמה רשות השידור.

אליהו גבאי: האם מישהו בא להתלונן על רשות השידור שהיא חד גונית, או שהיא מייצגת רק גוון מסוים?

אליהו גבאי: בסך הכול אני צילמתי את רוב הדברים האלה שנכתבו פה ממטרות רשות השידור.

אליהו גבאי: לכן, אני רוצה לבקש שנעביר את הצעת חוק זו.

אליהו גבאי: נפגשתי עם מר מיכה חריש היושב ראש, יחד עם גיורא עיני.

אליהו גבאי: דובר שנביא את החוק הזה למועצת הקולנוע מתוך כוונה שהם יגלו הבנה שזה מה שצריך להיעשות.

אליהו גבאי: כמדינה שנלחמת על עצם קיומה אסור לנו לשפוך עוד שמן למדורת האנטישמיות כלפי מדינת ישראל.

אליהו גבאי: אני לא בא לשלול את כל הסרטים, ישנם סרטים טובים.

אליהו גבאי: אבל, אם נסתכל על המינון של רוב הכספים, ולאן הם הולכים, אנחנו נראה שהם באים לייצג רק את העמדה הפלסטינאית, כאילו שאין עוד בעיות חברתיות וחינוכיות למדינת ישראל.

אליהו גבאי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני קצת רואה את המציאות אחרת.

מיכאל מלכיאור: כשחבר הכנסת דב חנין דיבר אני גם הוספתי את הפאן של הערכים ההסברתיים כשהוא אמר הערכים התרבותיים.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך שהיום באירופה, בקוריאה, באוסטרליה, ובכל מקום שאליו מגיע הסרט הישראלי, לא רק שזה לא מוסיף חס ושלום לאנטישמיות – ולא צריכים להיות חילוקי דעות בפסילה המוחלטת של האנטישמיות, אני הקמתי את הפורום הגלובאלי במלחמה באנטישמיות – אלא זה נותן הסברה ישראלית חינם ממש בצורה נפלאה, יחד עם עוד תופעות תרבותיות ממדינת ישראל כמו: מחול, מוזיקה ובלט.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות ויכוח על סרט כזה או אחר, וזה חלק מהחופש התרבותי שיש לנו.

מיכאל מלכיאור: אבל, לחשוב שתעשיית הקולנוע היום במדינת ישראל היא מוסיפה לאנטישמיות בעולם - מהיכרותי גם של העולם היהודי, וגם קצת מעבר ליהודי, אני יכול לומר שזה פשוט לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אני רציתי לציין את זה, מותר לנו גם להיות בחילוקי דעות.

מיכאל מלכיאור: אבל, אני חושב שחשוב לציין זאת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לחזור לסוגיה שבה אנחנו דנים - וזה לא החוק של חבר הכנסת גבאי – ולקבל עוד עמדות ודעות של אנשי תעשיית הקולנוע שבאו לפה.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

אליהו גבאי: אגב, בקנדה העבירו חוק שהוא דומה לחוק הזה.

אליהו גבאי: אם תרצו לראות אני אוכל להראות לכם בהזדמנות.

מרק רוזנבאום: תיקון טכני - רובי ריבלין, יונה יהב, ודדי צוקר יזמו את חוק הקולנוע, ולאחר מכן יורי שטרן וטומי לפיד החתימו בשנת 2001 את 61 חברי הכנסת שהפעיל את החוק בפועל.

מרק רוזנבאום: אני חושב שאם נעשה חוק הקולנוע כמו חוק רשות השידור, נקווה שהקולנוע לא יסתיים כמו רשות השידור.

מרק רוזנבאום: מצבה של רשות השידור ידוע לכול.

מרק רוזנבאום: לעצם העניין - הכנסת קבעה בשנת 2001 תוך בדיקת מצב, שכדי שהקולנוע יתאושש ויחיה הוא זקוק לסדרי גודל של 73 מיליון שקל.

מרק רוזנבאום: ירדו מאז מחצית מהתמלוגים.

מרק רוזנבאום: בערכים של היום 73 מיליון שקל זה הרבה יותר מ-100 מיליון שקל היום.

מרק רוזנבאום: אני מזכיר עוד עובדה, ההסדר שנעשה של 58 מיליון שקל נעשה בשנת 2003, השנה הגרועה ביותר למשק הישראלי בשנות האלפיים, שנת הפיגועים, ושנה של הירידה ב- - -, והאוצר השתמש בזה.

מרק רוזנבאום: אני הייתי במשא ומתן, וחלק מהטיעונים מהאוצר היו שצריך לצמצם כי אין כסף.

מיכאל מלכיאור: אגב, זה יגידו לך גם היום.

מרק רוזנבאום: אומרים לנו את זה גם היום, זה בסדר.

מרק רוזנבאום: אבל, שנת 2003 באמת היתה שנה איומה, ואני רק מזכיר.

מיכאל מלכיאור: ידוע שזו היתה באמת שנת הקיצוצים.

מרק רוזנבאום: שנת הקיצוצים הקשים, ואז נעשה ההסדר.

מיכאל מלכיאור: ההסדר נעשה גם בגלל שהיה החוק, והיו מוכרחים לעשות הסדר.

מרק רוזנבאום: כן, והסכמנו להסדר שהוא הסדר נומינאלי?

מרק רוזנבאום: תקציב המדינה, אינפלאציה, הכול קרה.

מרק רוזנבאום: אנחנו חושבים שתקציב המדינה גדל במשך חמש השנים האלה ביותר מ-30%.

מרק רוזנבאום: זה אומר שכל הגופים הנתמכים מתקציב המדינה בממוצע גדלו ב-30%.

מרק רוזנבאום: תקציב הקולנוע לא קיבל שקל נוסף במשך חמש שנים.

מרק רוזנבאום: לכן, אנחנו חושבים שדרישה שייערך איזשהו שיערוך של הדבר הזה היא מינימאלית.

מרק רוזנבאום: גם כשאנחנו מדברים על 75 – 80 מיליון זה בקושי מפצה על מה שהפסדנו במשך חמש השנים האלה.

מרק רוזנבאום: יש גם מחיר להצלחה, והמחיר הוא שיש יותר ויותר במאים צעירים מצליחים, כמו ערן קולירין שיושב לצידי שעשה את הסרט " ביקור התזמורת" שמאוד הצליח.

מרק רוזנבאום: ברור שבלי חוק הקולנוע לאנשים בכלל לא היה סיכוי כי לא היינו מצליחים לתת להם את הסיכוי הזה, וברור שלאחר ההצלחה צריך לתמוך בהם כדי שיעשו סרטים נוספים.

מרק רוזנבאום: הדרך היחידה להמשיך ולהתפתח זה לקחת את האנשים שמצליחים ולהמשיך לתמוך בהם.

מרק רוזנבאום: בעקבות חוק הקולנוע צמחה פה כמות לא קטנה של במאים צעירים ומצליחים מאוד.

מרק רוזנבאום: אנחנו צריכים למצוא עוד אנשים כמו ערן קולירין בשנה הבאה או כמו דובר קוסאשווילי, כדי להמשיך ולהתפתח, כי אם לא נמצא אותם, ולא נוכל לתמוך בהם פשוט נדעך.

מרק רוזנבאום: זה המקצוע שלי, ואני כמעט רואה את כל סרטי בתי הספר בארץ.

מרק רוזנבאום: אני עושה בממוצע שני סרטים של במאים ראשונים בארץ כמעט כל שנה.

מרק רוזנבאום: אני אומר לכם שיש הרבה כשרון, ואם לא ניתן לחמישה-שישה אנשים בשנה הזדמנות לעשות סרט עלילתי לא נמשיך להתפתח.

מרק רוזנבאום: כדי שזה יקרה, ובמקביל נוכל לפתח את הכישרונות שגילינו בשנות האלפיים – ויש לא מעט כאלה – 58 מיליון שקל פשוט אינם מספיקים, נקודה.

מרק רוזנבאום: גם 75 מיליון שקל לא מספיקים.

מרק רוזנבאום: אבל, זה הסכום שאנחנו חושבים שאולי נתפשר איתכם כדי לצאת לדרך באיזשהו הסדר רב שנתי כדי שיהיה שקט, וכדי שניתן יהיה לעבוד.

מרק רוזנבאום: אני חושב שזה דבר שיכול לבוא לתיקון, ושהכנסת יכולה לדאוג לזה גם היום.

מרק רוזנבאום: כי אני חושב שאם כתוב בסעיף 11א בחוק שזה 50% מהתמלוגים, אז אפשר גם לכתוב: ולא פחות מ-.

מרק רוזנבאום: הכנסת יכולה לקבוע שבחוק יהיה כתוב: לא פחות מ-.

מרק רוזנבאום: האוצר קיצץ את התמלוגים, התמלוגים עמדו על 73 מיליון שקל בשנת 2001.

מרק רוזנבאום: הם קוצצו.

מרק רוזנבאום: אני חושב שהאוצר היה מאוד לא מרוצה מההסדר הזה שנעשה חוק נקודתי ספציפי, לכן היה קל מאוד לוותר על תמלוגים לאוצר.

מרק רוזנבאום: הכנסת יכולה לבוא ולומר: קיצצתם אז זה יהיה לא פחות מ-.

מרק רוזנבאום: בסעיף 11 יהיה כתוב:

מרק רוזנבאום: 50% מהתמלוגים ולא פחות מ-X כסף.

מיכאל מלכיאור: עשיתי דבר דומה בחוק הספריות.

מרק רוזנבאום: אני חושב שזה ניתן לביצוע, וניתן לצאת לדרך בשקט ובהסדר נורמאלי להרבה שנים.

יהודה ביטון: אני מפורום היוצרים הדוקומנטאריים, ואני רוצה לענות לחבר הכנסת גבאי.

יהודה ביטון: חבר הכנסת גבאי, בהמשך לדבריך שעושים סרטים שהם ברובם פלסטינאיים, אני חייב לציין - אם תסתכל על תעשייה הדוקומנטארית אז אתה יכול לראות שהתעשייה הדוקומנטארית שולטת על כל הנושאים ועל כל המרחב הגדול במדינת ישראל, ובפנים במה ששייך לעם ישראל.

יהודה ביטון: אני אתן דוגמה קטנה.

יהודה ביטון: אני עושה היום סרט על גולי אריתריאה שהמשטר הבריטי זרק אותם מהמדינה, וזאת בתמיכה של קרן רבינוביץ' של גיורא עיני.

יהודה ביטון: אם לא היה לי את קרן רבינוביץ' הסרט הזה לא היה.

יהודה ביטון: על האנשים האלה לא עשו שום דבר עד היום.

אליהו גבאי: אני מחזק את ידיך, אני בעד.

אליהו גבאי: אתה בא לתקן.

אליהו גבאי: אני מעריך, ומכבד, ואני שמח על מה שאתה עושה.

יהודה ביטון: אבל, חוץ מזה עוד סרטים במדינה הזאת.

אליהו גבאי: אני שמח.

אליהו גבאי: לזה אני מתכוון, שעל זה צריך לשים הדגשים.

כתריאל שחורי: אני מנכ"ל קרן הקולנוע הישראלי.

כתריאל שחורי: אני לא אכנס לדיון הזה למרות שאני יכול בהחלט להתמודד בעניין הזה.

כתריאל שחורי: אין ספק שאם היו לנו תקציבים ראויים היינו גם יכולים לעסוק הרבה יותר במורשת ישראל, כי ברגע שאתה מגיע לסרטים שהם תקופתיים, וכשרוצים לספר פרקים מההיסטוריה של מדינת ישראל או של ארץ-ישראל, זה דורש תקציבים בסדרי גודל שאפילו סכום כפול מ-58 מיליון לא יאפשר לנו לעשות את זה.

כתריאל שחורי: אני מצר אפילו יותר ממה שאתה מעלה בדעתך, על כך שאנחנו לא מסוגלים בכלל תקציבית לסייע לסרטים בעלי אופי תקופתי.

כתריאל שחורי: אנחנו עושים סרטים שהם בעיקר עכשוויים, שקורים בימינו אלה, מתוך כורח ולא מתוך החלטה, כי אין לנו עם מה לצאת לדרך לסרטים תקופתיים.

אליהו גבאי: אבל, למה ההדגשה על הפלסטינאיים?

כתריאל שחורי: אדוני, אין פה שום הדגשה.

כתריאל שחורי: יש פה מציאות של שמיכה שאונסת אותנו לסוג מסוים של סרטים מבחינת התקופה שבה הם מתרחשים.

כתריאל שחורי: אני רוצה להציג פה אדם שאולי יש לו את הזכות הגדולה ביותר לבוא ולדבר פה בשם כולנו, וזה הבמאי והתסריטאי ערן קולירין שעשה השנה את אחת ההצלחות, אולי ההצלחה הגדולה ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי בשנים האחרונות, וזה הסרט "ביקור התזמורת".

כתריאל שחורי: אני מרשה לעצמי לומר בשמו שהסרט הזה הביא למעלה ממיליון וחצי צופים ברחבי העולם.

כתריאל שחורי: כל המערך ההסברה הענק והנהדר של מדינת ישראל, וכל המסבירים, לא מתקרב לקצה קצהו של ההישג הזה אם אנחנו מדברים על האינטרסים הרחבים יותר של המדינה.

כתריאל שחורי: אני חושב שכדאי באמת שנשמע את דברו, ונשמע את המערכת שהוא עבר עד שהוא עשה את הסרט, ומה קרה מאז הסרט.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

ערן קולירין: אני הובאתי לכאן על תקן ההצלחה.

ערן קולירין: אבל, גם לו הייתי כישלון וגם לו הסרטים נכשלים, אני לא חושב שאתם באים לבחון פה את ההצלחה או הכישלון, מפני שיש פה השקעה אמיתית בתרבות, ביצירה, באנשים שכותבים בשפתם, מצלמים את החיים שלהם, מייצרים אותם פה.

ערן קולירין: למרות שההצלחה הזאת נותנת לנו פה מנוף מאוד נחמד בדיון הזה, אבל עדיין צריך לזכור שמה שיש פה הוא הרבה יותר מהותי, והרבה יותר חשוב בסופו של דבר ממספר הצופים, וזה היכולת לתת לאנשים.

ערן קולירין: מרק רוזנבאום דיבר קודם על הסטודנטים שיש פה.

ערן קולירין: לא מזמן שפטתי בתחרות הסטודנטים, וישנם כישרונות מדהימים.

ערן קולירין: זוהי האפשרות לתת לאנשים להתבטא וליצור בשפתם, ובמדינתם, וזה הדבר היותר חשוב מכל ההצלחות האלה שהוזכרו שהן נחמדות כשלעצמן.

מיכאל מלכיאור: אפשר להגיד שגם זה חשוב וגם זה חשוב.

ערן קולירין: זו דעתי, אני חושב שיש פה משהו גדול.

ערן קולירין: היצירה העברית והיצירה הישראלית הוא דבר שלא התחיל היום, לא אתמול, ולא התחיל עם חוק הקולנוע.

ערן קולירין: זה שמדינת ישראל תומכת בו הוא דבר גדול, וחשוב כשלעצמו.

ערן קולירין: אנחנו מקשיבים פה לדעת האוצר מהצד, ואני מבין שיש פה איזה דעה שנפתח איזשהו חריץ בדלת כי הסתיימה הוראת השעה, ואז בואו נתווכח איתכם לא על 60 מיליון שהוא כשלעצמו אחוז זעום כמו שנאמר פה, אלא בואו נתווכח איתכם על ה-20 מיליון האלה בגלל שאנחנו יכולים להתווכח.

ערן קולירין: ראוי אולי להעיר לאוצר כך - כשיש לך דירה שבה מתגוררים דיירים טובים שמשלמים את שכרם בזמן, לא צריך בכל שנה לרוץ ולראות אם אפשר לקחת מהם עוד קצת, אלא אפשר להסתפק בזה שהם דיירים טובים, וזה טוב לכולם.

מיכאל מלכיאור: אולי בכל זאת תספר קצת מהסיפור האישי.

מיכאל מלכיאור: אתה לא רוצה לדבר על ההצלחות, אז תדבר על הביטוי העצמי שלך.

ערן קולירין: אני לא אספר על הצלחותיי.

ערן קולירין: יש משהו נורא זול, כי מחר יכול להיות כישלון, ויכולה להיות שנה שהיא תהיה רעה, אז מה?

ערן קולירין: האם נשב פה כולם ונגיד: "נתנו לכם כסף, זה לא עבד ולכן עכשיו נקצץ?", לא.

ערן קולירין: זה דבר שצריך להסתכל עליו לאורך שנים, ולראות שבאופן כללי יש פה יכולת ביטוי.

ערן קולירין: זה אומר שאדם שמחר מסיים בית ספר חוץ מלעבוד בבנק ולהיות עורך דין, הוא יכול גם להיות במאי, הוא יכול לכתוב במדינתו, הוא יכול לספר על מה שעובר עליו.

ערן קולירין: אני חושב שזה הייצוג הגדול ביותר לאנשים במדינה, ולא צריך לקבע את זה בשום חוק, או באיזושהי הוראה שאדם צריך לייצג את החיים במדינה.

ערן קולירין: זה שהוא חי וכותב, מיניי וביי זה הייצוג שלו.

אליהו גבאי: אגב, ראיתי את הסרט שלך.

ערן קולירין: תודה.

מיכאל מלכיאור: אגב, זה שייך לרוב הסרטים או שזה - - -

אליהו גבאי: אני יכול להקריא לך את הרשימה: גן עדן עכשיו, המחסומים, השאהידים, - - -

מיכאל מלכיאור: לא, לא.

אליהו גבאי: יש פרופורציה.

אליהו גבאי: יש לי רשימה ארוכה שהכנתם.

מיכאל מלכיאור: רבותי, אני חושב שאנחנו בהסכמה רחבה מאוד.

מיכאל מלכיאור: אני באמת לא בא בטענות כלפי האוצר.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהאוצר עושה מה שהוא צריך לעשות.

מיכאל מלכיאור: אני בא בטענות כלפי הממשלה שמקבלת את הדעה של האוצר, דעה מאוד מצמצמת, רומסת את כל מה שהיה ברצון המחוקק והעם לראות.

מיכאל מלכיאור: כאילו "חיים בסרט" שם בממשלה, ולא מוכנים לתרגם את הסרט במונחים של מה שבאמת דרוש היום לחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מצטער על כך, אבל זה דבר קבוע בהרבה מאוד מהדיונים שלנו שמתווכחים אפילו בכספים באמת פעוטים של פעוטים, באמת על כמה עשרות מיליונים פה, כשיש לך תעשייה כל כך גדולה ורחבה ומצליחה - סליחה על הביטוי.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שאנחנו נתנה את החוק במיקומים בפסטיבלים הבין-לאומים.

מיכאל מלכיאור: בוודאי שיש בזה גם חלק גדול מהביטוי התרבות של מדינת ישראל, אבל בכל זאת אנחנו לא עושים את זה בכל ענפי התרבות שהם כולם ביטויים של יוצרים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עשינו דבר מיוחד בקולנוע, והרצון של הכנסת היה לעשות דבר מיוחד בקולנוע.

מיכאל מלכיאור: אבל, אני מרגיש שפה נתלים במציאות שנוצרה בעקבות זה שהכנסת חוקקה את החוק הזה בזמן שהתמלוגים היו במקום אחר, ואז: "תפסנו אתכם במילה", כדי לנהל משא ומתן שלא ראוי, שלא מכבד לא את הממשלה, ולא את התרבות במדינת ישראל, ולא את משרד האוצר, ודאי לא את הממשלה, ולשים את הבמאים ואת היוצרים האלה במקום שבו הם באים כמבקשי נדבות, זה קצת "שנור" פה.

מיכאל מלכיאור: זה בשביל לעשות את המינימום של המינימום שאנחנו מדברים.

מיכאל מלכיאור: אין לי ספק שאנחנו צריכים לפחות להיות במקום של ה-58 מיליון שנקבע כפי שגם נאמר בצדק בשנה הכי קשה של כלכלת מדינת ישראל, בוודאי בעשרים השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: כתוצר קיבלנו הרבה הרבה מעבר מההשקעה שלנו.

מיכאל מלכיאור: הלוואי שהאוצר ישקיע בכל דבר ושהוא יקבל כזה תוצר.

מיכאל מלכיאור: הם לא יכולים לקבל את כל תאוותם בידם, אף אחד מאיתנו לא יכול לקבל זאת.

מיכאל מלכיאור: אבל, במקום להגיד: בואו נלך צעד אחד קדימה, לפחות נעדכן את זה לתקציב של שנת 2009, ונעדכן את זה לפי המחירים, אומרים: לא, ניקח קצת פה, וקצת קיצוצי רוחב, וקצת זה, ונעשה 15%.

מיכאל מלכיאור: למעשה, אז לא יישאר שום דבר.

מיכאל מלכיאור: לא תהיה יציבות של המערכת, לא יהיה פיתוח של המערכת.

מיכאל מלכיאור: כשאתה עומד במקום או כשאתה נסוג, אתה בוודאי לא יכול להתקדם.

מיכאל מלכיאור: בעולם מבינים יותר ויותר שצריכים להשקיע כדי לקבל תוצאות.

מיכאל מלכיאור: לכן, אני באמת רוצה להגיד פה חד משמעית שאנחנו מצידנו מצפים מהממשלה להיכנס לשיח אינטנסיבי עכשיו עם כל תעשיית הקולנוע דרך משרד התרבות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מצפים להראות לפחות את אורך הרוח כדי שהדבר הנפלא הזה שקרה במדינת ישראל בשנים האחרונות יוכל להתפתח, לפרוח, ושהדור החדש של יוצרים, במאים ושחקנים יוכל באמת לקבל תנאי מינימום - לא תנאי מקסימום - כדי שיוכלו לפתח את התעשייה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה יהיה לכבודה של המדינה ולכבודה של התרבות במדינה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לקבוע מצד הכנסת שכך אנחנו דורשים ממשלת ישראל, זה דבר שמחייב את כלל משרדי הממשלה.

מיכאל מלכיאור: אני אוסיף ואומר שאנחנו גם נעקוב.

מיכאל מלכיאור: יש פה עניין בעייתי מבחינת התזמון.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שאם אנחנו ניכנס למשטר של אחד חלקי שתים עשרה, שזה יהיה אחד חלקי שתים עשרה של ה-58.

מיכאל מלכיאור: האם אתה בטוח שזה כך?

קריאה: כן, כן.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח, מאחר והוראת השעה נגמרת.

מיכאל מלכיאור: אני באמת לא יודע, אני צריך לבדוק את זה חוקית.

מיכה חריש: יש מקום לגמישות.

מיכה חריש: האחד חלקי שתים עשר הוא לא איזשהו דבר שהוא מקובע עד הסוף, כי דרך ועדת הכספים האוצר יכול לבוא ביוזמות של העברות כספים וכדו', כך שזה נתון לשינויים.

מיכה חריש: אבל, פורמאלית יכול להיות שאם יתייחסו לחוק שהציעו ב-25 מיליון, אז זה יכול להיכנס לתוך המסגרת הזאת.

מיכאל מלכיאור: יכולה להיות עוד יותר בעיה מחוסר היציבות, וכל הדבר הזה.

מיכה חריש: גם אם זה אחד חלקי שנים עשר, הענף צריך לדעת לאן זה הולך.

מיכאל מלכיאור: זה ברור.

מיכאל מלכיאור: ברור שהממשלה יכולה להחליט לעשות את מה שהיא צריכה לעשות.

מיכאל מלכיאור: החוק קובע מינימום, לא מקסימום.

מיכאל מלכיאור: אבל, אני חושש ואנחנו צריכים לבדוק את זה.

מיכאל מלכיאור: נכון, התיקון הרצוי בחוק היה באמת לעשות את מה שהוצע פה - שיהיה כתוב 50% מסכום התמלוגים, ולא יופחת מכך וכך.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד נדיר שמקבלים חוקים שבהם כתובים סכומים.

מיכאל מלכיאור: אפשר אולי לתרגם - אני לא יודע, אני לא מכיר מספיק את המונחים כדי להגיד.

מיכאל מלכיאור: לצורך הוויכוח, אני יכול לתרגם את ה-73 מיליון למשהו אחר מהסכום - התקציב של שנת כך וכך בהצמדה.

מיכאל מלכיאור: ישנה אפשרות לעשות כזה דבר בחוק, עשינו את זה עכשיו במספר חוקים .

מיכאל מלכיאור: למשל, בחוק המכינות הקדם צבאיות סגרנו את זה מכל הכיוונים כדי שלא יוכלו להביא שום טריקים.

מיכאל מלכיאור: זה בסדר, הם יודעים לעשות את מלאכתם באוצר.

מיכאל מלכיאור: זו העבודה שלהם, ובשביל זה הם מקבלים משכורת.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שאין זמן לזה.

מיכאל מלכיאור: כלומר, גם אם נוכל לפטור מחובת הנחה, ולהעביר מהר מאוד קריאה טרומית, ראשונה, שנייה ושלישית - ואין לי ספק שיהיה לזה את הרוב, וגם אם הממשלה מתנגדת יהיה לזה רוב של 50 ו-60 בתוך הכנסת – אני לא חושב שיש לנו זמן לעשות את זה מבחינת סדרי החקיקה עם פיזור הכנסת.

מיכאל מלכיאור: ולכן, אני קצת נבוך מבחינת השאלה איך אנחנו עוזרים לתעשייה חוץ מהקריאה שלנו לממשלה.

מיכאל מלכיאור: הדרישה שלנו מהממשלה היא באמת לפתור את זה בלי זה, ואז נצטרך בכנסת הבאה לחוקק בצורה מסודרת כדי שהסיפור הזה של התמלוגים לא יעמוד כרועץ להמשך הפיתוח, גם הכלכלי, של הענף.

מיכה חריש: צריך כרגע ללכת בשני מסלולים.

מיכה חריש: בהנחה שיש בחירות, ומה שמתחייב מזה אם אין תקציב של 2009 - - -

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזו ההנחה היום.

מיכה חריש: זו ההנחה ההגיונית והסבירה במצב הזה.

מיכה חריש: צריך לנסות לראות איך דואגים לקראת 2009 במצב הביניים, וזה צריך להיעשות בהידברות בין האוצר לענף.

מיכאל מלכיאור: היה לי חשוב לבטא פה את עמדת הכנסת בוויכוח הזה, שאני מקווה שייקחו בחשבון גם באוצר.

מיכה חריש: זה לגבי תקופת מצב הביניים הזה עד שיהיה תקציב 2009.

מיכה חריש: במקביל, צריך להתמודד עם השאלה היותר בסיסית וארוכת הטווח, כי דווקא הקדמת הבחירות יוצרת מצב שב-2009 הממשלה והכנסת יעמדו בפניו – אני לא מאמין בארבע שנים, אבל שנתיים וחצי-שלוש – שאפשר עליו לבנות תהליך יותר מסודר גם לענף הקולנוע וגם להרבה דברים אחרים בכלכלה.

מיכה חריש: בעניין הזה, אני מקווה שגם הדיונים בתוך האוצר יהיו חיוביים לקראת העניין.

מיכה חריש: אני מניח שגם באגף התקציבים, וגם מעבר לזה, הנושא עוד לא הגיע לסיכומו הסופי.

מיכאל מלכיאור: אני אכן מצטרף לתקוות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו למעשה סיימנו, אבל אם יש איזושהי הערה אז בבקשה.

קריאה: ---זה אחד חלקי שתים עשרה מה-58, או שזה אחד חלקי שתים עשרה מה-25 מיליון?

מיכאל מלכיאור: זה יועצים משפטיים, זה לא אגף התקציביים.

אסף אמיר: האם יש תשובה ממישהו, או שאנחנו נשמע על זה רק - - -

מיכאל מלכיאור: יבדקו את זה במשרד התרבות.

אסף אמיר: זה משהו שדחוף לנו לבדוק.

אסף אמיר: כי אם לא נדע את זה אז - - -

מיכאל מלכיאור: לכן, אני העלאתי את הסוגיה כי אני חושב שראוי לקבל תשובה מוסמכת לדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אתם תקבלו תשובה ממשרד התרבות בצורה מסודרת איפה הדברים עומדים כי כדאי לדעת גם על מה להילחם, איפה להילחם.

מיכאל מלכיאור: אני באמת רוצה להודות לכל האורחים, לחברי הכנסת, ולנציגי הממשלה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם.