הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 17, פרוטוקול מספר 98, 2008-09-01 12:00

נאדיה חילו: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

נאדיה חילו: היום הוא יום תחילת הלימודים בבתי-הספר, 1 בספטמבר.

נאדיה חילו: הבוקר סיירתי בכמה בתי-ספר.

נאדיה חילו: לפני שנפתח את הדיון בנושא הספציפי שעל סדר היום אני רוצה ראשית לאחל לתלמידים שתהיה להם שנה טובה, שנה מוצלחת, שנה עם ביטחון עצמי ושמירה על זכויותיהם ועל טובתם.

נאדיה חילו: אני קוראת לכל העוסקים במערכת החינוך לשים דגש מיוחד על טובתם של הילדים, זכויותיהם וחינוכם בבתי-הספר.

נאדיה חילו: כולנו מאחלים שתהיה שנה בטוחה, שלא יהיו בה ילדים שייפגעו, שהמערכת תהיה רגישה גם לזכויות ילדים באופן כללי וגם לילדים שנופלים קורבנות, ולצערי יש גם כאלה שסובלים ונופלים קורבנות, אם להתעללות פיזית ואם להתעללות נפשית.

נאדיה חילו: אני מקווה ומבקשת שהמערכת תהיה ערה ורגישה לילדים שמגלים סימנים, ולו הקלים ביותר, להיותם קורבנות.

נאדיה חילו: אני גם קוראת להורים בפתח שנת הלימודים, גם להורים יש תפקיד חשוב מאוד.

נאדיה חילו: ההצלחה של ילדים וההצלחה של מערכת החינוך ושמירה על טובתם של הילדים מחייבת שיתוף פעולה בין שלושה גורמים: הילדים, ההורים והצוותים החינוכיים, זה המשולש.

נאדיה חילו: אם המשולש הזה יצליח לשתף פעולה וליצור דינמיקה חיובית בין כל הזוויות ובין כל הצלעות בסופו של דבר מי שייהנה ומי שיזכה אלה הילדים.

נאדיה חילו: בחרנו לקיים את הישיבה הזאת ב-1 בספטמבר במכוון.

נאדיה חילו: התאריך הזה מסמל הכי הרבה את החלק של הילדים, החלק של החינוך, החלק של מערכת שנפתחת, החלק של התחדשות.

נאדיה חילו: לכן בחרתי לקיים את הישיבה בנושא החריג הזה ביום החשוב הזה, שכל המערכות הנוגעות בדבר יירתמו ויסייעו שהשנה תהיה טובה ובטוחה ושמקרים מסוג המקרה המזעזע בנתניה שאנו מתכוונים לדון בו לא יישנו.

נאדיה חילו: על-פי נתונים שיש לי, בשנת 2007 מתוך 38,000 ילדים שנמצאים בטיפול פקידי סעד לחוק הנוער, שהיו קורבנות או היה חשד לפגיעה פיזית או נפשית בהם, 83.5% מתוכם עברו התעללות בתוך המשפחה.

נאדיה חילו: מדובר על מקרים ששני ההורים פוגעים, או שהורה אחד פוגע, האב או האם, או שהאחים פוגעים.

נאדיה חילו: הנתונים הללו חמורים מאוד.

נאדיה חילו: האיפיון של התופעה הזאת בתוך המשפחה הוא בשיא העוצמה והחומרה בעיניי.

נאדיה חילו: אני רוצה להדגיש שכאשר אנו מדברים על 38,000 ילדים – וד"ר קדמן וגם פקידות הסעד שנמצאים כאן בוודאי יחזקו את דבריי – אלה הילדים המדווחים.

נאדיה חילו: אני יכולה להגיד, אמנם לא בוודאות של מאה אחוז וגורמי המקצוע למיניהם כמו ד"ר חניתה צימרין ואחרים שנמצאים כאן בוודאי יסכימו אתי, יש כפי הנראה עוד אלפי ילדים ואלפי מקרים שלא מגיעים לכדי דיווח.

נאדיה חילו: אני יכולה להניח כאשת מקצוע שאם החתך בתוך האוכלוסייה מראה שיעור פגיעות כל-כך גבוה בתוך המשפחה הרי אותם קריטריונים יחולו גם על אלפי הילדים שלא מדווחים.

נאדיה חילו: התעללות או פגיעה בילדים בתוך המשפחה, שבדרך כלל תפקידה להגן, היא דבר חמור ביותר.

נאדיה חילו: במקרים כאלה מופעל קשר שתיקה מאוד-מאוד חמור בין כל הפרטנרים של המשפחה.

נאדיה חילו: שאף אחד לא יטעה, יש קשר שתיקה של האב ושל האם ושל האחים.

נאדיה חילו: החשיפה קשה מאוד, ועד שזה נחשף צריך לחול תהליך, אבל כאשר זה נחשף אנו נמצאים בדרך כלל בשיאים של תוקפנות קשה מאוד.

נאדיה חילו: בתחילת הדרך ובתחילת התהליך – ואנחנו מדברים על תהליך מסיבי של התעללות ופגיעה בילדים – קשר השתיקה כמעט טוטלי.

נאדיה חילו: משפחה שאמורה להיות הגוף המגן, אמורה להיות המסגרת שדואגת להתפתחות הילדים בעצם בוגדת בהורוּת.

נאדיה חילו: הייתי אומרת שזה הדרגה הכי גבוהה של בגידת ההורוּת שמתרחשת בתוך המשפחה.

נאדיה חילו: נדון היום במקרה החריג והמזעזע ביותר של הילדה רוז שנרצחה על-ידי מי שהיו אמורים לגדל אותה ולשמור על טובתה.

נאדיה חילו: זה מקרה מצער מאוד ומזעזע, וטוב שמדינה שלמה מביעה את הצער ואת הזעזוע, אבל זה לא מספיק.

נאדיה חילו: הזעזוע והצער אמורים להניע מדינה שלמה לפעול בדיעבד כדי למצוא כלים, ואם אינם לחפש אותם, ואם הם קיימים לחדד אותם, ואם יש מחדלים לדבר עליהם ולתקן אותם כדי שמקרים כאלה לא יישנו.

נאדיה חילו: לא ייתכן שילדה קטנה תירצח כך – ובאותה הזדמנות אני גם מביעה צער על הילד אלון יהודה שהוטבע על-ידי אמו בבת-ים לצערי – ומערכות המדינה פשוט לא יוכלו למנוע את זה.

נאדיה חילו: השאלה שאעמיד היום לדיון, האם היה אפשר למנוע.

נאדיה חילו: אם אפשר היה למנוע וחסרים כלים חובתנו, גם בכנסת וגם בוועדה, למצוא את הכלים הללו ולהביא אותם לדרגה של מימוש כדי למנוע את הרצח הבא.

נאדיה חילו: אני רוצה להזכיר שמתוך הכרות של אנשי מקצוע שנמצאים כאן ועוסקים יום-יום בפעילות עם ילדים במערכות השונות – בחינוך, ברווחה, בעמותות, במועצה לשלום הילד ובמשטרה – כולנו עדים שבישראל היום חסרים מאוד מדיניות ומערכות שירותים משולבות שייתנו תמיכה גם להורים וגם לילדים.

נאדיה חילו: יגידו לי, ובצדק, מערכות חברתיות וטיפוליות שנמצאות כאן שיש תוכניות, שיש חוקים, שיש היצע, שיש טיפות חלב, שיש אחיות, ואני מסכימה לזה.

נאדיה חילו: זה לא מספיק.

נאדיה חילו: נציג את המספרים בשלב מאוחר יותר, עובדים על זה כדי להביא את התמונה המלאה ולחשוף כמה הורים צורכים היום את השירותים של הדרכות ופיקוח וכמה ילדים נעזרים בשירותים הללו.

נאדיה חילו: אנחנו רואים שהמספרים קטנים מאוד.

נאדיה חילו: מדובר על מערכות קיימות יום-יומיות של תמיכה בהורים.

נאדיה חילו: כל מקצוע שאנשים עוסקים בו דורש מיומנות והדרכה, מהמקצוע הכי פשוט ועד המקצוע בדרגת המורכבות הכי גבוהה, כל המקצועות דורשים התמקצעות.

נאדיה חילו: אם מישהו רוצה לבשל הולך לקורס, אם מישהו רוצה ללמוד מחשבים הולך לקורס, אם מישהו רוצה להיות מורה הולך לקורס כי עליו לקבל הכשרות וכלים.

נאדיה חילו: המקצוע היחיד שלא דורש הכשרה – ואני קוראת לזה מקצוע למרות שהוא טומן בחובו הרבה יותר אלמנטים ממקצוע – הוא מקצוע ההורוּת, שבעצם הורים בוחרים להיות בו, שנעשה ללא שום הכשרה, ללא שום הכנה, ללא שום כלים, ללא רישיון.

נאדיה חילו: לא ייתכן שמערכת חברתית תפקיר את הילדים בידי הורים בלי להעניק להם את הכלים להתמודדות.

נאדיה חילו: אנחנו לא מדברים עדיין על סטיות בתוך משפחה, ששם יש מערכות נוספות שיטפלו.

נאדיה חילו: כלומר זה לא במקום המערכות הקיימות שכולן עובדות, גם פקידי הסעד, גם השירותים השונים של הרווחה ושל אכיפת החוק ושל החינוך.

נאדיה חילו: אנחנו מדברים על הכשרה בסיסית ונורמטיבית.

נאדיה חילו: בעולמנו, בעידן המודרניזציה כולנו יודעים באילו לחצים יום-יומיים הורים נמצאים, אילו התנגשויות בין ערכים קיימים – התנגשות בין חינוך מודרני לשמירה על מסורת, קונפליקטים שקיימים בתוך המשפחות, התלבטויות של הורים איך לנהוג, איפה להציב גבולות, הפיקוח המשפחתי הרופף, המון סוגיות שעומדות בדילמות קשות מאוד והורים רבים עומדים חסרי אונים ומתוסכלים.

נאדיה חילו: את התסכול הזה הכי קל להוציא על-ידי שמתעללים בילדים, נותנים להם סטירה, זורקים אותם פה, זורקים אותם שם.

נאדיה חילו: כשאני מדברת על התעללות אני מדברת לא רק על התעללות פיזית.

נאדיה חילו: לפעמים ההתעללות הנפשית חמורה הרבה יותר וקשה הרבה יותר וכתוצאה ממנה ילדים מפתחים סימפטומים של מופרעוּת נפשית.

נאדיה חילו: לדעתי צריך לשים סוף לעניין הזה, לטרגדיות האלה.

נאדיה חילו: שלא יגידו שהוועדה לזכויות הילד עשתה סיפור מתוך קייס בודד של ילדה.

נאדיה חילו: את התהליך הזה שרוז עברה עוברים אלפי ילדים, בל תיטעו.

נאדיה חילו: זה מסלול ארוך מאוד שהגיע לשיאו במקרה המזעזע של רצח הילדה הזאת, אבל אולי במרחק קטן מאוד ממנה נמצאים עוד אלפי ילדים ברצף הזוועה הזה, ברצף הזעזוע הזה.

נאדיה חילו: לכן בחרנו במהלך הפגרה לערוך דיון על העניין הזה מתוך חשיבה על שני היבטים.

נאדיה חילו: אחד, נרצה לשמוע כאן את כל הגורמים ולקבל תמונה על ההשתלשלות.

נאדיה חילו: אני יצרתי כבר קשר פרסונלי אישי עם מערכות הרווחה, עם נציגי איגוד העובדים הסוציאליים, עם המועצה לשלום הילד, עם יועצת ראש הממשלה לחברה ורווחה ששמעתי על המעורבות שלה ואני מברכת על כך, עם מועצות הורים ואגודות מקצועיות ששלחו לי מידע ודיברו אתי.

נאדיה חילו: הוועדה מוכנה לשתף פעולה ולתת יד לכל גורם שיציג כל הצעה, כשהמטרה היא הפקת לקחים.

נאדיה חילו: לא מספיק לי ולא יספק אותי היום רק לסקור את השתלשלות העניינים במקרה של רוז ולהיכנס לוויכוח כזה או אחר, האם נעשה הכול על-ידי גורם כזה או גורם אחר.

נאדיה חילו: אם הכול היה נעשה אז הרצח הזה היה אמור להימנע.

נאדיה חילו: לא כהרגלי הפתיח הזה ארוך אבל הוא מתבקש מהעוצמה של הדברים.

נאדיה חילו: ככל שאנסה להיות אובייקטיבית ומקצועית, אין מי שיכול להתנתק בדיון הזה מהזוועה הרגשית ומהחיבור האנושי הרגשי לאירוע הקשה.

נאדיה חילו: אני מודה בהחלט שגם אני נסחפתי בכעס ובתגובה הרגשית, אבל לא נעצור רק בחלק הזה.

נאדיה חילו: אסור שנסכים, ולא רק אנו נבחרי הציבור אלא כל הציבור וכל החברה, שבמדינת ישראל יהיו ילדים מופקרים ושהמשטרה לא תצליח להציל את חייהם בשל בירוקרטיה או בשל נוהל שלה שלא מקבלים הודעה אנונימית או לא מקבלים הודעה על היעדרות של ילד אלא מבן משפחתו.

נאדיה חילו: אלה דברים שגיליתי ובחנתי.

נאדיה חילו: נמצאת אתנו גם עו"ד נירה למאעי, היועצת המשפטית של הוועדה, שיושבת לידי וגם עזרה לי לתחוֹם את הדיון ולהביא פתרונות לנושא הזה.

נאדיה חילו: המגמה שלנו שבכל מקרה, אנונימי או לא אנונימי, בירוקרטיה או לא בירוקרטיה, אסור שילדים יירצחו.

נאדיה חילו: צריך בהחלט למצות חקירות כאשר מתגלים סימפטומים כלשהם, גם אם הם עדיין לא בוהקים ועוצמתם עדיין לא גדולה, כדי למנוע את ההידרדרות ואת הטרגדיות.

נאדיה חילו: הנוהל יהיה כדלקמן: אפנה לנציגי משרדי הממשלה וארצה לבקש את תגובתם.

נאדיה חילו: מי שירצה להתבטא יוכל להעביר פתק למנהלת הוועדה גברת רחל סעדה.

נאדיה חילו: אני מבקשת שוב מכל מי שמתבטא לא רק להביא את השתלשלות העניינים, אלא גם לנסות ולהיכנס לבקרה עצמית, וכולנו מחויבים לעשות את הבקרה העצמית שלנו, מתוך מגמה של הפקת לקחים וראייה עתידית של תיקוני מצב.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לד"ר יצחק קדמן, שאני מתייעצת אתו לעתים קרובות.

נאדיה חילו: אני יודעת שהוא היה מעורב גם בקטע מסוים בהשתלשלות העניינים במקרה של רוז.

נאדיה חילו: אחריו נפנה למחלקות הרווחה, השירותים החברתיים, פקידות הסעד מנתניה, תחליטו איזו נציגה תדבר מטעמכם, ואחרי זה נפנה לגורמים הנוספים ולמשטרה.

נאדיה חילו: בבקשה ד"ר קדמן.

יצחק קדמן: גברתי היושב-ראש, אני מודה לך במיוחד על כך שנחלצת לקיים ישיבה בזמן פגרת הכנסת.

יצחק קדמן: הישיבה הזאת חשובה ביותר, במיוחד כאשר היא מתקיימת כמה ימים אחרי שעברנו אולי את השיא בכיסוי התקשורתי, בהתעניינות דעת הקהל, והמקרה הנורא הזה מתחיל להיעלם.

יצחק קדמן: מתחיל לבוא אפילו איזה גל של שינוי, אם חדי העין שביניכם שמו לב, של איזו אמפתיה להורים החשודים ופתאום מין תחושה שצריך להיות קצת יותר מאוזן.

יצחק קדמן: הדברים האלה קורים כל הזמן.

יצחק קדמן: אני רוצה, ברשותך, לחזור ולהזכיר שרוז איננה הילדה הראשונה, ולצערי אני צריך להוסיף השבוע גם לא האחרונה שנרצחה בישראל במסגרת המשפחה.

יצחק קדמן: אני רוצה ללכת ברשות

יצחק קדמן: כם 19 שנים אחורנית, לימים שבהם ילדה בת 3 ושמה מורן מטבריה נרצחה בתוך משפחתה.

יצחק קדמן: מותה של מורן הביא בין השאר לחקיקת החוק למניעת התעללות בקטינים וחסרי ישע ובעיקר לחובת הדיווח.

יצחק קדמן: השבוע ראיתי שוב את הקלטת של החדשות מאותה תקופה, ד"ר צימרין מצוטטת שם בהרחבה ואני מניח שחלק מן הדברים שהיא אמרה אז היא יכולה לחזור ולהגיד היום לאחר 19 שנים בדיוק באותן מילים.

יצחק קדמן: אחד הדברים המדהימים שהיו שם, שכולם ידעו שמורן, שהיתה בסך הכול בת 3, נמצאת בהליך חיים של עינוי מתמשך.

יצחק קדמן: הילדה הזאת עברה התעללות מינית, פיזית ונפשית, והיא לא היתה ילדה מנותקת, היא הלכה למעון וכולם ידעו בסביבה, בשכונה, במשפחה, במעון ואף אחד לא הציל אותה.

יצחק קדמן: מאז מותה של מורן הלכנו אמנם כברת דרך, גם בחקיקה וגם בנושאים אחרים, אבל אני רוצה להזכיר משהו שמשום מה כאשר אני מספר אותו אנשים מרימים גבה ושואלים אותי הייתכן.

יצחק קדמן: לפי ספירה שלנו מידי שנה נרצחים כ-5-6 ילדים בישראל בתוך משפחתם.

יצחק קדמן: אנשים פתאום מתפלאים: לא יכול להיות.

יצחק קדמן: אזכיר לכם לדוגמה שני מקרים מן השנה האחרונה שכבר הספקנו לשכוח.

יצחק קדמן: מישהו זוכר את התינוק יצחק שמואל בן 3 חודשים?

יצחק קדמן: אני אומר "נרצח" למרות שלפעמים בכל מיני עסקאות טיעון הופכים את הרצח להריגה, ואת ההריגה לגרימת מוות מתוך רשלנות.

יצחק קדמן: זה אותו דבר.

יצחק קדמן: מישהו זוכר את הילדה היימנות, ילדה שאחד העיתונים כאשר קרה המקרה כתב: "אביה חיבק אותה ויחד עם צנחו אל מותם"?

יצחק קדמן: הילדה הזאת לא צנחה לשום מקום, אלא הרגו אותה.

יצחק קדמן: מישהו זוכר את המקרה הזה?

יצחק קדמן: הוא אירע לפני פחות משנה.

יצחק קדמן: אז רוז בשל כל מיני סיבות הזיזה הרבה מאוד נימים שלא זזו במקרי מוות אחרים של ילדים.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר דבר נוסף ואני יודע שאני אומר דבר מסוכן.

יצחק קדמן: רגע מותה של רוז, בהנחה שהיא באמת נפטרה, היה אולי הרגע הקל יותר בחיים שלה.

יצחק קדמן: ההתעללות לא התחילה במעשה גרימת המוות.

יצחק קדמן: רוז, כמו הרבה מאוד ילדים שהם קורבנות להתעללות, היתה ילדה דחויה ומוכה שהעבירו אותה כחפץ שאין לאף אחד חפץ בו מיד ליד.

יצחק קדמן: מה שהיא הספיקה לעבור בחייה הקצרים ...

יצחק קדמן: אנחנו לא צריכים לחכות שילד ימות כדי שאנחנו מתעורר.

יצחק קדמן: אף אחד לא רוצה שילדים ימותו, אף אחד לא רוצה שיתעללו בילדים.

יצחק קדמן: אבל, גברתי, אם את שואלת האם כולנו, החברה הישראלית ומדינת ישראל על מוסדותיה עושים הכול כדי למנוע את הדברים, התשובה שלי היא לא באל"ף רבתי.

יצחק קדמן: וזה לא שאנחנו לא יודעים.

יצחק קדמן: יש מקרי מוות של ילדים שקשה מאוד יהיה למנוע גם בעתיד, אבל האם אנחנו מצופפים את הרשתות החברתיות שלנו מספיק כדי לאתר איתור מוקדם, כדי למנוע, כדי לטפל בזמן?

יצחק קדמן: התשובה שלי היא לא.

יצחק קדמן: ולא שאנחנו לא יודעים, גם מהמחקר.

יצחק קדמן: אני רוצה לקרוא מאפיינים של ילדים שנרצחו על-פי מחקר אמריקאי שנערך ב-2002.

יצחק קדמן: תשמעו בעצמכם עד כמה זה מדהים.

יצחק קדמן: שימו לב מה מצאו בארצות-הברית על רקע בדיקה של עשרות רבות של ילדים שנרצחו בתוך המשפחה, שימו לב למאפיינים ותעשו לעצמכם את התרגום למה שאנחנו מכירים בישראל: הרצח בוצע ללא נשק; הגיל החציוני של הקורבן היה 3.9; רוב הילדים מתו מחבלה; רוב הילדים מתו ביום הפגיעה; ב-40% מן המקרים לפחות היה רקע של התעללות קודמת שקדם לרצח; 52% מן הילדים שמתו היו בנות; 75-84 אחוז מהתוקפים היו גברים, למרות שבהתעללות יש יותר נשים שפוגעות בילדיהן, אבל במקרי רצח רוב הרוצחים הם גברים; כ-40% מאלה שהרגו את הילדים חיו בתוך משפחה אך לא היו נשואים; רוב מקרי המוות קרו כשלא היו עדים בסביבה; אגב, לתשומת ליבה של המשטרה, השעה השכיחה להריגתו של הילד היתה 11 בבוקר וכדאי לבדוק גם במקרה הנוכחי; 52% מן המקרים אירעו בשבת או ביום ראשון.

יצחק קדמן: אגב, הדברים האלה לא מקריים, לכל אחד מהם יש הסבר; ב-60% מן המקרים הקטליזטור להריגת הילד היה תופעה חיצונית כלשהי כמו בכי של הילד, צעקות של הילד, סכסוך כלשהו או קונפליקט; בחלק גדול מן המקרים הילד שנרצח היה ילד יחיד או ילד ראשון.

נאדיה חילו: חוסר הניסיון של ההורים.

יצחק קדמן: תתרגמו לעצמכם עד כמה זה מדהים.

יצחק קדמן: הבאתי את המחקר הזה מפני שיש דברים נוספים שאנחנו יודעים.

יצחק קדמן: אני מבקש לומר, ואומר את הדברים בזהירות רבה.

יצחק קדמן: רק לאחרונה התפרסם מחקר אמריקאי חדש, למרות שהיו גם מחקרים קודמים, לפיו ילד שיש לו בעיות התנהגות או בעיות פיזיות כרוניות מוּעָד להיות קורבן פי 8 מילד רגיל.

יצחק קדמן: אני לא אומר את זה כדי לפזר מידע, אלא מפני שהנתונים הללו צריכים להיות מקור – האמריקאים כתבו במחקר האחרון שזה צריך לשמש כלי פעולה.

יצחק קדמן: חס וחלילה שמישהו לא יחשוב שהורה שיש לו ילד נכה או ילד עם בעיות התנהגות קשות אוטומטית פוגע בילד, חס וחלילה, אבל הילדים האלה נמצאים בסיכון, כמו גם ילדים שאין להם רשתות חברתיות, גם זה הוכח במחקר, ואצלנו רבים מן המהגרים שקרויים עולים הם כאלה שהרשתות החברתיות המקוריות שלהם נותקו והם בסיכון גבוה.

יצחק קדמן: אני אומר את זה מפני שזה צריך היה להדליק לנו נורות אדומות, שלגבי הילדים האלה נדע יותר.

יצחק קדמן: גם המשפחות הנוטות להיעלם – ובשירותי הרווחה יודעים את זה היטב, שילדים שההורים שלהם עוברים דירה מישוב לישוב הם ילדים שצריך לפקוח עליהם עין.

יצחק קדמן: דווקא הילדים האלה נעלמים למערכת.

יצחק קדמן: גם במקרה האחרון רוז גרה קודם במודיעין לפני שעברה לנתניה ולא היה קשר בין שירותי הרווחה במודיעין ובנתניה.

יצחק קדמן: זה קורה כל הזמן, ילדים נעלמים לנו מאותן רשתות שאני מדבר עליהן.

יצחק קדמן: כל התועלת של הישיבה הזאת – ולכן אני גם לא נכנס להשתלשלות העניינים כפי שגברתי ביקשה, זה נדון עד זרא בכל אמצעי התקשורת – היא האם אנחנו נלמד מהמקרה הזה, האם ישמש עבורנו זרז כדי לעשות שינוי מהותי ועקרוני.

יצחק קדמן: הכנתי במיוחד לישיבה הזאת תוכנית של 22 סעיפים.

יצחק קדמן: אני כבר אומר לכם שאני יודע מי יזרוק את התוכנית הזאת לפח מבלי לקרוא אותה.

יצחק קדמן: קודם כול יזרקו את זה לפח אנשי משרד האוצר.

יצחק קדמן: מי שחושב שאפשר לשפר את המצב בלי להשקיע כסף שיילך לחדר אחר, לא פה.

יצחק קדמן: צריך להשקיע.

יצחק קדמן: לא הכול נעוץ רק בכסף, לא הכול דורש רק עוד משאבים ועוד כוח-אדם, אבל בלי כוח-אדם ובלי משאבים ובלי שינוי שיטת פעולה והפיכת הנושא להרבה יותר רציני לא נשיג דבר.

יצחק קדמן: רוז תישכח בעוד כמה ימים למרבה הצער ואולי יהיו מקרי רצח נוספים, אך בין מקרה למקרה כולנו נשכח את העניין.

יצחק קדמן: "כולנו" כמובן זה לא האנשים שיושבים כאן ועוסקים בזה במשך כל השנה, אבל הציבור ישכח כאשר יעלו דברים אחרים על סדר היום, ואסור לשכוח כי אפשר לעשות, זה לא בשמיים.

יצחק קדמן: בכוונה לא רציתי להכביד על הוועדה.

יצחק קדמן: תוכנית 22 הסעיפים הפרטת כל סעיף בשורה.

יצחק קדמן: על כל סעיף אני יכול לכתוב ביחד עם אחרים כאן ספר, תזכיר, מזכר, שורה רבה מאוד של עמודים מפורטים.

יצחק קדמן: רק דוגמה אחת.

יצחק קדמן: באחת השורות שמופיעה כאן דיברנו על פרויקט שנקרא "רגע לפני", שנועד לכך שיהיה מקום זמין ונגיש, ואני מוכרח לומר גם שאולי רצוי שלא יהיה ממסדי, שהורה שמרגיש שהוא לא יכול יותר – ויש הורים שמגיעים למצב שהם לא יכולים יותר, וחלק ממקרי המוות הם לא ספונטניים אלא הגיעו רגעים שההורה לא יכול היה יותר כבר לפני זה, וכך גם במקרה האחרון – שתהיה לו כתובת.

יצחק קדמן: צריך להציע להורים שנמצאים במצבי לחץ ומצוקה, וזה לאו דווקא הורים עניים, דרכים להפוגה.

יצחק קדמן: היום לפעמים להורה אין דרך להפוגה, אין לו לאן לברוח, אין לו דודה, סבתא, גיס או גיסה, מישהו שיכול לקחת את הילד כאשר ההורה מרגיש שהוא נחנק, ועלינו להציע להם.

יצחק קדמן: כל הדברים האלה לא נמצאים בשמיים.

יצחק קדמן: הם דברים שאם מישהו מוכן לשמוע אני ואחרים מוכנים להשמיע ולהציע.

נאדיה חילו: אני מניחה שחלק גדול מן הנקודות אפשר לתרגם להצעות חוק ולהנחיות.

יצחק קדמן: חלק אפשר לתרגם להצעות חוק, חלק לא צריך עוד כלום בשבילם, בחלק מן הדברים גם לא צריך כסף.

יצחק קדמן: אנחנו צריכים לשנות את הסוויץ' במוח, לחשוב אחרת, לשנות תפיסת עולם.

יצחק קדמן: שמעתי את הסנגורית של האבא מנסה להצדיק את מעשהו, ושימו לב כיצד.

יצחק קדמן: היא לא אומרת שהוא לא עשה את זה, אלא שהוא לא רצה לרצוח אותה.

יצחק קדמן: נסע איתה באוטו והיא צרחה, בכתה או עשתה משהו, אז הוא הסתובב והביא לה כאפה.

יצחק קדמן: מה זה להפליק לילדה כי היא מפריעה לך באוטו?

יצחק קדמן: איזה תפיסת עולם זה מייצג, וכמה אנשים גם בבית הזה עדיין חושבים שלגיטימי לתת מכות "חינוכיות" – המושג המעוות הזה – לילדים?

יצחק קדמן: ולמה הם לא מבינים שפליק יכול להרוג והוא לא מוצדק גם אם הוא לא הורג?

יצחק קדמן: זה לא עולה כסף.

יצחק קדמן: זה דורש לעשות סוויץ' במוח, שיבינו שילד הוא אדם.

יצחק קדמן: גם לא עולה כסף לשנות את צורת העבודה שלנו.

יצחק קדמן: אנחנו יותר מדי עובדים בלטיפונדיות נפרדות, בשירותים טובים מאוד שכל אחד בפני עצמו טוב, אבל אין מלכות אחת נוגעת בחברתה.

יצחק קדמן: כל העולם המתקדם יודע שבהתעללות בילדים צריך לעבור – ויש מקומות שעברו – לתפיסה רב-מקצועית, לתפיסה הוליסטית, ל-Child protection team או Child protection unit.

יצחק קדמן: עד היום המקום היחיד שהתחיל עם הגישה הזאת הוא מרכז ההגנה בירושלים, מרכז אחד בכל הארץ.

יצחק קדמן: הגיע הזמן שנעבור לשיטות עבודה אחרות ונגבש תפיסת עולם אחרת, שנשקיע אחרת ולא נחכה למוות הבא כדי לשאול איפה היה פלוני או איפה היה אלמוני.

נאדיה חילו: אני מודה לך.

נאדיה חילו: אני רוצה לציין שבספרי התקציב לשנת 2009 ובאמירות מן השבוע האחרון שמענו על הכוונות הזדוניות לפגוע פעם נוספת בטיפות חלב.

נאדיה חילו: המגע הראשון של אנשי מקצוע עם ההורים והילדים בטיפות החלב חיוני, במסגרת מוגנת שאמורה לא רק לתת חיסון או זריקה לילד אלא לשמש גם כמקור להדרכה, מקום שנמצא עם יד על הדופק כאשר מגלים סימפטום מסוים במשפחה.

נאדיה חילו: בכל שנה מחדש, וכך כבר כמה שנים טובות, משרד האוצר הוגה רעיונות יצירתיים כאלה ואחרים שכל היצירתיות שבהם היא למצוא שיטה איך לפגוע בטיפות חלב.

נאדיה חילו: פעם הציעו להעביר את טיפות החלב לקופות-החולים, פעם הציעו לצמצם את מספר האחיות, פעם הציעו לצמצם את התקציבים.

נאדיה חילו: אין גבול לדמיון המופרע הזה שעניינו רק לפגוע שוב ושוב בילדים במקום לעשות חשיבה אפקטיבית.

נאדיה חילו: הנוסחאות המקצועיות קיימות ומוכרות, כולם יודעים מה צריך לעשות, כולם יודעים שכאשר מדובר על הגיל הרך נדרש שילוב מערכות ונדרש טיפול רב-מקצועי ובין-משרדי וצריך תקציבים.

נאדיה חילו: אנחנו חוזרים ומדברים על זה ולצערי זה לא מיושם.

נאדיה חילו: נכון, אין מה לעשות, חלק זה גם תקציבים, אבל אני מסכימה אתך שלא הכול דורש תקציבים.

נאדיה חילו: פעמים רבות ניתן להצליח אם מערכות מסוימות מקבלות החלטות פנימיות למציאת שבילים לשיתוף פעולה, והיו דברים בערים מסוימות שהחליטו לאמץ תוכניות רוחביות הוליסטיות ורב-מערכתיות והצליחו לעשות את זה.

נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע את מנהלת אגף הרווחה בעיריית נתניה, גברת חנה לכיש, ואחריה את גברת חנה סלוצקי, אם תרצי להוסיף כמה דברים לא ספציפית על המקרה של רוז אלא בהיבט הארצי.

נאדיה חילו: המגמה שלנו היום להגיע בסופו של דבר להמלצות ולהצעות חוק, ויש לי כבר כמה כיוונים ונעשית כבר עבודה בעניין הזה.

נאדיה חילו: אולי טרם הגענו לסוף הדרך, אבל יש בהחלט התחלה של מציאת פתרונות בעניין הזה.

נאדיה חילו: בבקשה גברת לכיש.

חנה לכיש: אני מכבדת מאוד ומעריכה את קביעת המפגש הזה כי יש כאן ניסיון להכות על הברזל בעודו חם.

חנה לכיש: העובדה שילדה נעלמה במהלך חודשיים וחצי ואף אחד לא ידע עליה ואף אחד לא דיווח עליה אומרת שזה אפשרי.

חנה לכיש: ככל שישנן מערכות וככל שמדווחים, העובדה שזה קרה משמעה שהמערכות לא נעולות ולא סגורות או לא קיימות ככל שנדרש.

חנה לכיש: את זה אני אומרת בפתיח כי עובדה שזה קרה.

חנה לכיש: שואלים איך זה קרה.

חנה לכיש: אני אומרת: עובדה שזה קרה, ואמרתי את זה מספר פעמים.

חנה לכיש: הדיווח הראשון של הסבתא היה אחרי חודשיים וחצי.

חנה לכיש: שאלו אותי: אולי זה התעכב בשל עומסים?

חנה לכיש: אולי התיק המתין על השולחן?

חנה לכיש: אמרתי: דברים כאלה קיימים, יש תיקים שממתינים על השולחן ויש עומסים וחסר כוח-אדם וחסרים פקידי סעד, אבל לא במקרה הזה.

חנה לכיש: את המקרה הזה הביאו אלינו ממחלקת ההתנדבות בשעות הצהרים ופקידת הסעד והעובדת הסוציאלית מייד קיבלו את הסבתא לשיחה.

חנה לכיש: במקביל הגיע פקס מן המועצה הלאומית לשלום הילד, הפקס לא היה ברור וחזרנו אליהם.

חנה לכיש: נעשתה כאן עבודה מוקפדת וקיבלנו את הסבתא לשיחה ראשונה ברגע שהיא הגיעה.

חנה לכיש: בסדר העדיפויות שאנחנו מקיימים לגבי הדיווחים שמתאספים על השולחן שלנו אני יכולה להעיז ולהגיד שזה היה בין המקרים שהתקבלו באופן מיידי בגלל התרשמות ראשונית שהסבתא מדווחת על מצוקה.

נאדיה חילו: יש לי שאלה בעניין הזה.

נאדיה חילו: אם קורה שמשפחה או ילדה נמצאים בטיפול באזור מגורים מסוים והמשפחה או הילדה ידועים לשירותי הרווחה, והמשפחה מחליטה לעבור לעיר אחרת.

נאדיה חילו: אני יודעת שפעם היה נוהל, כאשר עוד הייתי עובדת סוציאלית, שחלה חובה על אותה לשכה לשירותים חברתיים לדווח ללשכת הרווחה במקום שאליו הילדה עברה לגור.

חנה סלוצקי: זה קיים גם היום.

נאדיה חילו: כפי שאמרת, אנחנו בהחלט לא באים לכאן רק להפנות אצבע מאשימה אלא באמת להפיק לקחים.

נאדיה חילו: הרי הילדה הזאת היתה במסלול מסוים.

נאדיה חילו: היחידה להסכמים בין-לאומיים במשרד המשפטים שדאגה ופעלה להביא אותה לישראל היתה ערה לכך שיש איזו בעייתיות.

נירה למאעי: ההורים ביקשו סיוע מן היחידה להסכמים בין-לאומיים, שבסופו של דבר לא עזרה להביא אותה אבל בהחלט בדקה את העניין.

נאדיה חילו: בדקו את העניין וראו שיש איזו בעייתיות במקרה הזה.

חנה לכיש: המשפחה לא היתה מוכרת לשירותי הרווחה בנתניה, והיא הגיעה לנתניה 8 חודשים לפני כן, וגם לא לשירותי הרווחה במודיעין.

חנה לכיש: חשוב מאוד להגיד את זה.

חנה לכיש: היא היתה מוכרת בטיפת חלב במודיעין.

חנה לכיש: לכן גם ביקשתי שהאחות תגיע כי היא מכירה וראתה את המערכת כולה.

חנה לכיש: רוז לא היתה מוכרת שם.

חנה לכיש: לכן גם אי אפשר היה להעביר דוח סוציאלי עליה.

חנה לכיש: את צודקת מאוד שצריך להעביר את הדוח כאשר המשפחה עוברת לעיר אחרת, אבל במקרה הזה לא היה דוח כי המשפחה לא היתה מוכרת.

נאדיה חילו: מישהו ממשרד הבריאות נמצא כאן?

נאדיה חילו: לא.

נאדיה חילו: השאלה הנוספת שלי – ואנחנו נשאל גם אם השאלות קשות – האם בטיפת חלב לפני שהם עברו לנתניה הילדה היתה מוכרת?

חנה לכיש: כן.

נאדיה חילו: האם טיפת חלב לא זיהתה שום סימן לבעיה?

נאדיה חילו: בכל זאת יש כאן איזו קונסטלציה משפחתית חריגה.

נאדיה חילו: האם טיפת החלב במודיעין אליה הגיעה הילדה לא זיהתה ולא דיווחה?

נאדיה חילו: האם היתה צריכה לדווח?

נאדיה חילו: השאלה השנייה – ואינני יודעת אם נמצא כאן מישהו ממשרד המשפטים, מן היחידה להסכמים בין-לאומיים, אבל הם נתבקשו על-ידי ההורים לסייע להביא את הילדה לישראל לפי האמנה להשבת ילדים.

נאדיה חילו: ברור שהם לא לקחו את הבקשה הזאת רק באופן ספונטני: תביאו את הילדה, אלא אני מניחה שהיה איזה תוכן דיבור, שהיתה חשיפה כלשהי לבעייתיות במשפחה.

נאדיה חילו: למה אותה מחלקה שביררה, אולי לא לעומק, אבל ראתה שיש מהות של יחסים לא כל-כך תקינים במשפחה, וזה בלשון המעטה, למה לא מצאה לנכון לדווח מייד עם הגעתה של הילדה למחלקת הרווחה, לשירותים החברתיים?

נאדיה חילו: לדעתי יש כאן פספוס.

נאדיה חילו: אומרת לי היועצת המשפטית לוועדה שגם המשרד לקליטת העלייה היה ער לדברים.

נאדיה חילו: קשה להגיד, אבל את הרצח הזה היה ניתן למנוע אם מערכות מסוימות היו בתיאום, כפי שאמרה גם גברת לכיש, וזה עוד לפני שאנו חושבים על חקיקה חדשה.

נאדיה חילו: השאלה אם אנו סבורים שבתהליכים השונים ניתן היה למנוע את המקרה אם המערכות השונות – היחידה להסכמים בין-לאומיים, אולי גם טיפות חלב – היו מזרימות יותר אינפורמציה שהיתה מגיעה בזמן והיתה העברה של המידע בין הגופים.

חנה לכיש: אלינו לא הגיעה שום אינפורמציה.

חנה לכיש: בעברי כפקידת סעד לסדרי דין היה לי קשר עם היחידה להסכמים בין-לאומיים ועם קשרי החוץ של משרד הרווחה ועבדתי איתם יפה מאוד.

חנה לכיש: באותו מקרה הקשר היה דווקא עם צרפת כי המחלקה הבין-לאומית בצרפת פנתה לקשרי החוץ במשרד הרווחה שפנו אליי ופעלנו בצורה מסודרת.

חנה לכיש: יש נוהל והדברים לא נעלמו.

חנה לכיש: אינני יודעת מה קרה במקרה הזה, האם פנו משירותי הרווחה בצרפת אל קשרי החוץ בירושלים.

נאדיה חילו: כאשר יש סכסוך בענייני משמורת, כאשר הורים גרים לא באותה מדינה אתם מקבלים הודעה?

נאדיה חילו: האם גורם כלשהו מדווח לכם, המחלקות המשפטיות הבין-לאומיות או גורמים אחרים?

נאדיה חילו: זה מגיע אליכם?

נאדיה חילו: בסכסוכים האלה, כאשר האבא לקח את הילד וברח, כאשר האמא לקחה את הילד וברחה, כאשר מנסים להביא את הילד ומעורבים עורכי-דין ומעורבת היחידה להסכמים בין-לאומיים זה מגיע למישהו כאן?

חנה סלוצקי: יש מספר דברים.

חנה סלוצקי: לא הכול חד-משמעי.

חנה סלוצקי: יש אמנת האג כאשר מדובר בחטיפת ילדים, וזה פועל בכל המדינות שחתומות על אמנת האג.

חנה סלוצקי: יש בהחלט סכסוכים בתוך משפחות, אבל לפעמים, כמו במקרה הזה, האֵם מסכימה שהאב יעבור למדינה אחרת עם הילד.

חנה סלוצקי: לא בהכרח שירותי הרווחה מן המקומות שאליהם מגיעים אותם ילדים יוצרים אתנו קשרים.

חנה סלוצקי: אנחנו כן עושים את זה.

חנה סלוצקי: אמרה גברת חנה לכיש שאנחנו בדרך כלל פונים אל המחלקה ליחסים בין-לאומיים אצלנו במשרד ומאתרים אם אנחנו יודעים את הכתובת אליה הגיעה המשפחה.

חנה סלוצקי: אם אנחנו לא יודעים את הכתובת לא נוכל לחפש ויש כאן בעיה.

חנה סלוצקי: יש כאן מספר בעיות וכאשר גברת לכיש תסיים את דבריה אוסיף את הדברים שלי, אבל הדברים לא בהכרח סגורים לחלוטין באשר לילדים שנמצאים בחוץ-לארץ.

נירה למאעי: ניתן לפעול גם לא לפי אמנת האג לגבי ילדים חטופים.

נירה למאעי: כאן היה הליך.

נירה למאעי: הילדה הזאת לא נולדה בישראל, לא נרשמה כילוד בישראל.

נירה למאעי: היא הגיעה לארץ בעקבות הליך משפטי כלשהו עם כוכבית לידה.

נירה למאעי: הילדה הובאה לכאן עם איזה עבר של התעללות, הרי בשל כך בית-המשפט בצרפת החליט להעביר אותה לארץ.

יצחק קדמן: יש בישראל עשרות אלפי ילדים שחיים ללא שום מעמד.

יצחק קדמן: הם לא רשומים כאן ולא רשומים בשום מקום.

יצחק קדמן: זה סוגייה אחרת, אבל הילדים האלה נמצאים בסיכון עצום.

יצחק קדמן: הגיעו לישראל גם ילדים שהוריהם בארצות המוצא רצו להיפטר מהם והם מסתובבים ברחובות.

יצחק קדמן: תלכו לכיכר ציון הערב ותוכלו לראות.

קריאה: זה הפרה חמורה של האמנה לזכויות הילד.

יצחק קדמן: חלק זה ילדים שבאו עם אחד ההורים ועד היום מעמדם לא מוכר בישראל והם לא רשומים בשום מקום.

חנה סלוצקי: לא רק זה.

חנה סלוצקי: המדינה לא שמה כוכבית ליד שמו של ילד שעבר התעללות בחוץ-לארץ, שאז היו יכולים מייד לדעת שהילד נמצא בסיכון.

חנה סלוצקי: יש כאן בעיה יסודית.

חנה סלוצקי: ילדים במדינת ישראל יכולים לצאת מן הארץ, יכולים להיכנס לארץ ואף אחד לא יודע עליהם.

חנה סלוצקי: יש לנו מקרה אקטואלי מאוד של ילדה שיושבת בלונדון, שיצאה את הארץ בכוחות עצמה, לא נעצרה בשום מקום ולא שאלו אותה איך היא נוסעת, למי היא נוסעת, מתי היא נוסעת, ועברה את הגבולות.

חנה סלוצקי: כלומר יש בהחלט בעיה באשר להוצאת ילדים מן הארץ ושליחתם לעתים על-ידי ההורים ולעתים על-ידי הורה אחד.

חנה סלוצקי: אנחנו לא יודעים, לא על כניסתם ולא על יציאתם.

נאדיה חילו: המשרד לקליטת העלייה שקלט את הילדה ואת אִימה היה בוודאי ער לסיבות בשלן הוחזרה, לכך שהיה כאן סכסוך בין שני הורים ובעיות של משמורת.

נאדיה חילו: מה הוא עשה בעניין הזה?

נאדיה חילו: מה היתה המעורבות שלו?

נאדיה חילו: ומה התפקיד של משרד הפנים?

קריאה: אין בישיבה הזאת נציגים של המשרד לקליטת העלייה ושל משרד הפנים.

נאדיה חילו: אני יודעת שאין כאן אף נציג של המשרד לקליטת העלייה ושל משרד הפנים, אבל אלה שאלות שאנו בהחלט אמורים לשאול ולמצוא להן תשובות כדי שתופעות כאלה לא יחזרו בעתיד, של ילדים שבמשפחתם יש סכסוכים ועוזבים וחוזרים ומשרדים מעורבים.

נאדיה חילו: מישהו הרי היה מעורב, הילדה לא נחתה מן השמיים.

נאדיה חילו: האם מערכות חברתיות היו מעורבות בהבאתה של הילדה לכאן?

חנה סלוצקי: לא.

חנה סלוצקי: ממש לא.

חנה סלוצקי: אם שירותי הרווחה בצרפת היו פונים לשירותים כאן ומבקשים לקבל חוות דעת מן השירותים כאן

חנה סלוצקי: לפני שהאֵם קיבלה את הילדה היינו יודעים שיש כאן בקשה להחזרת ילד ארצה.

חנה סלוצקי: מאחר ולא ידענו ולא הודיעו לנו, האֵם היא אֵם.

חנה סלוצקי: זכותה כאֵם ביולוגית להילחם על הבאת ילדתה שנמצאת בחוץ-לארץ.

חנה סלוצקי: מאחר ולא ביקשו חוות דעת מקצועית עליה היא קיבלה את הילדה וחזרה ארצה.

מיכל מילשטיין-בוקובסקי: הילדה היתה בסידור חוץ-ביתי בצרפת.

מיכל מילשטיין-בוקובסקי: לפי מה ששמענו אבא שלה או אשתו החדשה התעללו בילדה שם.

מיכל מילשטיין-בוקובסקי: על אחת כמה וכמה שכאשר מוציאים ילדה לסידור חוץ-ביתי במקום מסוים והולכים להחזיר אותה לאמא שלה היה צריך לבקש חוות דעת של שירותי הרווחה שלנו.

נאדיה חילו: אני רוצה לחדד את הדברים.

נאדיה חילו: הבנתי שאתם לא קיבלתם שום מידע, אבל מערכות מסוימות שפנו והביאו ותיווכו, גם בצרפת, גם במעבר, ידעו שיש כאן סכסוך על משמורת, ידעו שהילדה הוצאה מבית אביה בצרפת.

נאדיה חילו: למה האינפורמציה הזאת נעצרה במקום מסוים ולא זרמה אליכם?

נאדיה חילו: אילו היתה זורמת אני מניחה שמישהו היה נכנס לתמונה.

נאדיה חילו: אני רואה מחדל בכך שמערכות מסוימות, ואינני יודעת עדיין אילו מערכות בדיוק, לא העבירו מידע כזה.

נאדיה חילו: היחידה להסכמים בין-לאומיים, המשרד לקליטת העלייה, משרד הפנים – מישהו היה מעורב בהליך ההחזרה של הילדה הזאת.

יצחק קדמן: אני מציע לך להסתכל על סעיף יח' במסמך שהעברנו, שמדבר על העניין הזה בדיוק מפני שיש בעיה עצומה כאשר מדובר בנדידה ממדינה למדינה.

יצחק קדמן: הבעיה הזאת תלך ותגדל מאחר ובימים האחרונים בוטל הצורך לקבל ויזה לכל מי שבא לכאן מרוסיה.

יצחק קדמן: יש כבר היום זרימה של ילדים שמגיעים לכאן עם גורמים שאינם הוריהם.

יצחק קדמן: לפני כמה חודשים ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת ביקשה משר הפנים להקים ועדה בין-משרדית כדי לבדוק את כל נושא הגעת ילדים ארצה.

יצחק קדמן: היום ילד יכול להגיע לישראל עם אנשים שאינם הוריו בכלל, להיכנס חופשי לארץ ולהיעלם כאן, ואני מדבר על מקרים שקרו, ועל חלק מן המקרים משרד הרווחה יודע בדיעבד.

יצחק קדמן: הכניסה לישראל והיציאה מישראל של ילדים שלא בלוויית הוריהם הוא נושא פרוץ לחלוטין שצריך להסדיר אותו.

יצחק קדמן: משרד הפנים ומשטרת הגבולות הודו שהם לא שואלים שאלות כאשר ילד נכנס, בוודאי כאשר לא צריך ויזה וילדים יכולים להיכנס לישראל באופן חופשי.

יצחק קדמן: היו כבר ילדים שנכנסו לישראל על-ידי אדם שהביא אותם לצרכים מיניים של עצמו.

יצחק קדמן: אפשר להכניס היום ילדים לישראל מבלי לדעת מאין הם מגיעים ואיפה ההורים שלהם.

יצחק קדמן: את הדבר הזה צריך לתקן.

חנה לכיש: את שואלת איפה משרד הבריאות ואיפה המשרד לקליטת העלייה.

חנה לכיש: זה רק מראה שהילד בגיל הרך, ככל שהוא צעיר יותר הוא כל-כך חסר ישע, כל-כך פגיע ואין מי שיגן עליו.

חנה לכיש: לכן הרשתות הפורמליות צריכות להגן על הילד הזה, החל ממאגרי מידע ודרך עבודה בשיתוף פעולה.

חנה לכיש: הייתי ממליצה על יצירת תוכנית-אב מעוגנת בחוק.

חנה לכיש: ככל שהיום כולנו כאן מזועזעים ושואלים את השאלות, זה הרגע לעגן בחקיקה את יצירת המענים.

חנה לכיש: אם נישאר רק עם השאלות ונגיד: זה איננו, זה חסר – זה ממש לא מספיק.

חנה לכיש: מחר בבוקר נקום למקרה הבא.

נאדיה חילו: זאת הכוונה שלנו.

חנה לכיש: משרד הבריאות, המשרד לקליטת העלייה, משרד הרווחה, המשטרה, כולם צריכים לצאת בתוכנית-אב.

חנה לכיש: זה לא יכול להיווצר בתוך יום.

חנה לכיש: חייבים ליצור תהליכי חקיקה, להקים ועדה מיוחדת בין-משרדית שאחד מתפקידיה הוא יצירת תהליכי חקיקה, אבל גם הדרכת הורים בגיל הזה, כפי שאמרת ובצדק, זה צורך אוניברסלי.

נאדיה חילו: נציע הצעות חוק בעניין הזה.

חנה לכיש: אני עוד לא מדברת על פלחי אוכלוסייה עם צרכים מיוחדים, אני עדיין בכלל לא שם.

חנה לכיש: אני מדברת על הרישיון הזה שלא קיים, שהיום לכל בעל מקצוע יש רישיון ואילו במקצוע הכי חשוב בעולם אין רישיון, כל אחד יכול להיות הורה ולעשות כרצונו.

חנה לכיש: ככל שגיל הילד רך יותר מצפים מן המשפחה לאהוב אותו, לטפל בו ולשמור עליו, אך שם קורים הדברים האלימים ביותר.

חנה לכיש: ההתייחסות הנוקשה והמזעזעת ביותר מתרחשת בתוך המשפחה ששם אנו בטוחים שהילד מוגן ונאהב ומקבל מענים לכל הצרכים ההתפתחותיים שלו.

חנה לכיש: מדובר הן על שינויי חקיקה והן על הפעלת תוכניות התערבות, כמו "רגע לפני", של הדרכת הורים סטנדרטית.

חנה לכיש: הורה שנכנס לטיפת חלב צריך לקבל הדרכה על ההתפתחות הפיזיולוגית של הילד וההתפתחות הנפשית שלו, על הצרכים שלו.

חנה לכיש: הורה לא תמיד יודע.

חנה לכיש: פעמים רבות אני שומעת אימהות צעירות אומרות: אני לא יודעת.

חנה לכיש: בטיפת חלב לא תמיד מקבלים את כל המענים.

חנה לכיש: חייבים ליצור את רשתות התמיכה הללו להורים ולא ממקום של האשמה.

חנה לכיש: פעמים רבות מצפים מן ההורה שיידע מה לעשות עם הילד שלו ואני לא יוצאת מתוך ההנחה הזאת.

חנה לכיש: אני יוצאת מתוך הנחה שהורה צריך הדרכה והכוונה, וזה בסדר גמור.

חנה לכיש: בשביל זה צריך כמובן, כפי שאמרו, כוח-אדם ותקציבים, אבל אני סבורה שבעתיד נחסוך את כל המשאבים שנדרשים לטיפול במופרעויות וסטיות ובתי-כלא ועבריינים.

חנה לכיש: הגילאים האלה הכי משמעותיים להתפתחות התקינה של הילד.

חנה לכיש: באשר לנתניה, אני מניחה שכולם שמעו אותנו בתקשורת.

חנה לכיש: הצגנו את הדברים בצורה ישירה מאוד ושקופה מאוד.

נאדיה חילו: אני רוצה לציין שפניתי לפקידת הסעד העירונית בנתניה, גברת ורדה טרייסר, וקיבלנו ממנה אינפורמציה מלאה בעניין הזה.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לנציג איגוד העובדים הסוציאליים, מר אריה אהרון.

נאדיה חילו: אני רוצה לציין שיושב-ראש איגוד העובדים הסוציאליים, מר איציק פרי, שאמור היה להשתתף בישיבה ויצר קשר אתי, ובמקרה הזה אנחנו משתפים פעולה ואני יודעת את דעתו, לא יכול היה היום להשתתף ומר אריה אהרון מחליף אותו כאן.

אריה אהרון: אציג בקצרה את עמדת איגוד העובדים הסוציאליים ואת הראייה שלנו.

אריה אהרון: אני לא מדבר על המקרה הזה.

אריה אהרון: אני רוצה להסתכל קדימה, כי במקרה הזה רשויות הרווחה, גם הממשלתיות וגם העירוניות, פעלו מעל ומעבר למה שהיו צריכים, הרבה מעבר למה שהחוק חייב אותם ועשו את התפקיד בצורה מצוינת.

אריה אהרון: אני לא מצפה כבר שהמדינה תשקיע כי היא לא משקיעה משאבים כמעט בכלל בנושא ילדים בסיכון.

אריה אהרון: מדברים כאן על חינוך ועל דברים נוספים אך המדינה לא עושה את זה.

אריה אהרון: אני סבור שהחקיקה הקיימת טובה, אך צריך לתת לה שיניים, לתת אמצעים לאכיפת החקיקה הקיימת.

אריה אהרון: הדבר הבסיסי שצריך לעשות בעניין הזה, להקים מאגר מידע ארצי, וזה לא מחייב הצעת חוק, שתהיה אליו גישה של אנשים מורשים מכל מיני תחומי טיפול: רשויות רווחה, טיפות חלב, משטרה.

אריה אהרון: כאשר מגיע ילד בסיכון לאחד מן המקומות האלה ניתן בלחיצת כפתור, עם כל מגבלות שמירת הפרטיות, לקבל את כל המידע על מנת שתידלק נורית אזהרה.

אריה אהרון: זה דבר שלא מחייב חקיקה.

אריה אהרון: צריך אמצעים מינימליים כדי להפעיל דבר כזה.

חנה סלוצקי: כל דבר מחייב חקיקה.

נאדיה חילו: גם דברים שמופיעים בחקיקה לא נאכפים.

אריה אהרון: במדינה מתוקנת דבר כזה הוא מנהלתי ולא מחייב חקיקה.

אריה אהרון: זה דבר ראשון.

אריה אהרון: דבר שני, איגוד העובדים הסוציאליים יצא במאבק רציני מאוד לפני כ-4-5 חודשים על תקינה ועל כוח-אדם.

אריה אהרון: למרות שבמקרה הזה זה לא היה רלוונטי כי כוח-האדם עבד באופן מצוין, ברגע שיקבלו את דרישת איגוד העובדים הסוציאליים ויהיו יותר עובדים סוציאליים לטיפול הרי גם הילדים עד גיל 5 שהם בסכנה פוטנציאלית גדולה יותר יקבלו כיסוי טוב יותר על-ידי פקידי הסעד ועל-ידי העובדים הסוציאליים שמטפלים במשפחה.

נאדיה חילו: אני רוצה לעבור למשטרה.

נאדיה חילו: נמצא אתנו נצ"מ אלון גרוסמן.

נאדיה חילו: אתם זרוע חשובה מאוד בנושא הזה.

נאדיה חילו: אני רוצה להפנות אליכם כמה שאלות ולא רק לשמוע על השתלשלות המקרה.

נאדיה חילו: יש היום חוק חובת הדיווח, שכולנו מכירים.

נאדיה חילו: ככל הידוע לי, והגשתי גם הצעה לתיקון חקיקה בעניין הזה, על-פי חוק חובת הדיווח מי שהיום אמור לדווח על חשד להתעללות פיזית או נפשית בקטין אמור להזדהות, אמור למסור עדות, למסור את שמו.

נאדיה חילו: נאמר לנו, ואתה תגיד אם זה נכון ואם כך מתנהלים הדברים, המשטרה בדרך כלל לא נכנסת לטיפול אם יש דיווח אנונימי.

נאדיה חילו: כולנו חיים בעולם הזה ויודעים ששכנים פוחדים לדווח.

נאדיה חילו: פעמים רבות הם שומעים ויודעים אך לא מדווחים.

נאדיה חילו: גם במקרה שלפנינו השכנים אמרו ששמו לב שהילדה נעדרת.

נאדיה חילו: אמנם אנחנו לא מדברים על חובת דיווח על התעללות אך זה הפן הנוסף, דיווח על היעדרות של קטינים שעדיין לא נמצאים בבית-ספר, עדיין לא נמצאים בגן ואין גוף חיצוני שיכול לזהות את היעדרותם והמשטרה לא פותחת בחקירה ולא נכנסת לטיפול אם אין דיווח של בן משפחה על היעדרות.

נאדיה חילו: השאלה שלנו, ואנחנו גם מתקנים את החוק בשני אלמנטים ואני רוצה לשמוע את דעתכם, ראשית אנו מציעים שכאשר המשטרה תקבל תלונות אנונימיות תתייחס אליהן כמו לכל תלונה אחרת מזוהה.

נאדיה חילו: שנית שבדיווח על חשד להיעדרות של קטינים, בעיקר בגילאים הצעירים, שהמשטרה תקבל תלונה כזאת מכל גורם ולא רק מהורה ותיכנס לטיפול.

נאדיה חילו: אלה שני האלמנטים שבעזרת היועצת המשפטית עו"ד נירה למאעי ניסחנו כהצעת חוק ונניח על שולחן הכנסת.

נאדיה חילו: ההצעה תעסוק כמובן גם בעניינים אחרים שאפרט בסיכום הדיון.

נאדיה חילו: אני רוצה לשמוע גם על השתלשלות העניינים במקרה של רוז, הפקת לקחים, וגם על ההתייחסות שלך להצעת החוק הזאת, בבקשה.

אלון גרוסמן: אקדים ואומר שעצם העובדה שהתרחשו מקרים כאלה, כמו עם הילדה רוז ועם הילד אלון, ברור לכל אחד מן היושבים כאן, כולל אותנו המשטרה, שיש עדיין מה לעשות ויש הרבה מה לשפר כדי לנסות – לא אגיד למנוע כי אני סבור שלא נצליח למנוע, אבל למזער ככל הניתן את המקרים האלה.

אלון גרוסמן: ברור לנו שכל אחד מן הנציגים כאן צריך לעשות משהו.

אלון גרוסמן: לגבי קבלת הודעה או קבלת תלונה, משטרת ישראל פועלת ומקבלת הודעות גם מאלמונים או אנשים אנונימיים ומתחילה לפעול.

אלון גרוסמן: השאלה מה רמת הפעילות.

אלון גרוסמן: הגיוני שכאשר אין אדם, כתובת מסוימת, שעומד מאחורי התלונה ההתייחסות שונה מאשר במקרה שאדם מגיע להתלונן.

אלון גרוסמן: ברוב המקרים לגבי היעדרות יש אינטרס והאדם מגיע ומגיש תלונה.

אלון גרוסמן: אין מצב שלא מטפלים, וגם במקרה הספציפי הזה של רוז לא היה דבר כזה.

אלון גרוסמן: קצין הנוער מתחנת נתניה שטיפל בפרשה הזאת ביקש במפורש שהסבתא רבא תגיע להגיש תלונה והיה מוכן גם לנסוע לביתה.

אלון גרוסמן: הוא שאל את פקידת הסעד האם יש בעיה של נגישות, האם היא יושבת בכיסא גלגלים או יש לה מגבלה להגיע לתחנת המשטרה ואמר שאנחנו נגיע אליה.

נאדיה חילו: אם פקידת הסעד שידעה על ההיעדרות והנחתה את הסבתא להגיש תלונה מתקשרת למשטרה בטלפון ואומרת: יש לי מקרה כזה, אני מגישה תלונה על היעדרות של ילדה – לא צריך שהסבתא תבוא.

נאדיה חילו: יש לסבתא סיבות משלה מדוע לא ניגשה למשטרה, בצדק או שלא בצדק, אני לא נכנסת לזה.

נאדיה חילו: אני רוצה למנוע מקרים כאלה.

נאדיה חילו: צריך להתייחס לתלונה הזאת כתלונה שאמורה להיות מטופלת בדרגה הכי גבוהה, כמו כאשר אמא או אבא או כל בן משפחה אחר מתלונן על היעדרות של ילד.

נאדיה חילו: לזה אני שואפת להגיע.

נאדיה חילו: לא שהשוטר יילך לביתה של הסבתא והיא לא תרצה לדבר והוא יחפש אותה.

נאדיה חילו: יש לה סיבות משלה.

נאדיה חילו: במשפחה כל-כך בעייתית יש סיבות, במיוחד שיש שם כל מיני מזימות משותפות, מדוע לא לבוא ולהעיד.

נאדיה חילו: לכן אני שואלת האם יש מקום לתיקון החוק.

אלון גרוסמן: אין צורך בתיקון חוק.

אלון גרוסמן: זה כתוב כבר בחוק, וגם בהנחיות הפנימיות שלנו כתוב במפורש באשר לקבלת הודעה: "הודעה על היעדרות קטין יכולה להימסר ביחידת המשטרה על-ידי כל אדם, לרבות על-ידי עובדים סוציאליים ופקידי סעד".

אלון גרוסמן: בהחלט כן.

אלון גרוסמן: וכך קורה.

נאדיה חילו: ומה עם הודעה של אדם לא מזוהה?

אלון גרוסמן: השאלה היא מה המשקל של ההודעה.

אלון גרוסמן: אסור לאף אחד מן הנוכחים כאן לשכוח דבר אחד.

אלון גרוסמן: האם היינו רוצים להגיע לכדי כך שיגיעו הודעות אנונימיות וכל שני וחמישי ייכנסו לבתים של כל אחד מאתנו וכל אחד במדינה, ייכנסו שירותי הרווחה, פקידות הסעד והמשטרה בגלל שחושבים שיש שם בעיה כזאת או אחרת?

אלון גרוסמן: לגבי התעללות זה דבר אחר, ותיכף נדבר על חובת הדיווח.

אלון גרוסמן: תלונות רבות על היעדרות ועל התעללות מתקבלות מהרווחה, מפקידות הסעד, בוודאי, ואנחנו מטפלים בכל הפעולות האפשריות.

אלון גרוסמן: אנחנו צריכים לשקול את המהימנות ואת הרצינות של ההודעה ובהתאם לזה אנחנו עולים במדרג ההתייחסות.

נאדיה חילו: כאשר פקידי הסעד מקבלים תלונה או מידע מתחיל תהליך זרימה של אינפורמציה ושל טיפול.

נאדיה חילו: ברגע שיש טיפול מתחיל תהליך – חוקר ילדים, פקידת סעד וגורמים נוספים נכנסים לתמונה.

נאדיה חילו: אני שואלת שאלה קודמת.

נאדיה חילו: השאלה מה קורה לפני שהם נכנסים לפעולה, לפני שהם יודעים, ויש מקרים כאלה.

נאדיה חילו: הם לא תמיד הגורם הראשון שנתקל במשפחה.

נאדיה חילו: עם כל ההערכה שיש לי לפקידות הסעד ולשירותי הרווחה שעושים עבודה נאמנה, לא תמיד הם הגורמים הראשונים שנכנסים לתמונה.

נאדיה חילו: אנחנו מנסים להפיק לקחים מהמקרה הזה וממקרים נוספים, כאשר השכנים והסביבה כן זיהו או מזהים היעדרות של ילדה.

נאדיה חילו: הם לא רוצים להגיש תלונה במשטרה, פקידת הסעד לא יודעת, אך יש סימנים לבעיה ויש מי שרוצה להתקשר ולהגיד: אנחנו חושבים שהבן או הבת של השכנה נעלמו או לא נמצאים.

נאדיה חילו: לדעתי כאן הבעיה.

נאדיה חילו: במשטרה על-פי מה שאני יודעת בפועל, על אף חובת הדיווח על התעללות, אם התלונה מזוהה ויש מי שמתלונן, לא רק גורם מקצועי כמו פקידות סעד אלא גם שכנים, אז היא מטופלת ואם היא אנונימית – לא.

נאדיה חילו: לרוב יש רתיעה של השכנים מלהתלונן במקרים האלה, על אף שהם הגורמים הראשונים שיכולים לזהות כי הם שומעים את הצעקות של הילדה, ועובדה שבשבוע החיפושים אחר רוז אתם דיווחתם וגם המועצה לשלום הילד על עלייה תלולה במספר הדיווחים על מקרים של התעללויות או חשד להתעללות.

נאדיה חילו: מכך ניתן להסיק שזה קיים.

נאדיה חילו: כאן לדעתי צריך להיכנס לתיקוני חקיקה לגבי חובת דיווח וקבלת תלונות אנונימיות והתייחסות אליהן כאל כל תלונה ולקבל גם תלונות על חשד להיעדרות מכל גורם אנונימי ולא לחכות שהסבתא תגיש תלונה.

נאדיה חילו: במקרה הזה אם אחד השכנים היה מתקשר בטלפון גם מבלי להזדהות ייתכן שהמשטרה יכלה להיכנס לפעולה עוד כמה צעדים קודם לכן ולוותר על הסבתא שלא רצתה להתלונן, להקדים אפילו את שירותי הרווחה שהעניין נודע להם מן הסבתא כי כל עוד היא לא הגיעה לא ידעו.

נאדיה חילו: מישהו בסביבה הרי ידע, ללא ספק מישהו חש, מישהו ידע, מישהו זיהה.

נאדיה חילו: היו אינדיקציות כלשהן שלא תורגמו הלכה למעשה למניעה.

נאדיה חילו: זה הבעיה – בשל בירוקרטיה כזאת או אחרת העניין לא נודע, ואפשר אולי היה למנוע את הרצח הזה.

אלון גרוסמן: כפי שאמרתי, גם הודעות אנונימיות מטופלות, במיוחד בהיעדר קטינים.

אלון גרוסמן: אם זה מגיע לראשונה אלינו אנחנו פונים לפקידי הסעד, יוצרים קשר איתם ומתחילים לברר.

אלון גרוסמן: פקידי הסעד מבררים האם המשפחה מוכרת או לא מוכרת.

אלון גרוסמן: קודם כול, תלונות אנונימיות כן מטופלות.

אלון גרוסמן: זה דבר ראשון.

אלון גרוסמן: דבר שני, אני מסכים עם גברתי שבמקרים רבים השכנים אכן יודעים.

אלון גרוסמן: עם הניסיון שיש לי בשטח הגעתי לזירות רצח והססמא הראשונה כאשר המשטרה מגיעה היא "הכתובת היתה על הקיר".

אלון גרוסמן: רק כאשר אנחנו מתחילים לתשאל את השכנים מסתבר שעל הקיר במטבח האישה השאירה מכתב לחברה שלה ואמרה לה: אם יקרה משהו תתני את המכתב למשטרה.

אלון גרוסמן: הבעיה שהכתובת על הקיר היתה תלויה על הקיר במטבח.

אלון גרוסמן: אם אנחנו לא יודעים אנחנו בוודאי לא יכולים לטפל.

אלון גרוסמן: גם במקרה של רוז הטיפול של המשטרה היה מיידי.

אלון גרוסמן: ההודעה הגיעה בהתחלה למועצה לשלום הילד.

אלון גרוסמן: כעבור 10 ימים הגיעה לראשונה לשירותי הרווחה.

יצחק קדמן: זה הגיע לשירותי הרווחה 10 דקות אחרי שאנחנו קיבלנו את הידיעה.

יצחק קדמן: היתה בעיה.

יצחק קדמן: צריך לזכור, לא היתה אפילו תלונה על היעדרות, אלא תלונה של הסבתא רבא וגם של הסבתא מצרפת שהקשר בינן לבין הנכדה נותק.

אלון גרוסמן: זאת ההודעה שנתקבלה 10 ימים לפני.

אלון גרוסמן: לאחר מכן זה הגיע לשירותי הרווחה אך לא הוגשה תלונה.

אלון גרוסמן: עד היום אין תלונה.

אלון גרוסמן: בתוך יומיים התחילו פעולות בשטח, כולל בדיקה של בלשים בבית מגוריה.

אלון גרוסמן: כלומר העבודה נעשתה.

אלון גרוסמן: כאשר זה הגיע לקצין הנוער, קצין הנוער שלח בלשים שהיו בקשר עם פקידות הסעד והעבודה נעשתה.

אלון גרוסמן: לא היתה כאן בירוקרטיה.

אלון גרוסמן: במקרה הזה לא היתה בעיה כזאת.

יצחק קדמן: אני מבקש להעיר הערה עקרונית מפני שאנחנו לא צריכים להיכנס לפרטי המקרה.

יצחק קדמן: יש בעיה עקרונית שאנחנו נתקלים בה פעם אחר פעם.

יצחק קדמן: ברגע שמחלקת הנוער הפסיקה להיות הגורם הבלעדי שמטפל בעניין הזה נוצרה בעיה קשה מאוד כי גורמים אחרים במשטרה לא יודעים איך לפעול.

נאדיה חילו: דיברנו על כך שאין כתובת אחת.

נאדיה חילו: אפילו המלצנו, ככל שזכור לי, לחשוב פעם נוספת על הנושא הזה ולמצוא דרך לתחוֹם את העניין לכתובת אחת או לגורם אחד.

אלון גרוסמן: חשוב לומר, בכל תלונה על היעדרות אנו עולים בצורה מדורגת בכמות הפעילות ובהיקפה.

אלון גרוסמן: למה העדוּת כל-כך חשובה לנו?

אלון גרוסמן: גם במקרה הזה ביקשו שהסבתא תגיע להגיש עדות.

אלון גרוסמן: בעדות ניתן להוציא הרבה מאוד פרטים.

אלון גרוסמן: ברגע שהתלונה אנונימית אין לנו למי לחזור, אנחנו לא יכולים לקבל תמונה, אנחנו לא יכולים לקבל צילומים, צילומי רנטגן, אלף ואחד ודברים.

אלון גרוסמן: ברגע שזה אנונימי אין לנו הכלים המתאימים להמשיך ולבצע את הפעולות לאיתור.

אלון גרוסמן: מן העדות אנחנו יכולים לדעת מי החברים של הנעדר, עם מי הוא מסוכסך, האם הוא צריך תרופות, אלף ואחד דברים, ולא אפרט כאן.

אלון גרוסמן: יש לי כאן רשימת כל הפעולות שאנחנו עושים בצורה מדורגת.

אלון גרוסמן: ברגע שהתלונה אנונימית, אומרים לנו שיש נעדר, אין לנו לאן ללכת.

אלון גרוסמן: אנחנו צריכים את שיתוף הפעולה שדיברת עליו.

נאדיה חילו: באים למשפחה ואומרים לה שהוגשה תלונה על היעדרות ושואלים איפה הילדה.

אלון גרוסמן: כך בדיוק עשו.

נאדיה חילו: עשו את זה, אבל מאוחר.

אלון גרוסמן: אי אפשר לבוא לסבתא כי היא לא מוכנה לשתף פעולה ולא מוכנה למסור עדות, והרי היא ניצבה מול חרב פיפיות: היא יכולה לשתף פעולה ולהציל את הילדה ובכך ללכת נגד הבן שלה.

אלון גרוסמן: זה מקרה חריג מאוד ולכן גם אני לא נכנס למקרה הספציפי הזה.

אלון גרוסמן: הדילמה לא שלנו, בוודאי לא כמשטרה.

נאדיה חילו: הבנתי את דבריך.

נאדיה חילו: ללא ספק אילו נכנסו מוקדם יותר ואם מישהו, אפילו אנונימי, היה מתלונן והיתה התייחסות ובדיקה של התלונה – ואני מדברת לא רק על הילדה הזאת, ולא רק עליכם כגורם יחיד כי התייחסנו לגורמים נוספים שאמורים להיכנס לפעולה ושאלנו איפה הם היו.

נאדיה חילו: ללא ספק יש כאן כמה מערכות אך כל אחד צריך לשאת באחריות.

נאדיה חילו: צריך לחשוב איך לתקן כדי למנוע מקרים כאלה בעתיד.

נאדיה חילו: אם יש זיהוי של המתלונן או אין זיהוי זה שאלה אחרת, אבל המשטרה גם יוזמת פעולות והיא יכולה ללכת ולבדוק, גם זה מתבקש.

נאדיה חילו: אני מבקשת לשאול שאלה אחרת.

נאדיה חילו: הרי יש עוד שתי בנות קטנות במשפחה הזאת.

קריאה: הן נמצאות בסיכון גבוה.

נאדיה חילו: האמא ילדה אותן באיזה מקום ולקחה אותן לטיפות חלב באיזה מקום.

חנה סלוצקי: הן היו בטיפת חלב.

נאדיה חילו: מישהו שם רשם, זיהה, שאל?

נאדיה חילו: אם היו מנסים לבדוק יותר לעומק יכלו אולי לזהות שיש בעייתיות במשפחה והיו מפנים לבדיקה נוספת.

נאדיה חילו: זה משפחה עם 3 ילדים.

נאדיה חילו: הם לא וירטואליים.

נאדיה חילו: הם עברו מנגנונים חברתיים כלשהם, רשתות למיניהן, הם היו באיזה תהליכים, נחשפו וראו אותם אנשי מקצוע כאלה או אחרים.

נאדיה חילו: יש כאן איזו בעיה.

נירה למאעי: אנונימיות של תלונה לאו דווקא גוררת דלות של פרטים.

נירה למאעי: אני מבינה לגמרי, הייתי בפרקליטות הפלילית, אני יודעת מה החשיבות של מסירת הודעה.

אלון גרוסמן: את בוודאי מסכימה שאנחנו לא יכולים לחזור לאותו אדם אנונימי ולשאול שאלות.

נירה למאעי: אם יש תשאול בסיסי התלונה לא חייבת לבוא ללא כל פרטים, רק שמתעללים באיזה ילד ברחוב כך וכך.

נירה למאעי: אם יש תשאול בסיסי ואיזו תגובה גם לתלונה אנונימית, משהו שמושך את המוסֵר ומדרבן אותו לתת עוד פרטים, ייתכן שיש איזו דרך אמצע להגיע למרב הפרטים גם בתלונה אנונימית.

אלון גרוסמן: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שכאשר יהיו אך ורק תלונות אנונימיות מספר התלונות יגדל.

אלון גרוסמן: נצטרך לקחת את הסיכון שחלק מן התלונות יהיו סגירת חשבונות בין בעל ואשתו או סכסוכי שכנים או כל מיני סכסוכים אחרים.

נאדיה חילו: אז שייתנו לכם יותר משאבים.

אלון גרוסמן: אז פשוט נצטרך להפסיק את כל שאר הפעולות ולהתעסק רק עם נעדרים, וזה לא ניתן.

קריאה: רק אחרי שנתחיל לפרסם את חובת הדיווח נעבור גם לנושא תלונות אנונימיות.

אלון גרוסמן: מעבר לפרטים הראשונים שנמסרים בתלונה, בטיפול בנעדר מידי יום אנחנו עושים עשרות ומאות פעולות.

אלון גרוסמן: לאחר שעשיתי את הפעולה הראשונה עליי לחזור למי שדיבר אתי ונתן לי אינפורמציה ולומר לו אם זה סותר את מה שאמר.

אלון גרוסמן: אחרת אין לי מה לעשות, אני נתקע.

אלון גרוסמן: יש בעיה בנושא הזה.

אלון גרוסמן: אני חוזר ואומר, אנחנו מטפלים גם בהודעות אנונימיות.

אלון גרוסמן: לפעמים מפנים אותן לרווחה, לפעמים מטפלים בעצמנו.

אלון גרוסמן: קורה לא אחת שמגיעה הודעה אנונימית ואנחנו מתחילים לבדוק ולחפש.

אלון גרוסמן: רפ"ק ברקוביץ יחדד את נושא חובת הדיווח שעליה נשאלנו.

מאיר ברקוביץ: בנושא המרכזי שנדון כאן נדמה לי שאנחנו קצת מערבבים בין נושא הטיפול בנעדרים ובין נושא חובת הדיווח.

מאיר ברקוביץ: במסמך שהמועצה הלאומית לשלום הילד הכינה אני רואה בקליפת אגוז, כל שורה כאן היא באמת עולם ומלואו, אבל עשיתי לי מין חלוקה מהירה בין נושאים שאפשר לטפל בהם רק דרך נהלים, בין נושאים שמחייבים חקיקה ובין נושאים שהם תלויי תקציב, כלומר שכולם רוצים בהם וכולם מסכימים אבל מישהו – שלא נמצא כרגע בחדר הזה – צריך לממן אותם.

מאיר ברקוביץ: לפני שאומר משהו נקודתי על חובת הדיווח אני מבקש להגיד שאנחנו צריכים להיזהר מאוד ולהזהיר את עצמנו מלטפל בנושאים של נהלים בכלים של חקיקה, או לנסות לעקוף נושאים שמחייבים חקיקה על-ידי נהלים, או בנושאים שלא מחייבים תקציב לדבר על תקציב ולהיפך.

מאיר ברקוביץ: דיברו כאן על תיקונים שונים בחובת הדיווח.

מאיר ברקוביץ: התעסקתי בתיקונים שונים לחובת הדיווח בעשור האחרון עם נציגים מן המועצה הלאומית לשלום הילד ופקידי סעד וחוקרי ילדים, היו הרבה מאוד ניסיונות להכניס תיקונים בחוק הזה.

מאיר ברקוביץ: להכניס אל תוך החוק הזה עכשיו סעיף שקובע שחובת הדיווח יכולה להיות אנונימית – ד"ר קדמן הלך מקודם 19 שנה אחורה – זה יחזיר אותנו בנושא חובת הדיווח 19 שנה אחורה.

מאיר ברקוביץ: עברנו תהליך ארוך וקשה, יעידו על כך פקידי הסעד, להביא את כל הגורמים לידיעה שאדם חייב לדווח כי החוק הטיל עליו את החובה האזרחית הזאת ושעליו להזדהות.

מאיר ברקוביץ: צריך לזכור שרוב הדיווחים מגיעים ממערכות החינוך ומערכות הטיפול.

מאיר ברקוביץ: אלה המקומות הראשונים שהיו שמחים להיות פטורים מלהזדהות משום שהם נמצאים בקונפליקט, ואני לא מקנא באף אחד מהם.

מאיר ברקוביץ: היום אתה מטפל בילד הזה ובהוריו וצריך להיות גם מי שדיווח עליו לפקידי הסעד ולמשטרה ואולי בעיניו החריב את עולמה של המשפחה והכניס אותה עכשיו לאיזה סרט אחר.

מאיר ברקוביץ: היתה התנהלות ארוכה מאוד ודיונים במשרד המשפטים בנושא הדיווח האנונימי.

מאיר ברקוביץ: המסקנה היתה שאסור לנו לפתוח את הפתח הזה.

מאיר ברקוביץ: מצד שני, החוק לא קובע שום דבר.

מאיר ברקוביץ: החוק לא קבע שהדיווח צריך להיות בכתב וגם לא קבע שהוא יכול להיות אנונימי.

מאיר ברקוביץ: לכן היום אנחנו מתנהלים באופן שאנחנו לא מאפשרים לדיווח מכל גורמי המקצוע ומכל מערכות החינוך להיות אנונימי.

מאיר ברקוביץ: כאשר אני אומר "לא מאפשרים" זה לא בצד הפורמלי, פורמלית אנחנו יכולים לקבל דיווח אנונימי.

מאיר ברקוביץ: כפי שאמר ראש מחלקת נוער, גם בנעדרים וגם בחובת הדיווח לא נקבע בשום מקום שחייבים לקבל רק דיווח בכתב.

מאיר ברקוביץ: נקבל את הדיווח האנונימי על התעללות בילד ונעביר את זה לפקיד הסעד כפי שהחוק מחייב אותנו, קודם כול לקבל את חוות דעתו של פקיד הסעד.

מאיר ברקוביץ: הוא יוכל לספר כאן מה יש לו לעשות עם הדיווח הזה.

מאיר ברקוביץ: הרבה הוא לא יוכל לעשות.

מאיר ברקוביץ: הוא יחזור אלינו ויגיד: לא מצאנו שום דבר, ובסופו של דבר התיק הזה ייסגר וייתכן שבדרך גם ייפגע מישהו מדרך הטיפול הזאת כי מישהו אמר דבר מה לא רציני.

מאיר ברקוביץ: אבל נניח אפילו שזה משהו אמיתי, לא תלונת שווא, באמת מישהו דיווח על התעללות שאולי ראה או חשב או שמע, כי הרי רמת הוודאות הנדרשת על-פי החוק נמוכה מאוד כדי להקים את חובת הדיווח.

מאיר ברקוביץ: היום יש אפשרות כזאת אבל לכולם ברור שדרך המלך היא דיווח מסודר.

מאיר ברקוביץ: כעובד ציבור שממלא תפקיד מוטלת עליך אחריות כלפי הילדים שבהם אתה מטפל.

נירה למאעי: עובד ציבור בוודאי צריך להזדהות.

מאיר ברקוביץ: אם יכניסו סעיף כזה לחוק לדעתי זה יסיג אותנו לאחור בהרבה מאוד מובנים.

מאיר ברקוביץ: הייתי חושב על זה פעם נוספת.

מאיר ברקוביץ: דבר שני, באשר להבדל שבין נעדרים ובין חובת הדיווח.

מאיר ברקוביץ: ההסדרה של נושא הנעדרים איננה בחוק.

מאיר ברקוביץ: החוק המסמיך שמכוחו אנחנו פועלים קובע שלמשטרה יש אחריות לשמירת הנפש והרכוש, מכוח זה היא מטפלת.

מאיר ברקוביץ: לגבי נעדרים אין חוק מסודר כמו לגבי חובת הדיווח.

מאיר ברקוביץ: בין הנושאים שעליהם יש חובת דיווח ושמפורטים בחוק העונשין בחובת הדיווח, חשש שילד נעדר לא מקים חובת דיווח.

מאיר ברקוביץ: אם רוצים לנסות דבר מה אולי נוכל לנסות ליצור תהליך שכאשר לרשויות או למישהו נודע על אדם שנעדר זה ייכנס לאיזה מסלול של דיווח, אבל אני חושב שאם נכניס כאן סעיף על אפשרות למסירת הודעה אנונימית ככותרת של השינוי, אני חושש שנגרום הרבה נזק לדרך שבה אנחנו פועלים היום, עם כל מה שיש לשפר.

מאיר ברקוביץ: נאמר שיש לשפר את הממשקים, את הכיסוי של הגילאים הצעירים, את המקומות שזה עוד לא מגיע למשטרה ואף אחד לא יודע שיש בכלל מה לדווח.

מאיר ברקוביץ: אלה המקומות שצריך לטפל בהם.

מאיר ברקוביץ: אבל להתחיל מהנקודה שלדעתי גורמת הרבה יותר נזק מאשר תועלת – זה דבר שצריך לחשוב עליו לפחות פעם נוספת ולא לירות סתם מן המותן.

חניתה צימרין: לא אקדים במבואות משום שאת נתת סקירה מצוינת של המצב וד"ר קדמן נתן סקירה.

חניתה צימרין: אני רוצה לומר כאן כמה הערות אחרות.

חניתה צימרין: ד"ר קדמן אמר שבהערכה יש כ-5 מקרי רצח של ילדים על-ידי הורים בשנה.

חניתה צימרין: אני רוצה לא רק להצטרף לאמירה הזאת אלא אף להחמיר.

חניתה צימרין: אני מעריכה שיש יותר מקרים שבכרוניקה המשטרתית, או בזאת של בתי-החולים, מופיעים כנפגעי תאונות או כהתאבדויות של ילדים.

חניתה צימרין: יש הרבה יותר מקרים כאלה.

חניתה צימרין: שוב, אני לא יכולה להוכיח את זה אבל אני יכולה לומר את זה עם תחושת בטן חזקה.

חניתה צימרין: גם בקו המצוקה שלנו קורה שאנחנו מקבלים דיווח ועוד דיווח ועוד דיווח, ואז מגיע טלפון: מספיק, לא צריך לעשות עוד כלום, הילדה מתה.

חניתה צימרין: אני מדברת על מקרים אמיתיים.

חניתה צימרין: אני רוצה שנהיה ערים לכך מכיוון שכאשר מקרה מגיע לבית-חולים, או כבר אחרי בית-חולים, צריך לחשוד קצת יותר.

חניתה צימרין: לפני שלושים שנה אמרתי: לחשוד קצת יותר כאשר ילד מגיע עם סימני מכות.

חניתה צימרין: היום אני אומרת: לחשוד קצת יותר כאשר ילד נפטר, נהרג.

חניתה צימרין: הדבר השני זה מושג שלא קיים ולא הגיוני ואני רוצה לשים על הבמה הזאת – הרצח הכרוני:

חניתה צימרין: הילדים שלא סיימו את חייהם הפיזיים אבל הם נרצחים כל יום.

חניתה צימרין: יש כל-כך הרבה מקרים שאנחנו צריכים לשים אליהם לב.

זאב אלקין: תוכלי להסביר במשפט או שניים למה התכוונת?

זאב אלקין: מה זה רצח כרוני?

חניתה צימרין: אני מדברת על ילדים שעוברים התעללות יום אחר יום, שעה אחר שעה ונפשם נרצחת כל יום, גופם נרצח כל יום.

חניתה צימרין: הם לא מתו, אבל אני לא מדברת רק על הסבל הנוראי והצד המוסרי של העניין אלא גם לְמה הילדים האלה הופכים כאשר הם מתבגרים ומעבירים את זה לדור הבא.

חניתה צימרין: נקודת אחרת היא משהו שאני בשנתיים-שלוש האחרונות מרגישה כקול קורא במדבר גם בבית הזה, כאשר אני אומרת ישיבה אחרי ישיבה, וגם בוועדה הזאת, אנא לשים לב להזנחה, לפגיעות פיזיות ולפגיעות נפשיות.

חניתה צימרין: מדינת ישראל מקדישה תשומת לב אדירה, וטוב שכך, לנושא הפגיעות המיניות.

חניתה צימרין: כל התקציבים הענקיים לטיפול, והחוק שנדבר עליו ביום רביעי, עוסקים בפגיעות מיניות.

חניתה צימרין: רבותי, פגיעות מיניות הן אחוז קטן, חשוב, אני לא רוצה לפגוע בתהליך הזה, אבל אני רוצה לשים לצד זה - - -

ענבר יחזקאלי-בליליוס: על-פי הנתונים האחרונים אחד מכל 7 ילדים מתקיים גילוי עריות במשפחתו.

ענבר יחזקאלי-בליליוס: המספרים לא כל-כך מצומצמים.

חניתה צימרין: הרשי לי להסתייג מכל מיני דיווחים ומספרים שנזרקו בזמן האחרון.

חניתה צימרין: מבחינת הפגיעה במדינת ישראל ההזנחה נמצאת במקום הראשון, ההזנחה היא התופעה השכיחה ביותר.

חנה סלוצקי: כך אכן מראים הנתונים.

חניתה צימרין: אנחנו מדברים על הזנחה חמורה של ילדים, כה חמורה עד שהם מתים בסופו של דבר, אבל היא לא דרמטית.

חניתה צימרין: הזנחה היא למשל שלא נתנו לילד ארוחת ערב, על זה לא מגישים תלונה למשטרה, ועוד פעם לא נתנו ועוד פעם, ואחרי חצי שנה – הגיע אלינו למקלט ילד בן 18 חודשים במשקל 6 קילוגרם.

חניתה צימרין: זה לא דרמטי, זה לא מעורר התלהבות, זה לא מרגש אותנו, אבל זה חמור.

חניתה צימרין: יתרה מזאת, הפגיעות הנפשיות.

חניתה צימרין: לא אפרט כאן על פגיעות נפשיות, אבל אני רוצה להעלות אותן בדרגה ברמת המודעות שלנו, לשים אליהן לב.

חניתה צימרין: אנחנו לא יכולים לדבר רק על הדברים שמרגשים אותנו.

חניתה צימרין: כאן היו שני מקרים של רצח ילדים והרצח הוא שריגש אותנו, לא צורת הפגיעה, ואני רוצה להתייחס גם לזה.

חניתה צימרין: דבר שלישי, שני הילדים האלה, ואולי במיוחד רוז היא ילדה שהיתה מתחת לרדאר, ועל כך מדברים כל הזמן.

חניתה צימרין: אלה ילדים שנעו מתחת לרדאר.

חניתה צימרין: מדינת ישראל לא יכולה למנוע את זה לחלוטין.

חניתה צימרין: אנחנו לא יכולים ללכת כל הזמן ולספור את כל אחד מ-2 מיליון הילדים שלנו, אבל עלינו להיות יותר יצירתיים.

חניתה צימרין: עלו כאן כל מיני רעיונות: לשתף פעולה, להעביר אינפורמציה ממודיעין לנתניה.

חניתה צימרין: כל הדברים הללו חשובים, ואני רואה את זה גם לא רק בהתעללות בילדים.

חניתה צימרין: שכנה שלי – ואני גרה בשכונה טובה – קיבלה ילדה לאומנה.

חניתה צימרין: אמרתי: איזה יופי.

חניתה צימרין: הצצתי במה שקורה שם וראיתי שהילדה הזאת משמשת כמשרתת בבית.

חניתה צימרין: כאשר ניסיתי לבדוק הסתבר שהאומנה התחילה בעיר אחת והמשפחה עברה לעיר אחרת.

חניתה צימרין: האישה הזאת, שבהחלט יכולה להרשות לעצמה עוזרת, לקחה ילדה כמשרתת, ואני לא אומרת כעוזרת, ואף אחד לא ידע.

חניתה צימרין: כלומר זה לא רק ההתעללויות הרגילות.

חניתה צימרין: יש את המעבר של האינפורמציה, שצריך אכן לחזק אותו, אבל בואו נהיה יצירתיים.

חניתה צימרין: דיברת על מרכז ההגנה.

חניתה צימרין: מרכז ההגנה מחבר את האינפורמציה בנקודת זמן קטנטנה, בזמן של האבחון, וטוב שכך.

חניתה צימרין: אבל מה לפני ומה אחרי?

חניתה צימרין: אנחנו צריכים שתי רמות של מאגרי מידע.

חניתה צימרין: מאגר מידע אחד שמדברים עליו כבר שנים רבות ולא נעשה לגביו הרבה הוא על ילדים בסיכון, אותם ילדים שההורים מביאים אותם פעם לבית-חולים אחד ופעם לבית-חולים אחר על מנת לטשטש עקבות.

חניתה צימרין: אבל יש גם מאגר מידע של ילדים לא קיימים.

חניתה צימרין: נראה לי שהפורום הזה הוא לא הפורום המתאים.

חניתה צימרין: צריך לשבת פורום קטן ולחשוב אחרת: מה עושים עם הרישום במשרד הפנים מול הרישום בקהילה מול הרישום במקומות אחרים.

נאדיה חילו: הצלבות של אינפורמציה.

חניתה צימרין: יש המון דברים לעשות.

חניתה צימרין: בקו החם שלנו יש לנו תוכנה שנבנתה במיוחד לקו החם.

חניתה צימרין: כאשר אנחנו מתחילים להקליד מקרה חדש עם כל מיני פיסות אינפורמציה, על כתובת ותעודת זהות ושֵם וכל מיני דברים, התוכנה מקפיצה לנו מקרים אחרים שהיו אצלנו בקו שמתחילים להיות דומים.

חניתה צימרין: כלומר התוכנה בנויה כדי להקפיץ את המקרים למעלה, שברירי מידע.

חניתה צימרין: זה דבר שאפשר לעשות.

חניתה צימרין: זה מחייב השקעה, אבל זה אפשרי ומתחייב.

חניתה צימרין: צריך לעשות מאגר מידע על ילדים שכבר נתגלו אחרי שכבר אירע דבר מה, על ילדים בסיכון, אבל גם מאגר מידע על ילדים לא בסיכון כדי שלא יגיעו לסיכון.

חניתה צימרין: עלינו לדבר על מניעה.

חניתה צימרין: לפני 25 שנים הדפסנו את הנייר הזה בפרויקט שעשינו באל"י והפצנו אותו בבתי-יולדות לכל אמא שיצאה עם החיתולים הראשונים.

חניתה צימרין: כתוב בו כך: "הורים יקרים, נהוג לחשוב שלהיות הורה אין קל מזה.

חניתה צימרין: חושבים שהתינוק נולד, יוצא לאוויר העולם ואתו נולדת גם תחושת ההורות.

חניתה צימרין: כבר אנחנו אוהבים אותו, יודעים ומסוגלים לדאוג לכל צרכיו.

חניתה צימרין: אך לא תמיד זה כך.

חניתה צימרין: הורות היא אחד התפקידים הקשים שאנו נוטלים על עצמנו וכמעט תמיד ללא הכנה או הכשרה מוקדמת.

חניתה צימרין: לעתים כרוכה ההורות בהרגשת מצוקה, חוסר אונים, בתחושה של שלילת החופש, ברגשות קשים כלפי התינוק או הילד הקטן.

חניתה צימרין: אם קשה לכם, אם אתם מרגישים שאין לכם יותר כוח או סבלנות אל תפנו זעמכם וכעסכם אל הילד.

חניתה צימרין: פנו אלינו – וכאן מופיעה הכתובת.

חניתה צימרין: אנחנו יודעים שזו אינה רק הבעיה שלכם.

חניתה צימרין: זה בעייתם של הורים רבים ויש דרכים להתמודד איתה.

חניתה צימרין: פנו אלינו ונשמח לסייע".

חניתה צימרין: אותן ההצעות שמופיעות כאן בכתובים לכל מיני פרויקטים, צריך שיהיו בהן שני אלמנטים מרכזיים שמופיעים כאן.

חניתה צימרין: הדבר הראשון, שזה יהיה נגיש וקל מאוד.

חניתה צימרין: אנחנו באנו אל ההורים והם לא באו אלינו.

חניתה צימרין: והדבר השני, שזה יהיה לא שיפוטי.

חניתה צימרין: לא להגיד: אנחנו חושבים שאתם הולכים להכות את הילדים שלכם ולכן פנינו אליכם, אלא: אנחנו מבינים כמה זה קשה.

חניתה צימרין: זה צריך להיות אלמנט משותף לכל התוכניות שיופנו להורים.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לגברת רינה כהן מן האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך שהיא יושבת-ראש הוועד המנהל של המועצה הציבורית להורים בישראל ושותפה בוועדה שלנו להרבה יוזמות והרבה הצעות, בבקשה.

רינה כהן: אני מודה לך.

רינה כהן: אני רוצה להמשיך את דבריה של ד"ר צימרין ואת הדברים שנאמרו כאן לפני כן.

רינה כהן: במשוואה שאנו עוסקים בה היום יש שלושה חלקים: הילדים, רוז וכל אחיה ואחיותיה, השירותים שפועלים במשאבים מצומצמים ועושים מעל ומעבר למה שאפשר ובלב ונפש, וההורים.

רינה כהן: חייבים להעלות את נושא ההורים וההורות על סדר היום הלאומי והציבורי.

רינה כהן: הורים חייבים לדעת, בהמשך למה שנאמר בגלויה בת 25 השנים, שנות דור, ונשארנו כנראה באותו המקום, שהורות איננה הפקר.

רינה כהן: הורים חייבים לדעת קודם כול, כפי שנאמר שם, שהם לא לבד, ובדידות זה אחד המאפיינים הגדולים של ההורות.

רינה כהן: הורים חייבים גם לדעת שיש מי שיכול לעזור ויכול לסייע.

רינה כהן: הורים צריכים גם לדעת שיש גם מי ששם עין.

רינה כהן: החוויה שכולנו עברנו בשבועות האחרונים לא מגיעה לנו.

רינה כהן: לא מגיע לשירותים שעמלים כל-כך, לא מגיע לנו כחברה, לא מגיע לילדים.

רינה כהן: אנחנו נמצאים באיזו סיטואציה שלא מגיעה לנו.

רינה כהן: ועכשיו השאלה איך אנחנו יוצאים ממנה.

רינה כהן: בגילוי הדעת שכתבה המועצה הציבורית להורים בישראל מופיעות כמה הצעות.

רינה כהן: אני רוצה להיות מאוד ספציפית בעניין הזה: "לא ניתן לנתק ילדים מהורים.

רינה כהן: הורים וילדים ירדו יחד כרוכים לעולם ויש להם מופע משותף.

רינה כהן: הם תלויים אלה באלה ומשפיעים אלה על אלה".

רינה כהן: ההשקעה בילדים היא טובה ונהדרת, היא לא מספיקה, אבל ההשקעה בהורים על אחת כמה וכמה לא מצויה כמעט, ובוודאי ובוודאי שאינה מספיקה.

רינה כהן: כל השירותים הכי טובים שישנם, ממנהלת לשכת הרווחה וכן הלאה לא מסייעים מספיק כדי שלא נימצא במצבים שלא מגיע לנו להימצא בהם, ולא מגיע לילדים ולא מגיע לשירותים ולא מגיע לאף אחד.

רינה כהן: חייבים להעלות את נושא ההורים וההורות על סדר היום הלאומי והציבורי.

רינה כהן: חייבים לדעתי, וכמובן שאפשר לשמוע גם הצעות אחרות, להקים רשות לאומית להורים, מבוססת חוק ומגובת משאבים.

רינה כהן: אלה השקעות, אבל ההשקעות הזולות ביותר.

רינה כהן: כמה עולה עכשיו לחפש את רוז בדיעבד, ירחם השם?

רינה יצחקי: עוד יחליטו לייבש את הים התיכון ...

רינה כהן: אנשים לא יכולים לסבול את הסיטואציה הזאת, מוכנים לייבש כבר את כל מה שצריך לייבש.

רינה כהן: זה מנהמת ליבם של אנשים.

רינה כהן: מה עוד אפשר לעשות?

רינה כהן: איזה מחשבה עוד לא חשבו?

רינה כהן: והצער הזה שממלא את כולנו חייבים להתמודד אתו.

רינה כהן: צריכים לייצר מקום וכתובת נגישה להורים בכל ישוב וישוב.

רינה כהן: לא מתוך שיפוטיות אלא מתוך למידה ומתוך חינוך ומתוך עזרה ומתוך סיוע ומתוך יציאה מן הבדידות.

רינה כהן: צריך לצופף את הרשת שאת דיברת עליה, שיש בה את החורים הגדולים יותר, באמצעות פיתוח קהילות הורים.

רינה כהן: זה דבר שלא קיים עדיין וצריך לפתח קהילות הורים.

רינה כהן: חייבים לייצר מסמך לאומי של אמנת ישראל להורים, שמקבץ את מחויבותם של המוסדות, השירותים והמעסיקים כדי לחזק את ההורים ואת ההורות, כי חולשתם של ההורים וההורות מצביעה על חולשתנו כחברה.

רינה כהן: בנושא הזה התגלתה חולשה גדולה מאוד, לצערי, וחייבים לחזק את ההורים.

רינה כהן: אני מודה על הזכות להגיד את הדברים.

נאדיה חילו: אנחנו מקיימים כל הזמן דיאלוג בינינו.

נאדיה חילו: למרות שבסיכום הדיון אציג כמה הצעות ורעיונות, נשמח לקבל מכם גם הצעות נוספות כיצד לשפר את הנגישות ולשפר את הגנת הילדים.

רינה יצחקי: אני מן הוועד הישראלי למען יוניס"ף, שזה קרן האו"ם למען הילד.

רינה יצחקי: הפעם אדבר מן הכתב כדי לא להיסחף בפן הרגשי.

רינה יצחקי: זה יקצר וימקד אותי.

רינה יצחקי: אני מקווה שאתם ישנם היטב הלילה, אך עשרות אלפי הורים צעירים אינם זוכים ללילה שקט במשך חודשים ארוכים.

רינה יצחקי: אותם הורים צעירים עובדים את עצמם לדעת כדי לפרנס בכבוד את משפחותיהם, וזה אומר יותר ויותר שעות עבודה ופחות ופחות שעות עם הילדים.

רינה יצחקי: ילדים מגיבים על החסך הזה ביתר עצבנות, חוסר שינה, הפרעות קשב ומה לא.

רינה יצחקי: המסגרת האולטימטיבית לגידול ילדים היא ללא ספק משפחה, ועל כך כאילו אין ויכוח.

רינה יצחקי: הפונקציות הדרושות במשפחה זה הורות--

נאדיה חילו: אולי תוכלי לקצר בדבריך כי הזמן שלנו קצר ותנסי להגיע להמלצות.

רינה יצחקי: אני יכולה לעבור להמלצות.

רינה יצחקי: ההמלצות שלי הן בשני כיוונים שקשורים זה בזה.

רינה יצחקי: אני מצטרפת כמובן להמלצה הבלתי נמנעת של ד"ר קדמן לצאת בקמפיין אדיר על חובת הדיווח.

רינה יצחקי: אני חושבת שהיא מוצר או תוצר או חוק שידוע ליחידי סגולה שעוסקים בנושא אך רבים וטובים לא יודעים.

רינה יצחקי: אני מציעה שכפי שיודעים בציבור את מספר הטלפון של המשטרה, של מגן דוד אדום ושל מכבי-אש, או שכל הארגונים האלה גם יקבלו פניות לעזרה ודיווחים, או שיתווסף אליהם מספר רביעי, וזה לא עולה כל-כך הרבה כסף, ואפילו לפני הקמפיין.

רינה יצחקי: שאלתי בשבוע האחרון עשרות אנשים, שאלתי כל מי שפגשתי: אם היית יודע על מקרה למי היית מדווח?

רינה יצחקי: ואף אחד לא ידע לענות.

רינה יצחקי: זה צריך להיות עוד לפני הקמפיין.

רינה יצחקי: צריך לפרסם את המספר ולְמה הוא מיועד.

רינה יצחקי: כל הקווים החמים, כולל הקו של אל"י, הם קווים נעלמים לציבורים רחבים שלא עוסקים בנושא.

רינה יצחקי: כן, אני יודעת אותם, אבל זה לא מספיק.

רינה יצחקי: אני מציעה ללכת בכיוון חשוב ביותר, שיכול להיות גם באמצעות חוק למרות שחוק לבד לא יעשה את הכול – קורסים של הדרכה להורות, לא רק בבית-החולים ליולדות, שהיום מלמדים שם כל מיני דברים נחמדים, לא רק חיתולים ופורמולות של מזון, אלא גם יחס לילדים, אבל להתחיל הרבה קודם.

רינה יצחקי: נושא המשפחה צריך להילמד מכיתה י'.

רינה יצחקי: התלמידים בכיתות י' חיים במשפחה ובעוד 4-5 שנים הם בעצמם יקימו משפחה והם לא לומדים את זה בשום מקום.

רינה יצחקי: הדבר הבא הוא ליווי הורים, ליווי משפחות צעירות.

רינה יצחקי: גם אם נתנו או ניתן הדרכה זה לא מספיק.

רינה יצחקי: משפחות צעירות נמצאות במצוקה, ואני מחזקת כאן את כל הרעיונות שנאמרו, לתת להם הכשרה וליווי.

נאדיה חילו: בסיכום אציין שהצעת החוק שלי על חובת הדרכת הורים מוכנה ואניח אותה על שולחן הכנסת.

רינה יצחקי: תשלחו לנו העתקים של הצעות החוק.

נאדיה חילו: ברור שצריך עוד הרבה דברים לגבש ולפעול, לחשוב אילו סנקציות יוטלו ואיך לבצע וכן הלאה, אבל הכנו הצעת חוק.

נאדיה חילו: הרעיון הזה עלה מכל מיני כיוונים וצריך לראות איך נוכל לבצע אותו וליישם אותו על הצד הטוב ביותר.

נאדיה חילו: על זה אין ויכוח, יש הסכמה שהורים חייבים לקבל הדרכה וכלים, בין אם נקרא לזה רישיון ובין אם נקרא לזה הקניית מיומנויות, לא משנה, אבל צריך להכשיר אותם.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לגברת ורד סויד, יועצת ראש הממשלה לחברה ורווחה.

נאדיה חילו: אני יודעת שגם אתם העליתם את הרעיון של הכנה להורות.

נאדיה חילו: אשמח שכל מי שיש לו רעיונות טובים ואפקטיביים יצטרף ליוזמת החקיקה הזאת.

נאדיה חילו: הצעת החוק נמצאת בשלב ראשוני.

נאדיה חילו: נהיה פתוחים לאמץ רעיונות, להכניס תיקונים ולבחון הצעות.

נאדיה חילו: אנחנו רואים בכל הגורמים שותפים להכנת הצעת החוק הזאת.

ורד סויד: אני רוצה לברך אותך על כינוס הישיבה ועל הצעת החוק ועל כל הפעילות בנושא.

ורד סויד: הועלו כאן רעיונות חשובים מאוד.

ורד סויד: קראתי את הרעיונות, גם הרעיונות של ד"ר יצחק קדמן, גם הרעיונות של המועצה הציבורית להורים בישראל ושל ד"ר חניתה צימרין.

ורד סויד: יש לפעול להקמת צוות בין-משרדי שיכין המלצות וגם, אם צריך, להיאבק מול אלה שאמרת שלא נמצאים כאן היום.

ורד סויד: הגיע הזמן לעשות איזה תהליך של הצבת יעדים, החל ממימוש חוק חינוך חובה מגיל 3 והמשך באכיפת חובת הדיווח על השכנים.

ורד סויד: נכון שבעיר האחרונה הסבא ידע לבחור בניין מגורים שהוא בניין של תיירים, אבל בעיר הקודמת אנחנו רואים את השכנים רצים לתקשורת וכל אחד מספר עד כמה האישה לא יכלה לרדת לזרוק זבל לבד ועל הצעקות שהיו שם, ובסופו של דבר לא מוגשים כתבי אישום נגד השכנים.

ורד סויד: לכן לדעתי מעבר למבצע ההסברה אנשים יצטרכו להבין שאפשר למנוע חלק מן המקרים האלה בעשייה אפקטיבית.

ורד סויד: אני משוכנעת שצוות בין-משרדי, שיכלול גם נציגים של המגזר השלישי וגם של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים שציינתם: חינוך, קליטה, בריאות ורווחה כמובן יסייע.

ורד סויד: המקרה הזה לא מעיד על הכלל.

ורד סויד: היה כאן תפקוד יעיל מאוד, גם של מערכת הרווחה וגם של מערכת המשטרה.

ורד סויד: זה משפחה שפשוט לא הביאה את הנתונים.

ורד סויד: חודשים וחצי אחרי ההיעלמות נזכרו לדווח.

נאדיה חילו: גם על זה צריך לחשוב, איך בכל זאת ולמרות הכול ניתן יהיה לאתר ילדים בסיכון גם במקרים חריגים כאלה.

חנה סלוצקי: ד"ר קדמן אמר שצריך לשנות משהו בחברה, באווירה של החברה, בהתנהלות של החברה ובהתנהגות.

חנה סלוצקי: הדבר היחיד ששאלו בכל המקרים: איפה היו שירותי הרווחה ולמה הם לא פעלו.

חנה סלוצקי: זאת היתה השאלה הראשונה.

חנה סלוצקי: לא שאלו לגבי הסביבה הקרובה שבה הילדים חיו, לא שאלו לגבי בני המשפחה, לגבי בני הזוג, מה הם ידעו, איך הם ידעו וכולי.

חנה סלוצקי: חשוב לצאת בקמפיין, אבל כמו בכל העולם יש פרסום כל הזמן של קווים חמים וכל הזמן פרסום על ילדים.

חנה סלוצקי: זה לא משהו חד-פעמי, שאתה מפרסם וגמרנו.

חניתה צימרין: אצלנו בארץ מפרסמים את המספרים של הקווים החמים בעיתונים.

חנה סלוצקי: זה לא מספיק.

חנה סלוצקי: אנשים לא מגיעים לעיתון.

חנה סלוצקי: תשאלי היום מי קורא עיתון.

חנה סלוצקי: אנשים גולשים באינטרנט ומסתכלים במקומות אחרים ובטלוויזיה בתוכניות ריאליטי.

חנה סלוצקי: שם צריך לפרסם את כל מספרי הטלפון הללו.

רינה יצחקי: צריך לפרסם משדר חסות כל יום.

חנה סלוצקי: דבר שני, יש היום שירותים מופרטים.

חנה סלוצקי: משפחות הולכות לקבל שירותים באופן פרטי.

חנה סלוצקי: יש רופא משפחה פרטי.

חנה סלוצקי: פעם היתה תחנה לאם ולילד שנתנה שירות אוניברסלי, היו הולכים לתחנה ומקבלים שם ילדים.

חנה סלוצקי: אם משפחה היתה עוברת ממקום אחד למקום אחר התיק היה עובר עם המשפחה וקודם כול היינו יודעים אילו ילדים נולדו.

חנה סלוצקי: היום במדינת ישראל כאשר נולד תינוק ומגיע לישוב לא יודעים עליו בכלל כי הם לא מגיעים לתחנת טיפת חלב.

חנה סלוצקי: במקרה הספציפי הזה דיברתי עם דובר של אחת מקופות-החולים.

חנה סלוצקי: הוא הסביר לי שכאשר משפחה עוברת למקום מגורים אחר היא יכולה להמשיך להגיע לתחנת טיפת חלב של אותה קופת-חולים מבלי שיודעים במקום המגורים החדש שיש בכלל תינוק ומבלי שבודקים שהוא מקבל בכלל טיפול.

חנה סלוצקי: אז איך אנחנו יכולים לדעת על אותם המקרים?

נאדיה חילו: לכן אמרתי שצריך לעשות חשיבה והצלבת אינפורמציה.

חנה סלוצקי: בגיל הרך, בכל הנוגע להעברת אינפורמציה משהו כאן לא תקין.

חנה סלוצקי: לפני שמתחילים בהליכי חקיקה, אנא ממך, אני מבקשת, בחובת הדיווח היום זה פתוח, אנשי מקצוע חייבים לדווח בכתב.

חנה סלוצקי: לא כתוב שם איך לדווח.

חנה סלוצקי: מבני משפחה ומקרובים אנחנו לא מבקשים אף פעם לבוא ולהגיד מי אני ומי אתה.

חנה סלוצקי: הם יכולים לדווח אנונימית ואנחנו מטילים על פקידי הסעד את העבודה של החיפוש והם הולכים מבית לבית, ולא חשוב אם זה בית מלון או בית מגורים.

חנה סלוצקי: אנחנו מחפשים כדי למצוא את המשפחה.

חנה סלוצקי: ודבר אחרון, גם אנחנו צריכים ללמוד.

חנה סלוצקי: אני אוציא הנחיות נוספות וחדשות, ואעביר לך את ההעתק, לגבי כל מיני נושאים שאפשר לשפר, בעיקר לגבי הגיל הרך.

חנה סלוצקי: כאשר פעם אחת מדווחים על ילד, עושים את הבדיקה לגבי ילד ואם לא מוצאים שיש שם משהו פלילי אז העניין נסגר ונשכח.

חנה סלוצקי: מי עושה היום מעקב אחרי ילדים ותינוקות לבחון מה קורה להם?

חנה סלוצקי: האם תחנת אם וילד מעבירה לנו דיווחים אם ההורה לא הביא את הילד לבדיקה או כדי לתת לו חיסונים?

חנה סלוצקי: זה לא חוק, זה לא חובה ולא חייבים.

חנה סלוצקי: כלומר יש הרבה לקונות, יש הרבה רווחים וצריך לסגור אותם.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: משפט אחרון לגברת יהודית גלנץ, נציגת מרכז השלטון המקומי.

יהודית גלנץ: לא אחזור על כל הדברים החשובים שנאמרו כאן.

יהודית גלנץ: אני רוצה להצטרף להסתייגות שאמרו נציגי המשטרה באשר לדיווח אנונימי.

יהודית גלנץ: אתייחס לנקודות שנוגעות יותר לשירותי הרווחה ברשויות המקומיות.

יהודית גלנץ: ברשויות המקומיות חלק גדול מן המאבק בין החינוך ובין הרווחה הוא על קבלת אחריות.

יהודית גלנץ: דיווח אנונימי זה פתח להתנערות מאחריות.

יהודית גלנץ: המסמך שהוגש על-ידי המועצה הלאומית לשלום הילד הוא בהחלט מכלול שיכול לשפר את התמונה.

יהודית גלנץ: אני רוצה להתייחס בכל זאת לתקן של פקידי סעד לחוק הנוער.

יהודית גלנץ: באמת הגיע הזמן שתהיה הגדרה בעניין זה.

יהודית גלנץ: והערה נוספת באשר לפקידי סעד בכלל.

יהודית גלנץ: אולי זה נשמע שולי מאוד, אבל מעמדם בציבור מעורער ביותר.

יהודית גלנץ: הם נתפסים כ"איש הרע" בכל מקרה, או שהם "חוטפי ילדים" או שהם "לא עשו שום דבר, איפה הם היו?".

יהודית גלנץ: קמפיין תקשורתי, גם אם זה נשמע כרגע שולי, צריך להיות גם לשיפור מעמדם של פקידי הסעד והבהרת התפקיד החשוב שיש להם על מנת שיהיו נגישים לציבור.

נאדיה חילו: אני נאלצת לסיים את הישיבה.

נאדיה חילו: אני רוצה להודות לכל המשתתפים שבאו.

נאדיה חילו: אני יודעת שלא פשוט להגיע לכאן ב-1 בספטמבר, באמצע יום, בחופשה, אבל הנושא באמת חשוב מאוד.

נאדיה חילו: על אף שמיצינו את הדיון הפתרונות עוד רחוקים, אבל זה לא אומר שאנחנו לא אמורים להתחיל להניע תהליך, גם אם הוא יתמשך.

נאדיה חילו: בהחלט צריך להניע את התהליך הזה בכמה וכמה שבילים.

נאדיה חילו: אני מתכוונת להניח שתי הצעות חוק על שולחן הכנסת.

נאדיה חילו: ברור שהתוכן של הצעות החוק עדיין ראשוני ונהיה פתוחים לשמוע כל המלצה, כל תוספת, כל הצעה.

נאדיה חילו: הקשבתי קשב רב למה שנאמר על חובת הדיווח, על ההסתייגות ועל החששות ואני בהחלט מבינה.

נאדיה חילו: צריך בכל זאת לראות איך ניתן מצד אחד לשפר ומצד שני לא לפגוע בקיים.

נאדיה חילו: הצעת החוק הראשונה שלי עוסקת בחובת השתתפות בהדרכה לקראת הורות, או הכנה להורות.

נאדיה חילו: הגיע הזמן לקבע את זה בחוק.

נאדיה חילו: אין לי מושג מה קורה היום בעולם וביקשתי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת לבחון את זה.

נאדיה חילו: אולי למישהו יש מידע שהוא יכול להעביר לי על מה שקורה בעולם בתחום הזה, אם מופעלים מודלים כלשהם, איך הם מופעלים, מה הסנקציות.

נאדיה חילו: החשיבה הראשונה שלי היתה, הרי כל אדם שהופך להיות הורה עובר בדרך כלל בבית-חולים ושם אפשר כבר בשלב הזה להתחיל את התהליך.

נאדיה חילו: שאלו מאין יבוא התקציב.

נאדיה חילו: בשלב הזה אני לא רוצה לחשוב על תקציב.

נאדיה חילו: גם אם הורים יצטרכו לשלם – הם ימצאו אפשרות לשלם עבור הקורס, אולי מתוך מענק הלידה.

נאדיה חילו: אפשר גם לחשוב על סנקציה למי שלא ישתתף בקורס כזה.

נאדיה חילו: אני לא רוצה להתחיל עם ענישה כי זאת לא הכוונה, אבל צריך לחייב לעבור את הקורס הראשוני הזה באופן גורף וטוטלי, חובה לפחות בלידה של ילד ראשון ואפשר גם עם לידת ילדים נוספים.

נאדיה חילו: צריך לחשוב איך לבצע את זה דרך מנגנונים מסוימים.

נאדיה חילו: ברור לי, ואני אומרת את זה גם לגורמי המקצוע, צריך להרכיב את מערך ההשתלמות הזאת מאנשי מקצוע, שיכללו בקורס את התכנים הרלוונטיים.

נאדיה חילו: שמענו כאן על כמה כיוונים ועל כמה רעיונות לתכנים.

נאדיה חילו: בחנתי גם תוכניות והצעות שהגיעו אליי.

נאדיה חילו: הגוף שאמור להיות אחראי על התוכן המקצועי יהיה גוף מקצועי ומוכר וכל אמא, כל זוג, וגם אימהות חד-הוריות, כלומר כל משפחה תהיה חייבת לעבור את התהליך הזה על-פי חוק.

נאדיה חילו: זה אחת ההמלצות שלי, ואני מתכוונת להניח את הצעת החוק הזאת כבר היום.

נאדיה חילו: הצעת החוק השנייה נמצאת בשלב ראשוני למדי ועוסקת בתיקון סדר הדין הפלילי באשר לדיווח על התעללות בקטין והיעדרות של קטין.

נאדיה חילו: המוקד אינו בחוק אלא בכך שתהיה תוצאה.

נאדיה חילו: אם יהיו נהלים פנימיים במשטרה שירעננו ויחדדו שיש להתייחס לכל תלונה ואף לתלונה לא מזוהה על היעדרות אני מסכימה אתך מאוד שחובת הדיווח אמורה להיות מופעלת, והחוק מטיל ענישה של 3 חודשי מאסר למי שלא מדווח ומאפשר לנקוט בכל האמצעים, במיוחד כלפי מערכות החינוך.

נאדיה חילו: אבל אני בהחלט סבורה שצריך גם לחשוב, בלי לפגוע במסלול הזה שאמור להיות מסלול ברור ושצריך לחזק אותו, גם על מסלול נוסף מתוך ראייה שחלק מן האנשים יודעים ופוחדים וגם להם צריך לתת מענה, כאשר אנחנו רואים לנגד את עינינו את התוצאה.

נאדיה חילו: התוצאה של הדיווח האנונימי יכולה להיות מניעת התעללות ומניעת קורבנוּת של ילדים.

נאדיה חילו: זה עוד הצעת חוק שאני מבקשת להניח על שולחן הכנסת, וגם נהיה פתוחים ליוזמות, לשינויים ולתוספות.

נאדיה חילו: אני רוצה להמליץ על הידוק היחסים בין הערים לגבי משפחות בסיכון.

נאדיה חילו: כאן אני סומכת בהחלט על פקידת הסעד הארצית ועל משרד הרווחה גם לרענן נהלים וגם להוציא נהלים חדשים.

נאדיה חילו: גברת חנה סלוצקי, גם כאשר יש הפרטה ניתן למצוא פתרון.

נאדיה חילו: הרי המסגרות המופרטות מקבלות תקציבים כלשהם מן המדינה והן בפיקוח כלשהו של השירותים החברתיים.

נאדיה חילו: צריך למצוא שבילים שגם מערכות כאלה יהיו כפופות להנחיות של משרד הרווחה והשירותים החברתיים באשר לדיווח על משפחות בסיכון שעוברות ממקום למקום.

נאדיה חילו: אני רוצה לבקש שבמסגרת הקמפיין, או העלאת המודעות לאיתור, גם אם משרד הבריאות לא כאן, שגם טיפות החלב וגם קופות-החולים למיניהן יפרסמו את מספרי הטלפון במקום בולט, לאן הורים יכולים לפנות.

נאדיה חילו: צריך לתת להם את מספרי הטלפון וידע ראשוני מה ניתן לעשות כאשר יש חשד להתעללות, היכן משפחות במצוקה יכולות לקבל סיוע וגם היכן ניתן להודיע על חשד כאשר נדלק אור אדום.

נאדיה חילו: המספרים הללו צריכים להיות בולטים בטיפות חלב, בבתי-חולים ליולדות – זה מקום מרכזי מאוד שהוא פוטנציאל אדיר.

נאדיה חילו: שכל אמא שיולדת תדע שיש לה כתובת אם היא זקוקה, אבל שתדע שגם אם היא לא זקוקה ומכירה מישהו אחר שזקוק יש כתובת.

נאדיה חילו: נושא הקמפיין חשוב מאוד.

נאדיה חילו: הוא גם הוכיח את עצמו לאחרונה.

רינה יצחקי: מי יעשה אותו?

נאדיה חילו: בשלב הזה כשמדובר במערכות הבריאות זה משרד הבריאות וקופות-החולים.

נאדיה חילו: נשלח להם את סיכום הדיון הזה ואת ההמלצה שלי בעניין הזה.

נאדיה חילו: אני קוראת לתגבור מחלקת הנוער במשטרה.

נאדיה חילו: אני חוזרת שוב על ההמלצה שלי להחזרת הטיפול בילדים שהם קורבנות של התעללות למחלקת הנוער, או יצירת מסגרת אחרת או מסגרת מקבילה שתהיה ממוקדת בעניין הזה.

נאדיה חילו: חשוב שתהיה העצמת הורות, וחשוב שגם מערכת החינוך תחשוב על הנושא הזה, על חינוך להורות בכיתות הגבוהות בבתי-הספר, לשים דגש על הנושא הזה, ליזום קורסים, ליזום מערכות הכשרה והכנה לחיים.

נאדיה חילו: בהכנה לכישורי הורות מערכת החינוך חשובה מאוד.

נאדיה חילו: הייתי ממליצה גם שלמערכת החינוך יהיה חלק, אם קודם דיברתי על משרד הבריאות ועל קופות-החולים, מערכת החינוך חשובה מאוד גם בעניין הזה.

נאדיה חילו: בתוך גני הילדים האימהות הן שבדרך כלל באות לאסוף את הילדים ומספרי הטלפון האלה אמורים להיות תלויים במקום בולט גם בגני הילדים, גם לפנייה לחובת הדיווח וגם לפניות לעזרה, לשני הכיוונים שההורים אמורים להתייחס אליהם.

נאדיה חילו: הייתי מציעה להעלות את המודעות – וכאן אנחנו נפנה לשרת החינוך – במסגרת כל ההכשרות שניתנות גם לגננות וגם למורים, להעלות את הנושא הזה ולחדד אותו.

נאדיה חילו: ראשית, שהמערכת תהיה רגישה יותר ותוכל לאתר ילדים שהם קורבנות או שמראים סימפטומים מסוימים של התעללות פיזית או נפשית.

נאדיה חילו: שנית, באשר לחובת הדיווח וההדרכות הנוספות שצריכים לקבל כל אנשי המקצוע שנמצאים עם הילדים יום-יום.

נאדיה חילו: מערך הסברה מקיף למניעת ענישה גופנית לילדים – זה קמפיין נוסף שצריך להמליץ עליו.

נאדיה חילו: אם תשאלו אותי, אני עדיין לא יודעת מי אמור לעשות את זה, אבל צריך לרתום כאן כמה מערכות.

נאדיה חילו: אם כמה מערכות יירתמו לנושא הזה – משרד הבריאות, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, משרד הפנים – בפעולה בין-משרדית, אם כל המערכות יקדישו תשומת לב לעניין הזה לא יידרשו הרבה משאבים.

נאדיה חילו: אם כל המערכות יחליטו לעשות את זה וכל אחד יקציב משאבים מסוימים ותהיה עבודה בין-משרדית אז הקמפיין הזה יוכל לצאת לדרך ולהצליח.

נאדיה חילו: מר נחום איצקוביץ, מנכ"ל משרד הרווחה והשירותים החברתיים שהצטרף לכאן, אמנם לקראת סוף הדיון, אני יודעת שאתם עובדים על תגבור מערכי פקידי הסעד בשירותים החברתיים.

נאדיה חילו: אנחנו בהחלט ממליצים על תגבור נוסף ודגש על הנושא הזה כי הם בעצם אמורים לא רק לטפל אלא גם לאתר, ואם יהיו משאבים נוספים יוכלו אפילו לעסוק בפעולת מניעה והסברה, ואני יודעת שנעשות גם פעולות כאלה.

נאדיה חילו: צריך להמציא מנגנון.

נאדיה חילו: אינני יודעת עכשיו איך לקרוא לזה, אבל מנגנון שיוכל ללכד את כל הילדים, מנגנון אחיד, לא רק לגבי ילדים בסיכון אלא לילדים שיהיו מזוהים ויימצאו בתוך מאגרי מידע כלשהם.

נאדיה חילו: לא ייתכן שיימצאו ילדים במדינת ישראל שלא יהיו רשומים בשום מקום.

איריס ברנט: צריך לבוא אל הילדים ואל ההורים.

נאדיה חילו: צריך גם כאן פעולה משולבת עם משרד הפנים, ואולי כאן צריך גם חקיקה.

נאדיה חילו: כאן אני פונה למועצה הלאומית לשלום הילד.

נאדיה חילו: ד"ר קדמן, חלק מההמלצות שהגשתם ניתן להפוך לחוקים, למרות שזה לא יפתור את כל הבעיה, ואני מסכימה שחלק נוגע להגברת המודעות, אבל אפשר לנסות ולקדם גם חקיקה.

נאדיה חילו: אני כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד אהיה מוכנה לנסות לקדם כל הצעת חוק שתגיע אליי, ביחד עם חברי כנסת נוספים, כדי שמקרים כפי שקרו של רצח הילדים רוז ואלון ועוד 5-6 מקרים בשנה שד"ר קדמן ציין יימנעו, וכדי למנוע לא רק את הרצח הבא אלא לעצור התעללות נפשית ופיזית, פשעים שמתקיימים יום-יום כנגד ילדים.

נאדיה חילו: חובתנו לחזק את יריעת ההגנה הקיימת ולנסות לחשוב על שטחים נוספים של הגנות בכל האמצעים שעומדים לרשותנו.

חנה לכיש: אני מבקשת לומר כאדם שנמצא בשטח ורואה את השולחנות באגפי הרווחה עמוסים לעייפה בדיווחים אודות ילדים בסיכון על-פי חוק הדיווח, חייבים להתייחס כאן לנושא העומסים, אחרת לא נוכל להתקדם.

נאדיה חילו: דיברתי על תגבור המערך הטיפולי ותגבור המשטרה.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: הישיבה נעולה.