הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 120, 2008-07-29 12:00

סופה לנדבר: רבותי, צהריים טובים.

סופה לנדבר: אנחנו נתחיל את הישיבה.

סופה לנדבר: כרגיל נעשה סבב הכרות.

סופה לנדבר: (סבב שמות) אני אמרתי בישיבה הקודמת שאנחנו נתחיל להיות יותר נקודתיים כדי לעבור את התהליכים ולעזור לאנשים, ואני רוצה לעזור לאנשים תכל'ס.

סופה לנדבר: אני אעלה היום כמה נקודות ואני רוצה לקבל תשובות יותר ברורות מהמנהלת.

סופה לנדבר: אני מאמינה שיש רצון במנהלת להתקדם ולקדם את הדברים ואני גם רוצה לעקוב אחר ההתקדמות.

סופה לנדבר: הנקודה הראשונה שאני רוצה להעלות, מי שעובר מאלי סיני לתלמי יפה, החוזה שלהם פג תוקפו.

סופה לנדבר: אני רוצה לדעת איך אנחנו מחדשים את החוזה ואני רוצה שבחוזה שמחדשים לא יהיו שינויים.

סופה לנדבר: זאת אומרת לפי כל הגיון צריכים להאריך את החוזה ואני רוצה לקבל על זה נתונים ואת הצעדים הבאים, ומתי בעצם אתם מקדמים את העניין הזה?

סופה לנדבר: אני גם רוצה להבין את החלטת המשקם, יש או אין.

סופה לנדבר: המנהלת ביקשה עוד ריבית והצמדה על החזר כספים, אני רוצה לדעת אם קיימים ריבית והצמדה, ואם לא אז לפרוטוקול שזה לא קיים כדי שאנשים יירגעו.

סופה לנדבר: יש לי עוד כמה שאלות אבל השאלות האלה יהיו אחר כך.

סופה לנדבר: בואו נתחיל בבקשה על העברה מאילי סיני.

סופה לנדבר: מה קורה עם זה?

איתי אהרונסון: הדיון הקודם נקטע באמצע.

איתי אהרונסון: התחלנו לתאר את ההסכם, איך הוא בנוי, מה הם התנאים המתלים, היתה שאלה מה זה פג תוקף.

איתי אהרונסון: הסברנו מה המשמעות.

איתי אהרונסון: ברגע שיש תנאים מתלים בשביל שההסכם יקרה צריכים לקרות כמה דברים, בשביל לא להשאיר את האנשים תלויים באוויר תמיד קובעים מועד שעד אליו זה צריך לקרות כי אחרת אנשים לא ידעו, יש הסכם או אין הסכם, זה עדיין לא התקיים.

איתי אהרונסון: אז תמיד נקבע מועד לתנאים מתלים ומכאן בכלל הרעיון של תוקף של הסכם.

איתי אהרונסון: כמו שאמרנו היו שלושה תנאים.

איתי אהרונסון: (1) ת.ב.

איתי אהרונסון: ע (2) אישור סוכנות (3) אישור משקם ונושים והסרת השעבודים כאשר הת.ב.

איתי אהרונסון: ע באופן כללי המדינה הריצה אבל כמובן זה תלוי במוסדות התכנון.

איתי אהרונסון: אישור הסוכנות ואישור המשקם והנושים אלו דברים שברמה העקרונית האחריות להביא אותם מאחריות של הישוב, מכיוון שזה נובע מבעית החובות של הישוב, אבל כאשר המחויבות שלנו להביא את אותו מיליון שקל כנגד האישורים האלה.

איתי אהרונסון: ברגע שראינו שדברים מתנהלים בעצלתיים, פנינו כבר כמה חודשים לפני אישור הת.ב.ע פנינו לישוב על מנת שיביא את האישורים, וכשראינו שהדברים מתנהלים בעצלתיים, פנינו בעצמנו גם לסוכנות וגם למשקם ולבנקים של בעלי החוב בשביל לגמור איתם את העניין הזה.

איתי אהרונסון: מהסוכנות קיבלנו אישור.

איתי אהרונסון: מנהל מקרקעי ישראל אישר שהאישור הזה בסדר.

איתי אהרונסון: הפנייה לבנקים, בשלב מסוים דברים טכניים לחלוטין, הבנקים ביקשו עוד כסף, הצמדה בלבד למעשה, בעניין הזה אנחנו צריכים את אישור ראש הממשלה אבל הסכמנו שאנחנו נבקש את אישור ראש הממשלה.

איתי אהרונסון: ממילא אנחנו צריכים לבקש את אישורו להארכת תוקף ההסכם אז באותה הזדמנות נבקש ממנו גם הצמדה על אותו מיליון שקל שצריך לשלם לבנקים.

איתי אהרונסון: מאיזושהי סיבה הדברים ממש לא היו מחויבים המציאות.

איתי אהרונסון: על עניין טכני התעכבנו עכשיו תקופה של שבועיים או שלושה.

דפנה סידס כהן: אתה יכול לשתף אותנו מה?

איתי אהרונסון: מכיוון שנכון לאתמול הודיע לנו נציג הבנקים שהעניין נפתר, לפחות ברמת הבעל פה, הודיע לנו שהעניין נפתר, והוא לקח על עצמו להעביר את זה עכשיו לניסוחים אז אני חושב שאפשר לחסוך לוועדה את הצורך לפרט מה העניין הטכני שעליו זה נתקע.

איתי אהרונסון: אותה דרישה שתקעה את העניין, הם הבינו שזו טעות להתעקש על זה, כי זה דבר שהוא לא ניתן ליישום וזה טכני לחלוטין ואפשר להגיע לאותה תוצאה בדרך אחרת, הדרך שאנחנו התווינו מלכתחילה.

איתי אהרונסון: נכון להיום אני לא רואה שום מחלוקת או בעיה.

איתי אהרונסון: אתמול נציג הבנקים ביקש שהוא זה שינסח ולא אנחנו ננסח כחלק מהירידה מהעץ, אם אפשר לקרוא לזה ככה.

איתי אהרונסון: שוחחנו איתו אתמול.

איתי אהרונסון: הבוקר חיפשנו אותו לראות אם כבר יש נייר.

איתי אהרונסון: נמשיך להיות בקשר.

איתי אהרונסון: הוא בקשר איתנו על בסיס יומיומי.

איתי אהרונסון: אז אם באמת אנחנו נקבל את הנייר ותהיה בקשה למשקם, אני מקווה באמת שזה יקרה תוך ימים, שגם תהיה פנייה למשקם ובמקביל אנחנו מכינים את הפנייה לראש הממשלה כי ברגע שיש הסכמה אנחנו כבר יודעים מה לבקש מראש הממשלה.

איתי אהרונסון: אז במקביל גם תהיה פנייה למשקם, כי הפנייה שלנו לראש הממשלה, ועוד פעם, אני לא יכול להתחייב על זה כי זה דברים שלא תלויים בנו.

איתי אהרונסון: מבקשים ממני לתת הערכות של זמנים.

איתי אהרונסון: אני חושב שזה יהיה בתוך שבועיים.

דפנה סידס כהן: הפנייה שלכם לראש הממשלה אתם מבצעים בה שתי בקשות.

דפנה סידס כהן: אחת זו תוספת הכספים שהבנקים ביקשו והשנייה זה הארכת תוקף החוזה?

איתי אהרונסון: נכון.

דפנה סידס כהן: ואתם מעריכים שתוך שבועיים כל העניין יסודר כולל האישור של ראש הממשלה?

איתי אהרונסון: אפשר יהיה לעמוד בזה כן.

איתי אהרונסון: כמו שאמרתי חלק גדול מהדברים לא בידינו.

שוש שץ: מה מונע כרגע?

שוש שץ: ניתן אור ירוק בחוף אשקלון להתחיל.

איתי אהרונסון: ברגע שבהסכם אילו התנאים המתלים אז אי אפשר לשחרר כסף תקציבית כל זמן שלא מתקיימים התנאים לקיום ההסכם.

שוש שץ: אז איך אתה מסביר את זה שבקבוצות שלא היה הסכם יש תשתיות כבר והתחילו.

איתי אהרונסון: זה את חתמת.

איתי אהרונסון: זה לא אני חתמתי.

שוש שץ: לא ניכנס כרגע לסוגיה הזאת.

שוש שץ: אני חתמתי כי הייתי ילדה טובה וסמכתי בקטע המשפטי גם עליך בעיקר.

שוש שץ: כי כשאני יצרתי קשר עם מנהלת סל"ע שבהווייתה ובהגדרתה הוקמה כגוף על ידי הממשלה כמסייע למפוני עזה, ופני שחתמתי שאלתי אותך, איתי זה בסדר?

שוש שץ: והיו לנו עוד 3 עורכי דין.

שוש שץ: בתחומים שבהם אני עוסקת אני מקצוענית.

שוש שץ: בקטע של המשפטים לא נכנסתי לזה.

איתי אהרונסון: אני לא הייתי בעת החתימה.

איתי אהרונסון: היתה עורכת דין אחרת באמת.

שוש שץ: אני אגיד לך מתי גיבשנו את ההסכם סופית ושאלתי אותך.

שוש שץ: אני אגיד לך איפה בדיוק.

שוש שץ: במשרד של מוקה בתל אביב למעלה, שאלתי אותך, איתי זה נראה לך בסדר?

שוש שץ: אמרת לי, כן.

שוש שץ: שאלתי את בועז העורך דין שלנו, אמר לי כן.

שוש שץ: ואז אישרנו את זה.

שוש שץ: אז אתה לא היית במעמד עצמו.

איתי אהרונסון: לא שאלת אותי אבל לו הייתי נשאל אז הייתי אומר שההסכם הוא סביר והוגן.

איתי אהרונסון: שאלת אותי למה אי אפשר?

איתי אהרונסון: עניתי לך.

סופה לנדבר: אחרי שבועיים הם מסוגלים לעלות על הקרקע?

איתי אהרונסון: בתוך שבועיים.

איתי אהרונסון: אני לא יודע להתחייב על המועצה מתי היא עולה על הקרקע.

איתי אהרונסון: זה תלוי בראש המועצה.

שוש שץ: המועצה מחכה לאור ירוק מכם.

איתי אהרונסון: מבחינת תקציבים התנאים על פי ההסכם לשחרור התקציבים תוך שבועיים.

סופה לנדבר: תוך שבועיים.

סופה לנדבר: אני אגיד מה הגיוני במה שהוא אומר.

סופה לנדבר: אנחנו העלינו כאן איזשהו נושא אחר לגמרי.

סופה לנדבר: והיה כאן ראש העיר אשדוד.

סופה לנדבר: זה היה על בית חולים באשדוד.

סופה לנדבר: והיה משהו דומה על הכשרת קרקע ועלו כאן דברים מקצועיים שאמרו שזה בלתי אפשרי, ובגלל זה אני חושבת שכאשר הסתדרו דברים.

שוש שץ: לפני חודש נאמר תוך שבועיים.

שוש שץ: הסוגיה הזאת של המשקם אם אני אראה לך פרוטוקולים במחברת שלנו.

סופה לנדבר: בואי נעשה ככה, מה שהיה לפני נעזוב.

סופה לנדבר: אני מאמינה שאנחנו מתחילים לפתוח דף חדש.

סופה לנדבר: אחרי שבועיים אני אעקוב אחרי זה.

שוש שץ: אפשר לצאת מפה לא עם האמירה של שבועיים כי אנחנו קיבלנו אותה הרבה פעמים, עם תאריך שבתאריך הזה הם מחויבים לעלות עם טרקטורים לשטח?

איתי אהרונסון: יש הסכם.

שוש שץ: אני שאלתי את חברת הכנסת סופה לנדבר.

שוש שץ: מבחינת המערכת פה, הבית הזה, הפוליטיקאים, את חברת הכנסת, יש לך סמכות.

שוש שץ: הם סוכני הביצוע.

שוש שץ: עוד פעם, אני לא רוצה לקחת את זה לפן האישי.

שוש שץ: אני מדברת על הקטע של איך מתנהל המנהל.

שוש שץ: יש לך אפשרות לחייב ולקבוע תאריך שבתאריך הזה הם נותנים אור ירוק לטרקטורים לעלות?

שוש שץ: הרי במקומות אחרים עוד אין הסכם אפילו והטרקטורים כבר עובדים, ויש תשתיות.

שוש שץ: אז נכון שהקבוצות הן יותר גדולות משלנו, אבל הן קבוצות שיש להם הסכמה.

סופה לנדבר: יש קבוצות כאלו שהם עובדים בלי אישורים?

איתי אהרונסון: לא.

איתי אהרונסון: אין שום מקום שבו שחררנו כסף בניגוד להסכם.

שוש שץ: לא דיברתי על שחרור כסף.

שוש שץ: דיברתי על עבודה של תשתיות.

שוש שץ: אין שום מקום שאין בו תשתיות בלי הסכם חתום?

שוש שץ: יש כמה מקומות איתי, תבדוק את עצמכם.

איתי אהרונסון: איפה?

שוש שץ: בניצנים.

איתי אהרונסון: בניצנים יש הסכם חתום.

שוש שץ: עכשיו.

שוש שץ: מתי התחילו התשתיות?

שוש שץ: שלוש שנים ההסכם חתום?

איתי אהרונסון: כן.

שוש שץ: ביד בנימין?

איתי אהרונסון: בטח שיש הסכם.

שוש שץ: יש הסכם חתום עכשיו.

שוש שץ: מתי התחילו התשתיות?

איתי אהרונסון: ביד בנימין מנהל מקרקעי ישראל ביצע שם תשתיות לפני כן.

איתי אהרונסון: לא נתחיל להסביר.

איתי אהרונסון: ביד בנימין היה פרויקט קיים שבאנו אליו וביקשנו מהמנהל תעצור את שיווק המגרשים במכרזים שלך.

איתי אהרונסון: במקום זה אנחנו רוצים להביא אנשים בהסכם העתקה.

שוש שץ: במזרח לכיש הטרקטורים עובדים.

שוש שץ: יש שם הסכמים חתומים.

איתי אהרונסון: אנחנו עכשיו באים מישיבה על כך שהטרקטורים לא עובדים במזרח לכיש.

איתי אהרונסון: שוש אין בסיס לדברים האלה.

שוש שץ: אני יושבת בישיבות של ועד המפונים ולא קבוצה ולא שתיים.

שוש שץ: יש כמה קבוצות שכבר יש תשתיות.

שוש שץ: גם בגולף התחילו לפני שהיה הסכם.

יוסי ברדה: בוא תגיד דבר אחד.

יוסי ברדה: לפני שבוע וחצי כשישבנו כאן

יוסי ברדה: בוועדה הזאת אמרתי לך שבועיים, אמרתי לי אין שבועיים.

יוסי ברדה: הייתי מוכן להפסיד ואני מוכן עדיין להפסיד על כל דבר ואני אמרתי לך אני אביא לך את הפרוטוקול.

יוסי ברדה: הפרוטוקול כאן מולי מודגש כאן שבועיים.

יוסי ברדה: לא אני, אתה.

יוסי ברדה: שמך רשום.

יוסי ברדה: אתה אמרת ששבועיים עבודה הדבר יסתיים וזה רשום שחור על גבי לבן.

איתי אהרונסון: אמרתי שבעבודה מאומצת, אמרתי מה שאמרתי שמה וזה גם מה שאמרתי בדיון הקודם כשאמרתי מה שאתה אומר לא מדויק.

איתי אהרונסון: מה שאמרתי שבעבודה מאומצת של שני הצדדים אפשר יהיה להגיע להסכמות תוך שבועיים.

איתי אהרונסון: כיוון שצד אחד עלה על עץ שבועיים לא הספיקו.

איתי אהרונסון: אבל זה לא שהתחייבתי על שבועיים.

יוסי ברדה: אחרי שלוש שנים אני שואל אותך.

איתי אהרונסון: אז לך לישוב ולך לעורך דין של הישוב שאחריותו לטפל בדבר הזה ותשאל אותו למה זה לא טופל עד היום.

איתי אהרונסון: מה אתה רוצה ממני?

איתי אהרונסון: אני בא לעזור לך ואתה בא אלי בטענות?

יוסי ברדה: גברתי, אני רוצה רק להפנות את תשומת ליבכם.

יוסי ברדה: הדבר האבסורדי שצועק לשמיים, הדבר הכי אבסורדי כאן שהיום אתה ואני, יוסי ומנהלת סל"ע, מנהלים מה שנקרא דין ודברים שהוא לא ברור לי בהיבט ההגיוני.

יוסי ברדה: אתה אמור לדאוג ולרוץ אחרי הזנב לא שלי, של עצמך כדי שלי ייפתרו הבעיות ואני היום רודף אחריך.

יוסי ברדה: זה נשמע לך הגיוני?

איתי אהרונסון: אתה לא רודף אחרי אתה מקשה עליי.

יוסי ברדה: אני מקשה עליך.

יוסי ברדה: שלוש שנים אני מקשה עליך.

יוסי ברדה: מה אתה אומר?

איתי אהרונסון: כיוון שאני במקום לטפל בדברים צריך כל הזמן להגיע לכנסת.

סיגל ברדה: לכנסת הגענו רק לאחרונה.

סיגל ברדה: היה לכם 3 שנים לתת לנו פתרון.

סיגל ברדה: 3 שנים אני לא יכולה להגיד לבן שלי מתי נראה אור בקצה המנהרה.

סיגל ברדה: מה אני מבקשת?

סיגל ברדה: אני חוזרת לקרווילה המסכנה הזו.

יוסי ברדה: איתי לפני שנה ישבנו אצל צביה במשרד ואתה הבטחת לפתור את הבעיות של המגורים הזמניים.

יוסי ברדה: פתרת אותם בשנה?

יוסי ברדה: שנה היתה לך לפתור בעיה של מגורים זמניים שלי אצל צביה ישבנו במשרד.

יוסי ברדה: ותקן אותי אם אני טועה.

יוסי ברדה: פתרת לי את הבעיה.

יוסי ברדה: קרווילה ריקה שנה שלמה שימשה כמשרד.

איציק עוזר: גם היום אתה גר בקרווילה.

סופה לנדבר: אבל החוזה שלו נגמר.

איציק עוזר: גם היום הוא גר בקרווילה וגם המדינה דאגה להם לפתרון אחר.

סופה לנדבר: בואו נעשה סדר.

סופה לנדבר: אני מבינה שיש פה סערת רגשות.

סופה לנדבר: בואו נצעד צעד אחרי צעד.

סופה לנדבר: איתי אני אתן לך את מספר הפלאפון שלי.

סופה לנדבר: אני עד 16 בחודש אהיה בחו"ל אבל אני רוצה לקבל ממך דיווח שכל האישורים כבר אחרינו.

סופה לנדבר: ואני אתן לך טלפון של העוזרת הפרלמנטרית שלי, אלנה.

סופה לנדבר: אני רוצה לקבל דיווח שכל האישורים הושגו ואז נוכל להעלות את הטרקטורים על השטח.

סופה לנדבר: תסבירו לי בבקשה המשפחה הזאת שעכשיו דיברה, שגרה בקיבוץ בקרווילה והחוזה שלהם נגמר עכשיו באמצע החודש הבא.

סופה לנדבר: מה אנחנו עושים איתם?

סופה לנדבר: אתה אמרת שיש פתרון.

איציק עוזר: המשפחה הזו למרות שהחוזה שלהם הוא לקיבוץ המנהלה דאגה להם, הציעה להם פתרון אחר.

איציק עוזר: שוש כאן יודעת כמה שיחות טלפון, היא היתה נוכחת לדעתי בחלק מהן, המנהלה כולל ראש המנהלה, אני ועובדים בשטח עשו כדי לדאוג שלמשפחה הזו תהיה קרווילה מגורים בקיבוץ כרמיה.

איציק עוזר: הבנתי שזה סודר.

איציק עוזר: עדכנו אותי גם הבוקר שיש סיכום לגבי זה.

סופה לנדבר: אי אפשר להשאיר אותם באותה קרווילה?

איציק עוזר: לא.

איציק עוזר: יש פתרון למשפחה הזו בקרווילה בכרמיה.

שוש שץ: הבעיה היא הרבה יותר מורכבת.

שוש שץ: הבעיה היא כרגע לא של המשפחה הזו.

שוש שץ: הבעיה היא של כול האתר בכרמיה כרגע כי יש "מרד" של המפונים כרגע בכרמיה.

שוש שץ: הם אפילו לא מעודכנים כי זה מאתמול בערב של קבוצה של אנשים.

שוש שץ: עכשיו לפני שנה הגענו להסכם עם הקבלן בעזרה של חיים ואנשי מנהלת סל"ע שמשפחת ברדה, כי האיום הזה היה בדיוק באותו תאריך, ב-15 באוגוסט לפני שנה, תקבל את הקרווילה הראשונה ברחוב הראשון שהיא צמודה לקבוצה.

שוש שץ: כי היא חלק מקבוצה של תלמי יפה.

שוש שץ: קבוצת תלמי יפה זו הקבוצה היחידה בכרמיה שגרה ברחוב אחד, כולם ביחד, כי אנחנו ממשיכים לקיים חיי קהילה וחינוך ושותפות.

שוש שץ: היה הסכם שהם יקבלו את הקרווילה הראשונה ואנחנו להארכת ההסכם בכלל לעוד שנה, למרות שההסכם לא נראה לנו כי יש שם המון דברים שמבחינתנו זה לאנוס אותנו לחתום על דברים שלו היינו אזרחים במקום אחר לא הייתי נכנסת לדירה שיש הסכם כזה.

שוש שץ: אבל פה בשביל להישאר יחד כן חתמנו, בגלל שהבטיחו לנו שיקבלו אותם והם יצטרפו לקבוצה חתמנו.

שוש שץ: היום באים אלינו ואומרים, תחתמו שוב.

שוש שץ: אמרתי להם, טפשה פעם אחת.

שוש שץ: אני את כל האנשים שלי שכנעתי, מצאנו פתרון לברדה, חתמו אנשים.

שוש שץ: עכשיו עד שאנחנו לא נראה בעיניים חותמים ראשונים וקובעים את הקרווילה אנחנו לא חותמים.

שוש שץ: עכשיו מעבר לזה, אחרי שחתמנו, מה שהקבלן עשה ביום שהוא קבע איתם, והנה חיים פה, כמה שיחות טלפון באותו יום ניהלנו.

שוש שץ: ביום שהם היו צריכים, באחת בצהריים להיפגש עם אשתו של הקבלן לקבל את המפתח הוא מהבןקר לא ענה לטלפונים.

שוש שץ: חיים רץ, אני רצתי.

שוש שץ: העביר את כל הציוד כי הוציאו לו צו פינוי, כי הבניין של הקרווילות שטח חקלאי בלי אישורים, העביר כל המשרד שלו לקרווילה שהם צריכים לגור בה.

שוש שץ: לא משנה שזו עבירה על החוק במדינה כי זה מיועד למגורים ואין שם אישור לעסק.

שוש שץ: המשרד שלהם היום זה הקרווילה שהם ב-15 באוגוסט שעבר היו צריכים לגור בה.

שוש שץ: באו ואמרו לנו, יש קרווילה למטה.

שוש שץ: השכונה היתה על גבעה.

שוש שץ: אנחנו גרים ברחוב הראשון למעלה.

שוש שץ: יש קרווילה בשורה למטה, הם יעברו לשם.

שוש שץ: הסברתי גם לקבלן, גם לכרמייה וגם לחיים, הוא בתמונה.

שוש שץ: לשם הם לא יכולים לעבור.

שוש שץ: אני לא רוצה לפרט.

שוש שץ: יש בעיה אישית עם הבת שלהם.

שוש שץ: אנחנו לא רוצים לחשוף אותה לבעיה.

שוש שץ: אנחנו שומרים על הילדים שלנו, מחנכים אותם , דואגים להם, הם לא יכולים לעבור לשם.

שוש שץ: אמרה לנו אשתו של הקבלן, אמר לנו הקיבוץ, אנחנו מבטיחים לדאוג לכם לפתרון לקרווילה יחד עם קבוצת תלמי יפה.

שוש שץ: עברה שנה מאז.

שוש שץ: בשבועיים האחרונים התחיל מסע של הקבלן והקיבוץ לשכנע אותנו שוב לחתום על הסכם.

שוש שץ: באתי ואמרתי להם, אנחנו לא חותמים.

שוש שץ: ברדה עדיין באור הנר.

שוש שץ: כמו שיולי אוגוסט היה חודש שחור שנה שעברה גם עכשיו הוא חודש שחור בשבילם.

שוש שץ: עד שאין להם פתרון אנחנו לא חותמים.

שוש שץ: ישבנו והגענו להסכם שהם מסדרים להם.

שוש שץ: הם שלחו אותי.

שוש שץ: אני כל הזמן עושה את העבודה לכל העולם ואחותו.

שוש שץ: שלחו אותי לדבר עם המשפחה שכבר היתה צריכה לפנות כי הבית שלהם בבית הדר מוכן כדי שהם יוכלו להיכנס.

שוש שץ: הלכתי ודיברתי איתם.

שוש שץ: הם לא מוכנים לצאת לפני ה-30 באוגוסט.

שוש שץ: והקבלן מוכן להגיד שהוא יעשה מאמץ לתת להם את הקרווילה והקיבוץ לא מוכן להתחייב שזו תהיה הקרווילה.

שוש שץ: זאת אומרת יחד איתנו.

שוש שץ: בכל מקרה, כיוון שבכל זאת הם הבטיחו לי והם כן יעבירו אותם לרחוב יחד איתנו הלכתי ושכנעתי את האנשים שלי, קבענו איתם ביום חמישי בשעה 6, שמשפחת ברדה יבואו יחתמו ואחרי שהם יחתמו הקבוצה שלנו תחתום.

שוש שץ: בינתיים קמו כוחות אחרים בשכונה שלאו דווקא מהקבוצה שלנו.

שוש שץ: התחילו להריץ ועד, הם התייעצו עם עורך דין, שההסכם הזה הוא מסוכן לנו לחתום עליו.

שוש שץ: הוא מסוכן לנו כי זה אומר שאנחנו עוד פעם באותה מלכודת כל הזמן.

שוש שץ: האבסורד הוא שהשכונה הזו נבנתה כפתרון זמני למפונים.

שוש שץ: האבסורד הוא שמהרגע הראשון, ואני יכולה להראות לך מכתבים גם של העורך דין שלנו וגם של יונתן בשיא, יש לי העתקים, לקבלן ולקיבוץ שההסכם הוא דרקוני, שהוא לא אנושי, שהוא חד צדדי שהוא פוגע בזכויות יסוד שלנו, והם מבקשים לשנות אותו, עוד לפני ההתנתקות.

שוש שץ: אני אראה לך מכתבים גם של יונתן וגם של העורך דין שלנו.

דפנה סידס: במה זה מתבטא?

שוש שץ: למשל דוגמה, אנחנו חותמים שם שברור לנו שאנחנו מעבר לתאריך שכתוב שם שזה אוגוסט, אנחנו לא נזכה להארכת שכירות כי הם מוכרים את הקרווילות והקיבוץ רוצה משפחות חדשות.

שוש שץ: מעבר לזה אני יכולה להגיד לכם שכבר עכשיו השבוע באה משפחה שהיא שוכרת בכרמיה כמה שנים ואמרה לאחת המשפחות אצלנו, קנינו את הקרווילה הזו והבטיחו לנו שבאוגוסט הבא אנחנו נכנסים אליה.

שוש שץ: זאת אומרת שאם אנחנו חותמים להם עכשיו על ההסכם אנחנו באוגוסט הבא באותה נקודה.

שוש שץ: ראיתם פה לפני כמה דקות.

שוש שץ: אף אחד לא יכול להגיד לי תאריך מתי אני יכולה להתחיל לבנות.

שוש שץ: תגידו לי תאריך.

שוש שץ: לקבוצה שלי יש את הכסף שמור.

שוש שץ: שלא נבנה בית כמו שהיה לנו לפני חצי.

שוש שץ: כי המחירים הם לא אותם מחירים.

שוש שץ: אבל הכסף של הבית אצלנו בקבוצה, היינו מספיק חכמים את המקסימום שלו לשמור.

שוש שץ: אבל אתם לא יכולים להגיד לי תאריך מתי אני יכולה להתחיל.

שוש שץ: תגידו לי מתי אני יכולה להתחיל אני יודעת שתוך שנה, חצי שנה, אני עומדת במשימה.

שוש שץ: והיום אנחנו במצב שאנחנו צריכים לחתום על הסכם וגם האנשים שלי שאתמול סגרנו שביום חמישי חותמים, אתמול אחרי שסגרתי איתם, בתשע וחצי בערב באו ואמרו לי שוש, אל תזמיני את ברדה, אנחנו לא חותמים.

שוש שץ: כי פתאום עורכי דין האירו את עיניהם שיש שם כמה סעיפים שאחר כך זה גול עצמי עוד פעם.

שוש שץ: אז עכשיו אנחנו בבעיה גם בכלל עם כרמיה וזה מראש אתר, נבנה על ידי המדינה כדי לעזור לנו, כדי למצוא לנו פתרון.

שוש שץ: ואנחנו כמו שהיינו לפני ההתנתקות, כמו שהיינו שנה שעברה, כמו שאנחנו השנה נמשיך להיות עד שלא יהיה לנו בית שלנו.

שוש שץ: יש פה עוד כל מיני סעיפים.

שוש שץ: אם זה מעניין אתכם אני אגיד לכם אבל זה סתם דוגמה הקטע של התאריך.

שוש שץ: הם רוצים ערבות, בסדר.

שוש שץ: גם בדירה רגילה שאתה שוכר אתה משאיר ערבות אבל מפה ועד הסכום של שהם נתנו.

דפנה סידס: מה שעורכי הדין שלכם אמרו זה גול עצמי.

דפנה סידס: זה עוד דוגמה.

שוש שץ: אני אקריא לך פסקה שהם ניסחו שם.

שוש שץ: "ככל שנוקף הזמן רוכשים אנשים מחוץ לקהילה את הקרווילות בזמן שהקיבוץ מתחייב בפני הרוכשים החיצוניים שהבתים יפונו בעוד שנה בדיוק.

שוש שץ: הקיבוץ מסתמך על החוזים עליהם אנו אמורים לחתום.

שוש שץ: מציג אותם כראייה בפני הרוכשים החיצוניים, ראייה שמעידה על הסכמת החותמים לצאת מן הקרווילה בעוד שנה.

שוש שץ: שיווק מסיבי של הקרווילות מחוץ לגבולות הקהילה מהווה סיכון של מעמדנו וניגוד אינטרסים מוחלט בין יצוג הקהילה ליצוג הקבלן והקיבוץ.

שוש שץ: "

דפנה סידס: מה הדרישה שלכם למעשה?

דפנה סידס: שהמקום לא ישווק לבחוץ כל זמן שאתם גרים שם?

שוש שץ: במילה אחת, שמדינת ישראל תיקח אחריות חזרה על ההחלטה שהיא קיבלה לפנות אותנו ושכבר תיתן לנו.

שוש שץ: כל מה שאנחנו רוצים, אתם צריכים לתת לנו מגרש מפותח, תנו לנו אותו.

שוש שץ: אנחנו משנים את עצמנו מהר, בזק, חיש.

שוש שץ: נראה לכם מה זה התייעלות, מה זה עבודת צוות, מה זה שיקום יעיל.

שוש שץ: כל החטא שלנו שאנחנו רוצים להישאר יחד.

שוש שץ: זה החטא.

שוש שץ: יש רגעים שאני קמה בבוקר ואני אומרת, מטומטמת, כבר היית קונה בית, הילדים שלך כבר היו במקום אחר, כבר היית ממשיכה לחיות את החיים שלך.

שוש שץ: החטא היחידי הוא שאנחנו רוצים להישאר קהילה ולחיות יחד.

שוש שץ: זה החטא היחידי שלנו.

איתי אהרונסון: כמה דברים.

איתי אהרונסון: ההסכם הוא לשנה בלבד אז הארכת ההסכם היא לשנה עם אופציה לעוד שנה.

איתי אהרונסון: והאופציה היא חד צדדית.

איתי אהרונסון: אם נניח שוש תאמר לקיבוץ אני מבקשת להאריך את האופציה זה מותנה בזכאות לשכר דירה על פי סיכום חברי הכנסת.

איתי אהרונסון: יש 15 חודש.

איתי אהרונסון: אתם מכירים את כל הנוסח.

איתי אהרונסון: בעיקרון מרגע שאפשר לבנות הבית אם זה משלב התשתיות אז זה 15 חודש, אם שלב קבלת המגרש זה 18 חודש, לפי הארוך מהשניים.

איתי אהרונסון: בואו נחשוב במונחים של שנה וחצי לבניית הבית, זו הזכאות העקרונית שקיימת לפי ההחלטות הכלליות.

איתי אהרונסון: אני לא מדבר על משהו ספציפי.

איתי אהרונסון: לכן בעצם בהסכם נקבע שההסכם הוא לשנה עם אפשרות להאריך עד עוד שנה נוספת כאשר התקופה המדויקת תלויה בזכאות העקרונית של כל משפחה ומשפחה.

איתי אהרונסון: שוש תכתוב מכתב לקיבוץ.

איתי אהרונסון: אני מבקשת להאריך את ההסכם.

דפנה סידס: ואוטומאטית חייבים להאריך לה?

דפנה סידס: או הקיבוץ יש לו את שיקול הדעת שלו?

איתי אהרונסון: אין לקיבוץ שיקול דעת.

איתי אהרונסון: מה שהיא כן צריכה לעשות במקביל זה לקיים כמה תנאים.

איתי אהרונסון: זה לבוא למנהלת סל"ע להגיד, אני מבקשת שתקבעו לי זכאות.

איתי אהרונסון: על מנת שאנחנו נעביר את שכר הדירה לקיבוץ היא צריכה שתהיה לה זכאות.

איתי אהרונסון: הזכאות כמו שאמרתי, תחשבו במונחים של שנה וחצי, יש לזה ניואנסים, אבל תחשבו במונחים של שנה וחצי סדר גודל מרגע שיש לה את המגרש, אם באמת האופטימיות של שבועיים שלושה, שאנחנו כבר יכולים לרוץ קדימה, והמנהל היה פה בישיבות קודמות והוא אמר שמבחינתו הוא ערוך מהר מאוד להקצות את המגרשים, אז אם אנחנו מדברים במונחים של זמן קצר שהמגרשים בידיהם והמועצה תרוץ מהר עם הפיתוח, אז זה אומר ששנתיים זה פרק זמן מספיק די והותר בשבילם לסיים את בניית הבית.

איתי אהרונסון: ולכן הקושי של שנה הוא לא קיים כי על פי ההסכם זה שנה עם אופציה חד צדדית לשוש, לשנה נוספת.

שוש שץ: מה אני עושה מי שרכש ברחוב שלי של אנשים שלי שכתוב לו בהסכם, הוא הראה למשפחת ששון אצלנו, כתוב לו בהסכם שבאוגוסט הבית בבעלות שלו.

שוש שץ: זה כבר לא סוגיה של הקיבוץ.

חיים לוי: מדובר באנשים שהשכירו עצמאית מהקיבוץ.

חיים לוי: הקיבוץ רשאי להוציא אותם בתום שנה בשביל למכור את הבית.

חיים לוי: מדובר רק לגביהם.

חיים לוי: חד משמעית.

שוש שץ: יש בית ברחוב שלנו שנקנה.

חיים לוי: אני חוזר ואומר מדובר רק על אנשים ששכרו עצמאית.

שוש שץ: יש פה עוד שתי סוגיות.

שוש שץ: יש פה סוגיה שבעצם לא שיש לנו בעיה, אין לנו בעיה חברתית, אנחנו אנשים מסבירי פנים ומחבקים וקולטים, אבל יש פה בעיה בעצם שהמרקם שלנו כקהילה יתחיל להשתנות ברגע שיתחילו להיכנס אנשים חיצוניים.

חיים לוי: יש אבל אנשים חיצוניים אצלכם.

שוש שץ: בקבוצה שלנו אין חיים ואתה יודע כי אתה מסתובב בשכונה, איזה סגנון דיבור לילדים יש בצד ימין ואיזה סגנון דיבור לילדים בצד שמאל.

חיים לוי: בסדר.

חיים לוי: אבל יש אנשים חיצוניים.

חיים לוי: יש.

דפנה סידס: האם אותם מפונים מאילי סיני שהיום מתגוררים בדיור הזמני, בקרווילות, בתוך שנה מהארכת החוזה הנוסף, אפשר למכור את הבית שלהם?

דפנה סידס: הקיבוץ יכול למכור את הבית שלהם?

חיים לוי: חד משמעית לא.

חיים לוי: וזה כתוב בחוזה.

חיים לוי: יש עד אוגוסט 2010.

שוש שץ: למה אני צריכה לשכור את הבית מהקיבוץ?

שוש שץ: למה אתם לא עושים את זה?

חיים לוי: כי זה הבתים של הקיבוץ.

חיים לוי: לא שלי.

שוש שץ: אתם כמנהלת שצריכה לדאוג לנו, תשכירו את זה מהקיבוץ, תשברו את הראש איתם.

שוש שץ: כל פעם מחדש אנחנו צריכים לקרוא את ההסכם, אני צריכה לבדוק מה בציציות.

שוש שץ: אני לא עורכת דין.

שוש שץ: אני לא אישה שיודעת לבדוק את הדברים הקטנים.

שוש שץ: תעשו את זה.

שוש שץ: וכשאנחנו נמצאים שם תדאגו לעניינים.

שוש שץ: אני לא מבינה.

שוש שץ: אני צריכה למצוא ערב.

שוש שץ: אני צריכה למצוא כל מיני דברים.

סופה לנדבר: ככה זה היה צריך להיות.

סופה לנדבר: כאשר משרד הקליטה היה באותה סיטואציה או בסיטואציה דומה השכירות היתה עם משרד הקליטה ואנשים שברו את הראש מול משרד הקליטה.

סופה לנדבר: לפי ההיגיון כאן הסיטואציה דומה מאוד.

סופה לנדבר: אתם כמנהלת הייתם צריכים לשבור את הראש מול הקיבוצים ומול השכירות ולאנשים היה יותר קל ויותר מכובד ויותר אנושי שהעסק הוא עם המנהלת ולא עסק עם קיבוצים.

שוש שץ: אתם צריכים להבין דבר אחד, עבור הקיבוץ כל העניין של הקרווילות זה עסק נדל"ני כלכלי.

שוש שץ: הם מה שמעניין אותם זה להשכיר דירות.

שוש שץ: אני מוכנה לקחת אותך לראות, יש לנו המון שוטרים ואנשי ביטחון.

שוש שץ: הם משכירים לעבריינים שהשתחררו מהכלא, אפילו פדופיל היה לנו, שלולא היו לנו שני שוטרים שזיהו שזה פדופיל שיצא מהכלא אז אנחנו היינו ממשיכים לתת לו להסתובב בין הילדים שלנו.

שוש שץ: האינטרס שלה הוא אינטרס נדל"ני.

שוש שץ: ומה יותר שהקרווילות הן בשוליים של הקיבוץ, אז כאלה פדופילים או עבריינים משוחררים שולחים אותם לשם שיהיו עם המפונים, שלא יהיו עם הילדים של הקיבוץ.

שוש שץ: אני יש לי עניין אחד.

שוש שץ: אנחנו קבוצה שמה שמאחד אותנו זה עניין הקהילתי וזה העניין של החינוך כערך עליון.

שוש שץ: אנחנו משקיעים בילדים שלנו יותר מחצי משכורת שלנו בלי לקחת מאף אחד.

שוש שץ: אני בטוחה שגם אתם עושים את זה לילדים שלכם כי בן אדם שחשוב לו העתיד של הילדים שלו מבין שהחינוך זה הערך.

שוש שץ: אני בסכנה כפולה, ברגע שאתם פורצים את זה שכל אחד יכול לבוא לגור שם אם זה פדופיל או אם זה ילד שסגנון הדיבור שלו אני לא רוצה שהילד שלי ייחשף אליו.

איתי אהרונסון: צריך לשכור את כל הדירות, את הדירות של כל המפונים בתוך האתר הזה, גם את הדירות בקיבוץ כרמיה וגם את הדירות בישובים הסמוכים שאנשים הולכים לבתי ספר עם הילדים.

איתי אהרונסון: גם חברת הכנסת לנדבר כשהיא נתנה את הדוגמה במקרה של עלייה, לא באה לומר שמספר דירות ששכרה המדינה עבור עולים חדשים בבניין מסוים אז המדינה שכרה את כל הדירות בבניין לוודא מה איכות האנשים שמתגוררים בבניין.

איתי אהרונסון: אז בוודאי שהמדינה לא אחראית לזה.

איתי אהרונסון: לגבי המתכונת.

איתי אהרונסון: זו המתכונת.

איתי אהרונסון: מלכתחילה המחוקק חוקק חוק, פה בכנסת, החוק שבא ואמר נכבדי, קחו סכום בגין שכר דירה בסכום כזה וכזה, קחו את הכסף הזה, תמצאו לכם דירה, תסתדרו לבד.

שוש שץ: אתה שוכח שיש סעיף בחוק שנוגע להעתקה קהילתית.

איתי אהרונסון: על מנת לסייע באנו במקרה הזה לקיבוץ כרמיה ואמרנו, אנחנו מציעים לך משהו שכל הצדדים ירוויחו ממנו.

איתי אהרונסון: אתה תבנה שכונה שבמסגרתה יהיה אפשר לתת פתרון לקבוצות של מפונים, על חשבונך ונביא לך אנשים, אתה תשכיר לאנשים את יחידות הדיור.

איתי אהרונסון: עכשיו, הוא לא בנה את זה עבורנו.

איתי אהרונסון: הוא בנה את זה עבור האנשים.

איתי אהרונסון: הרי החוק בא ואמר לאנשים, קחו שכר דירה במקום שבו הנכס הוא של המדינה, המדינה היא זו שמשכירה את הנכס.

איתי אהרונסון: נניח אתר ניצן.

איתי אהרונסון: זה לא שיש מישהו אחר שהוא הבעלים של הנכס ואז המדינה שוכרת את זה ממנו ומשכירה למפונים.

איתי אהרונסון: במקום שבו הנכס שייך למדינה באמת המדינה היא זו שמשכירה כי היא הבעלים.

איתי אהרונסון: אבל במקום שהבעלים זה הקיבוץ הבעלים הוא זה שמשכיר למפונים.

איתי אהרונסון: כלומר אין מהבחינה הזאת הבדל.

איתי אהרונסון: אלא מה אומרת לנו שוש שץ במרומז.

איתי אהרונסון: היא אומרת לנו, המצב הזה שבו המדינה היא המשכיר הוא מצב שיותר נוח לנו כי אז אנחנו תופסים את המדינה במקום שכואב לה.

איתי אהרונסון: כי ככה אנחנו לא יכולים לא להתפנות.

שוש שץ: אני רוצה להזמין אותך לשתות קפה אצלי שלא תשמע ממני יותר ולא תכעס עלי יותר.

שוש שץ: אני רוצה את הביטחון של הילדים שלי.

סופה לנדבר: שוש, אנחנו צריכים להתקדם.

סופה לנדבר: יש דברים הגיוניים שאני יכולה לבקש ולדרוש.

סופה לנדבר: יש דברים שהם לא הגיוניים.

סופה לנדבר: אנחנו נפגשנו בשלב מסוים.

סופה לנדבר: אני רוצה שבשלב הזה עד כמה שאני יכולה להקל עליכם אני אקל, ואני מבינה שהיום המנהלת, אתם רואים מה המצב.

שוש שץ: אני רק מבינה שיש לי משפחה שחשבתי שמצאתי לה פתרון.

שוש שץ: את צריכה להבין גם כמנהיג אנשים סומכים על מה שאתה אומר והולכים אחריך עד נקודה מסוימת.

שוש שץ: כי אם אני באה ואומרת זה לבן ומישהו אחר בא ואומר זה מאוד שחור, אז עם כל ההערכה שלהם אלי הם לא ילכו אחרי כי השחור מאוד דומיננטי.

שוש שץ: והיום אני בבעיה שחשבתי שמחר בשעה 6 בערב נפתרת, אני בבעיה שיש לי שתי משפחות שעוד 3 שבועות צריכים להתפנות.

סיגל ברדה: אני יכולה להגיד במסגרת המעט כוחות שנותרו לי.

סיגל ברדה: אני לא רציתי להגיע היום כי כבר ביזו אותי בפעמים קודמות שהגעתי.

סיגל ברדה: אני מצטערת.

סיגל ברדה: לפני שנה אני לא רציתי לעבור.

סיגל ברדה: אני הגעתי לאור הנר בידיעה שמשם אני עוברת לבית שלי.

סיגל ברדה: ונוצרה המציאות הזאת.

סיגל ברדה: ולא היה לי קל בבית כי הילדים עברו, אני לא צריכה לספר, כל אחד עבר דברים עם הילדים שלו.

סיגל ברדה: נקודת האור היחידה שהיתה בכול הסיפור הזה זה שבאמת אני חוברת לקבוצה שלי.

סיגל ברדה: אז אמרתי, אוקיי, אני עוברת לשם.

סיגל ברדה: אני אהיה עם הקבוצה, ומשם אני כבר אעבור לבית שלי.

סיגל ברדה: אבל לא האמנתי ששנה שלמה אני אהיה בדין ודברים עם המנהלת ואני פשוט בחוסר ודאות.

סיגל ברדה: כל פעם אומרים לי הקרווילה פנויה עוד חודש, יצרו איתך קשר, יתקשרו אלייך, יהיה בסדר.

סיגל ברדה: שנה שלמה.

סיגל ברדה: עד שאני מקבלת מכתב ועוד מכתב שאני ב-15 לאוגוסט זהו, אין לי לאן ללכת.

סיגל ברדה: אני ב-15 עוזבת.

סיגל ברדה: אז נכון שדיברתי עם חני לא פעם ולא פעמיים ונדנדתי לצביה לא פעם ולא פעמיים אבל לא קיבלתי תשובה.

סיגל ברדה: בבית שואלים אותי, נו אימא.

סיגל ברדה: ה-15 לאוגוסט זה עוד מעט.

סיגל ברדה: מתי?

סופה לנדבר: אי אפשר שהיא תישאר בינתיים עד שהיא תיכנס לבית איפה שהיא נמצאת?

סופה לנדבר: אי אפשר?

חיים לוי: לי אין בעיה שהיא תישאר.

סיגל ברדה: למה קיבלתי מכתב מעורך דין אם אין בעיה?

סיגל ברדה: ב-28 לאוגוסט הילדה שלי חוזרת לספסל הלימודים.

סיגל ברדה: הילדה הזו לפני 3 שנים התרסקה.

סיגל ברדה: איבדה את הכול ביום אחד.

סיגל ברדה: כנגד כל הסיכויים הילדה הזו חזרה למסלול, בנתה לה חברים, תלמידה מצטיינת, יוצאת עם משלחת בית הספר לחו"ל, כנגד כל הסיכויים עם טיפול פסיכולוגי צמוד.

סיגל ברדה: כל הבקשה שלה שכול נושא המעבר שהוא כל כך קשה לה וטראומטי לא יתבצע בזמן שנת הלימודים.

סיגל ברדה: אז באים ואומרים לי בסוף אוגוסט הקרווילה רק תתפנה.

סיגל ברדה: אני לא יכולה לפגוע יותר בילדים שלי.

סיגל ברדה: אם היתה איזושהי נקודת אור בכל הסיפור הזה, איתי הגעתי לכאן, זה כי אני התרשמתי מהרצינות שלך ומהנכונות שלך לעזור.

סיגל ברדה: בכל פעם שאני עומדת מולם אני מרגישה מושפלת.

סיגל ברדה: אני רוצה פתרון ועכשיו עד ה-15 לאוגוסט.

דפנה סידס: רק בשביל שנבין, מה שקורה היום זה שכולכם עברתם לאור הנר ויתר הקבוצה עוברת לקיבוץ כרמיה?

שוש שץ: לא.

שוש שץ: לא.

שוש שץ: כל הקבוצה בכרמיה, שתי משפחות שהילדים שלהם היו בתקופה של בגרויות הועברו לאור הנר.

שוש שץ: כיוון שאמרו שהקרווילות באור הנר יהיו מוכנות לפני ואצלנו הבנו שהקרווילות בכרמיה יהיו אחרי, הם אמרו אנחנו לא לוקחים את הילדים, שחלק מהם בבחינות וחלק מהם בתיכון, לא לוקחים אותם למלון, אנחנו הולכים על בטוח שהילדים תהיה להם יציבות.

שוש שץ: אז שתי משפחות הלכו עם הילדים לאור הנר, ושאר הקבוצה יחד ברחוב אחד בקהילה אחת בכרמיה.

שוש שץ: עכשיו עם הבעיות שהתעוררו באור הנר, וזה לא עכשיו, זה לפני שנה התחיל שהמנהלת פנתה אלי שיש להם בעיה עם אור הנר, שאני אשכנע אותם.

שוש שץ: כי גם עליה בתחילת הדרך היא לא רצתה לעבור לכרמיה.

שוש שץ: היא אמרה לי אני את הילדים מפה מזיזה רק לבית.

דפנה סידס: עכשיו, מה הפתרון האידיאלי מבחינתך?

סיגל ברדה: אני כבר הבעתי הסכמה לעבור לכרמיה.

סיגל ברדה: הילדים כבר הכינו את עצמם שעוברים לכרמיה.

סיגל ברדה: פשוט להצטרף לקבוצה באותו מתחם שהם גרים, זו כל הבקשה שלי.

סיגל ברדה: עד ה-15 באוגוסט.

חיים לוי: היא רוצה ב-15 באוגוסט והדירה מתפנה לקראת סוף אוגוסט.

חיים לוי: זה שבועיים.

סיגל ברדה: איך זה שהחוזים שלנו הם עד ה-15 באוגוסט ופתאום חוזה אחד של משפחה בודדת הוא עד ה-30 באוגוסט?

שוש שץ: זו משפחה שהבית שלה כבר גמור.

חיים לוי: אני ישבתי עם המשפחה והגעתי איתם להסכמה שכנראה ב-20 הם יעזבו.

חיים לוי: עכשיו אתמול עוד פעם ישבתי איתם.

חיים לוי: אני מנסה לשכנע אותם בכל זאת לעזוב עד ה-15 באוגוסט.

חיים לוי: אבל אני לא יכול לגרש אותם משם.

שוש שץ: אתמול היא אמרה לי, הכי מוקדם זה ה-25 בחודש והשיקול שלה שיש קייטנות של הילדים, שיש בתי ילדים.

חיים לוי: זו משפחה של מפונים אחרת שנצטרך לשחרר אותה.

יוסי ברדה: אני לא בא בטענות בקטע הזה.

יוסי ברדה: יש תקשורת, יש נכונות, ואני אתחיל מחיים שהוא איש השטח ואני מגיע עד צביה ואני לא אגיד לרגע שלא היתה נכונות ולא היתה כוונה חיובית ורצינית ואמיתית.

יוסי ברדה: אין אפס.

יוסי ברדה: מתי שהרמתי טלפון לצביה אם היא לא היתה פנויה אז היא חזרה אלי והרבה פעמים שהיא לא התקשרה אז אני התקשרתי והיא דיברה איתי.

יוסי ברדה: והיא מנהלת את כל המערך הזה.

יוסי ברדה: אני רוצה להגיד לך איתי, בשנה האחרונה הרי את ההסכם אני קיבלתי שאני אוכל לחתום עם אור הנר אחרי דין ודברים שלכם עם אור הנר/כרמיה באותו נושא.

יוסי ברדה: לא היה חוזה.

יוסי ברדה: הגעתם לאיזשהו הסדר עם כרמיה ואור הנר.

יוסי ברדה: אני חייב לציין את זה.

יוסי ברדה: מה אתה רוצה להגיד לי?

יוסי ברדה: הגעתם להסכם נכון?

יוסי ברדה: ההסכם לא בא בחינם.

יוסי ברדה: הוא בא תמורת תשלום מסוים.

יוסי ברדה: זאת אומרת שהיום אתם אנסתם את החוק תרצה או לא תרצה, כי אם עבור שכר דירה אני מקבל 450 דולר וזה מה שאמור בחוק כמו שאתה אומר כאיש שאמור לתת הצעות חוקיות, אתם אנסתם את החוק ובאתם ונתתם לכרמיה ולאור הנר.

יוסי ברדה: לא רציתי לערב את זה.

יוסי ברדה: מה שאני בא ואומר לך, קח את החבילה חזרה אליך.

יוסי ברדה: אל תחתים אותי על חוזים.

יוסי ברדה: אתה תגיע להסכם עם כרמיה, תעביר אליהם.

יוסי ברדה: אתה לא צריך את החתימה שלי כדי להעביר את ה-450 דולר לחודש שמה שהחוק מאפשר ואחר כך את מה שאתה מעביר בלי חתימה שלי, תעביר הכול און ליין.

חיים לוי: אני לא יכול.

יוסי ברדה: אתה לא יכול.

יוסי ברדה: יש לך בעיה.

יוסי ברדה: אני לא אמור לשאת בבעיות האלה.

יוסי ברדה: זה מה שאני רוצה.

יוסי ברדה: אני רוצה לפשט את העניינים.

חיים לוי: אם לא חותמים על הסכם אני לא יכול להעביר אותה לכרמיה.

יוסי ברדה: מה הכסף שלי?

יוסי ברדה: חוץ מהכסף שלי כמה עוד נתת?

יוסי ברדה: תן לי אותו, אני אשכור דירה במקום אחר, בקיבינימט, אבל תתחייב אליו.

יוסי ברדה: אני רוצה לעבור לקבוצה אבל אתם לא מאפשרים לי אם שנה שלמה.

יוסי ברדה: מה אתה מאפשר לי?

איציק עוזר: לא מאפשרים לכם להגיע לכרמיה?

איציק עוזר: אתם לא אמורים להגיע לכרמיה?

סיגל ברדה: אתה יכול להעביר אותי עד ה-15 בחודש לכרמיה?

צביה שמעון: מי שמטפל בדבר הזה זה חיים.

יוסי ברדה: נכון ואני יכול לציין שחיים אני מדבר איתו בשעות גם לא שעות.

יוסי ברדה: לא בשביל משהו.

יוסי ברדה: את שמעת את זה ממני אלף פעם.

יוסי ברדה: אבל אני רוצה להגיד לך איציק, ישבתי אצל צביה וגם איתי טיפל בזה, לפני שנה, סיגל אמרה את זה, אני חוזר על זה אולי בפעם החמישים שלי כאן, לפני שנה, אל תגיד לי לא מטפלים בכם בצורה של היתממות, כדי שתבין את העניין.

יוסי ברדה: אני לא מאלה שיש להם את הזמן או לחילופין גם אם יש לי את הזמן אני מעדיף לעשות אותו על חוף הים ולא כאן כדי להתעסק בזוטות האלה.

יוסי ברדה: תן לי מחר לבנות את הבית.

יוסי ברדה: אני אשים בלוק על בלוק.

יוסי ברדה: זה מה שאני רוצה לעשות.

יוסי ברדה: האמת שבאמת אני רוצה להתנתק אתה יודע ממה?

יוסי ברדה: מכל הנושא הזה.

יוסי ברדה: עזוב אותי, תן להמשיך את החיים קדימה.

יוסי ברדה: עברתי את אמצע החיים ואני מתעסק עם שטויות.

יוסי ברדה: אתם חושבים שיש לנו כוח לזה?

יוסי ברדה: אין לנו כוח.

איתי אהרונסון: מה הבקשה כרגע שנראה מה אפשר לעזור.

יוסי ברדה: תן לי לעבור בצורה נורמלית זו הבקשה.

סיגל ברדה: אני מאוד מבקשת שב-1 לספטמבר, פתיחת שנת הלימודים הבת שלי תעשה בצורה חלקה בכרמיה.

דפנה סידס: עכשיו אתם רוצים לפנות את הבית מתי?

דפנה סידס: אנחנו רגע מנסים להבין.

סופה לנדבר: הם רוצים לעבור עד ה-1 בספטמבר.

חיים לוי: לא.

חיים לוי: הם רוצים עד 15 בחודש.

חיים לוי: עד ה-1 זה מסודר.

דפנה סידס: אתם רוצים כבר ב-15 באוגוסט להיכנס לכרמיה ואתם יכולים לתת להם את זה רק ב-20 לחודש.

חיים לוי: אני עוד יושב עם המשפחה ההיא.

חיים לוי: מנסה לשכנע אותם.

חיים לוי: לא יודע אם אני אצליח.

דפנה סידס: תפנו את המשרד.

צביה שמעון: חברים אלה לא דירות שלנו.

צביה שמעון: אנחנו לא יכולים להכריח אותם לעשות שום דבר.

שוש שץ: בואי אני אתן לך פתרון.

שוש שץ: אתם נציגי ממשלת ישראל.

שוש שץ: אנחנו מדברים עם אנשי חוק.

שוש שץ: יש חוק במדינה?

צביה שמעון: החוק אומר שהדירות שהם שלו והוא יכול לעשות איתם מה שהוא רוצה.

צביה שמעון: את לא מבינה כמה התחננתי אצלו ואיימתי עליו שאני אפוצץ את כל הסיפור של כרמיה אם הוא לא יתן למשפחת ברדה את הדירה.

צביה שמעון: גם עכשיו.

שוש שץ: הנה יש פה שני משפטנים ועסק בבית מגורים בלי אישור זה חוקי?

שוש שץ: תמצא את הפרצה בחוק.

איתי אהרונסון: זה לא ייצר דירה ב-15 לחודש.

איתי אהרונסון: מה נעשה?

איתי אהרונסון: לא ייצר דירה.

שוש שץ: תמצא את הפרצה בחוק שמחייבת אותו כממשלה לעמוד בחוק ולפנות עסק מבית מגורים.

צביה שמעון: עד מתי הקייטנה?

שוש שץ: הקייטנה בקיבוץ כרמיה היא עד ה-28 באוגוסט.

שוש שץ: יומיים חופש יש להם.

צביה שמעון: אז למה היא אמרה לך ב-25 בחודש?

שוש שץ: היא אמרה אני מוכנה ב-25.

שוש שץ: שלושה ימים אני אסיע אותם.

יוסי ברדה: אני באמת לא רוצה להתמודד איתם כי הם לא ה-issue.

יוסי ברדה: אני גם לא רוצה להסתכסך איתם.

סופה לנדבר: מה הפתרון?

חיים לוי: רק לשבת עם המשפחה ולנסות לשכנע אותם.

חיים לוי: מה שאני עושה כבר כל ערב.

דפנה סידס: מול הקבלן, אין איזושהי פרצה בחוק כי הוא מפעיל עסק במקום מגורים?

סיגל ברדה: אם אני אשכיר דירה באופן פרטי, אתם תממנו לי אותה?

צביה שמעון: כן.

סיגל ברדה: אני אנסה למצוא באחד המושבים בית פנוי ואני אעבור.

סיגל ברדה: אני רוצה אבל אני לא יכולה לעמוד מול המכתבים של הקיבוץ, מול המבטים של הקיבוץ.

סיגל ברדה: אם יעבור הזמן הזה אני לא אפגע בבת שלי.

סיגל ברדה: אני לא אפגע בבת שלי.

סיגל ברדה: רק בדקה ה-90 אנחנו קיבלנו אישור שהיא תהיה פה, אז היא לא הצליחה להתארגן.

סיגל ברדה: אבל היא רצתה להיות פה להגיד את הדברים שלה.

סיגל ברדה: אני לא אפגע בה בשום פנים ואופן.

סיגל ברדה: אני עברתי מספיק בשלוש שנים האלה.

סיגל ברדה: מה הנפש שלה לא נחשבת?

סיגל ברדה: כמה אני יכולה לפגוע בה?

סיגל ברדה: כל מה שהבטחתי לא קיימתי בשלוש השנים האלה.

סיגל ברדה: הבטחתי להם שיקום מהיר.

סיגל ברדה: איזה שיקום מהיר?

סיגל ברדה: וגם לא נלחמתי על הבית.

סיגל ברדה: אז אני אשאר באור הנר.

סיגל ברדה: תוציאו אותי בארון משם.

סיגל ברדה: בארון אתם תוציאו אותי משם.

איתי אהרונסון: הבעיה היא לא שאור הנר מעמידים להם תאריך.

סיגל ברדה: יש.

סיגל ברדה: הבחור מחכה.

סיגל ברדה: הוא עובד איתי.

סיגל ברדה: הבחור שצריך להיכנס לקרווילה שלי קולגה לעבודה שלי.

צביה שמעון: זה לא משנה.

צביה שמעון: היא לא רוצה לעבור אחרי תחילת שנת הלימודים.

סיגל ברדה: כל כך חוששים מהמעבר הזה.

סיגל ברדה: זה מעבר כפוי, זה מעבר לא קל.

סופה לנדבר: מה הפתרון?

צביה שמעון: אני לא יכולה להכריח את הקבלן.

צביה שמעון: אני יכולה לבקש, להתחנן, לאיים, אני לא יכולה להכריח אותו.

סופה לנדבר: בסדר, אז לתת להם כסף לשכירות בינתיים.

איתי אהרונסון: צריכים לראות על איזה סכום הם מדברים.

איתי אהרונסון: הם זכאים לסכום מסוים.

איתי אהרונסון: למעשה את הסכום שהם זכאים לו אנחנו מעבירים לכרמיה.

איתי אהרונסון: אז אפשר להגיד, אל תעבירו את זה לכרמיה, תנו לנו.

איתי אהרונסון: תעבירו את זה למישהו אחר שהם שוכרים ממנו.

איתי אהרונסון: זה אפשרי.

איתי אהרונסון: זה דרך המלך.

איתי אהרונסון: אין בעיה עם זה.

איתי אהרונסון: לא צריך אפילו לבקש.

צביה שמעון: התשובה היא שהחוק אומר כמה כסף הם יכולים לקבל בשביל השכירות וזה מה ששאלה אותי סיגל והתשובה היא אני לא יכולה יותר ממה שהחוק מתיר.

צביה שמעון: זה מה שמקבלים כל המפונים.

דפנה סידס: יש לכם ועדת חריגים?

צביה שמעון: ודאי שיכול להיות חריג.

צביה שמעון: אבל למה המשפחה הזאת ולא משפחה אחרת?

צביה שמעון: יש 1800 משפחות.

דפנה סידס: השאלה אם אתם מכירים עוד משפחות עם רקע כזה?

צביה שמעון: כן.

צביה שמעון: יש משפחות שיושבות באשקלון.

צביה שמעון: כל אלה שהולכים לגור, כבר שלוש שנים יש לנו היתר.

דפנה סידס: והמנהלת מממנת את זה?

צביה שמעון: לא.

סיגל ברדה: הם אוכלים את כספי הפיצויים ואז כשהם יצטרכו לסיים את הבית לא יהיה להם.

סיגל ברדה: אני לא אגע בכספי הפיצויים כי זה מספיק לי לבית בקושי.

סיגל ברדה: אני לא אגע.

סיגל ברדה: מה גם שאני לא יודעת מתי אני אתחיל לבנות.

סיגל ברדה: הנה משפחת גרמה שרוצה לעבור לאשקלון.

סיגל ברדה: שלוש וחצי אלף שקל כשהמדינה נותנים אלפיים חמישים.

סיגל ברדה: מאיפה אני אשיג את המימון הזה.

סיגל ברדה: אני ירדתי לחצי משרה כי אני לא מסוגלת לעבוד.

סיגל ברדה: אני כבר יומיים בבית כי אני לא מסוגלת להגיע לעבודה.

דפנה סידס: נוכח עליית מחירי הנדל"ן והשכירות האם המנהלת פנתה לגורמים למעלה לשנות את מה שנקבע בזמנו בחוק כשהמחירים אז היו אחרים כדי להעלות את שכר הדירה להעביר למפונים?

איתי אהרונסון: התשובה היא בשני מישורים.

איתי אהרונסון: אחד, כלכלנים בעולם התיאורטי יענו את התשובה הבאה.

איתי אהרונסון: ברגע שמישהו קיבל את הכסף עבור הבית שלו, יש כסף לצורך רכישת בית.

איתי אהרונסון: הוא דוחה את רכישת הבית במקרה זה את התחלת ההשקעה בבנייה אז הכסף ששוכב בבנק נושא תשואה והתשואה הזאת היא שוות ערך.

דפנה סידס: היא לא שוות ערך.

דפנה סידס: היו התייקרות בניה ולנדל"ן.

דפנה סידס: אנחנו בדקנו את זה עם המחלקה לפיקוח תקציבי אצלנו בכנסת.

דפנה סידס: אנחנו בדקנו את ההפרשים.

איתי אהרונסון: לא זה מה שאמרתי.

איתי אהרונסון: התשואה בעולם הכלכלי הטהור התשואה צריכה להיות שוות ערך לשכר הדירה האלטרנטיבי.

איתי אהרונסון: לא אמרתי לעליית מחירים, אמרתי לשכר הדירה.

איתי אהרונסון: עכשיו למרות שזה מה שהכלכלנים התיאורטיים אומרים באנו ואמרנו גם תחזיקו אצלכם את הכסף וגם תקבלו סיוע בשכר דירה.

איתי אהרונסון: יוצא בעצם שהם מקבלים סיוע בשכר דירה פעמיים.

איתי אהרונסון: פעם אחת, הם מחזיקים את הכסף שנושא תשואה, ופעם שנייה, אתם מקבלים סיוע בשכר דירה.

דורון בן שלומי: מה זה התשואה?

איתי אהרונסון: כלכלן תיאורטי יאמר לך את הדבר הבא.

איתי אהרונסון: ברגע שאתה מחזיק למשל מיליון שקל בגין הבית התשואה של הבית היא שוות ערך לשכר דירה.

איתי אהרונסון: כל זמן שלא עברת לבית.

דורון בן שלומי: ובמקביל לשמירת הערך של הכסף.

איתי אהרונסון: עזוב את ההתייקרויות.

איתי אהרונסון: כלכלה תיאורטית.

איתי אהרונסון: למרות שבעצם לכאורה בעולם הכלכלי הטהור לא היה צריך לתת פה סיוע בשכר דירה אמרו ניתן להם את הסיוע בשכר דירה שבעצם הם מקבלים את התשואה של הכסף וגם מקבלים סיוע בשכר דירה.

איתי אהרונסון: בתקופה הזאת, מאז הפינוי, באמת היתה עלייה גדולה בתשומות שזה בעצם כמה עולה לקנות מלט וכמה עולה לקנות בלוקים וכל מיני דברים.

דפנה סידס: יש חומרי בנייה ויש שכר עבודה.

איתי אהרונסון: ויש שכר עבודה.

איתי אהרונסון: המלט עלה.

איתי אהרונסון: הדברים האלה.

איתי אהרונסון: ואז במסגרת ההידברות שהיתה בשעתו בין חבר הכנסת אורי אריאל ואביגדור יצחקי לבין צוות של מנכ"ל משרד ראש הממשלה וצביה וגורמים ממשלתיים נוספים סוכם שבגין ההתייקרות ובגין עוד טענות, יינתן מענק סיוע נוסף לזכאים שהוא תלוי בגודל המשפחה והוא מגיע עד ל-180 אלף שקל.

דפנה סידס: שאותם הם היו מקבלים בלי שום קשר למתי הם התחילו לבנות.

דפנה סידס: כלומר גם אם לפני שנה וחצי הם היו בונים את הבית הם היו מקבלים את הפיצוי הזה.

איתי אהרונסון: במפורש הוא מכסה על ההתייקרויות.

איתי אהרונסון: עכשיו, אלה התשובות שלנו.

איתי אהרונסון: יש 180 אלף שקל נוספים מעבר לפיצויים על פי החוק שאנשים יהיו זכאים לקבל וזה יכסה את ההתייקרות.

סיגל ברדה: זה כדי שאני אחתום לכם שאני לא אתבע אתכם יותר.

סיגל ברדה: לצורך זה באתם ונתתם את הכסף הזה.

סיגל ברדה: זה לא מכסה.

סיגל ברדה: אני לא יכולה להשלים מהכיס שלי היום אלף, אלף חמש מאות שקל לשכר דירה.

סיגל ברדה: אני לא יכולה.

סיגל ברדה: אני ירדתי בהכנסות שלי מאז הפינוי.

יוסי ברדה: מה שאתה אמרת כרגע והסברת יפה, מה שאתה אומר שמשפחת רביבו שנכנסה לביתה ברוך השם, השבוע מקבלת את אותו סכום שיוסי ברדה יקבל כשהוא יבנה כשאינני יודע מתי, וגם אתה לא יודע לתת לנו תאריך.

יוסי ברדה: אם אתה תגיד לי שבעוד שבועיים יעלו טרקטורים ואנחנו נלך ככה תיאורטית אז מה שקורה בין 18 ל-24 חודש כולנו בתקווה שנהיה בבית, זאת אומרת עוד שנתיים.

יוסי ברדה: זאת אומרת שיעברו להם שנתיים עד שאני אסיים את ביתי ואני ומיכה, ועיני לא צרה במה שמיכה מקבל, רק לצורך ההשוואה, אנחנו מקבלים את אותו סכום.

יוסי ברדה: לא הגיוני מה שאתה אומר כי בשנתיים האלו כאילו מבחינתך נעצרה הכלכלה, נעצרה ההתייקרות, נעצר הכול.

יוסי ברדה: זאת אומרת שאני אחרי 5 שנים אחרי שיצאתי מביתי, לא אני אשם בזה שכול התהליך מתעכב, כי אם אני רוצה קצת לחדד את העניין, אתם עשיתים הדיל עם אור הנר וכרמיה, ואני בכוונה מחזיר את זה לשנתיים, כי האמנתם שתוך שנתיים אנחנו בבית.

יוסי ברדה: אם זה היה רק שנתיים דיינו.

יוסי ברדה: היו נפרדות דרכינו לצורך העניין.

יוסי ברדה: אבל כראייה זה לא שנתיים זה כבר שלוש.

יוסי ברדה: ואלוהים יודע מתי זה ייגמר.

איתי אהרונסון: הסיכום עם חברי הכנסת היה לפני שנה.

איתי אהרונסון: הוא היא אחרי עם תום השנתיים.

דפנה סידס: יש פה החלטות ממשלה.

דפנה סידס: זה קיים.

דפנה סידס: העניין הוא כזה גברתי יושבת הראש.

דפנה סידס: אני רוצה רק לחדד בפני הוועדה שני דברים.

דפנה סידס: יש רצון טוב ממנהלת סל"ע ובאמת שהתקבלו סיכומי הדברים מחברי הכנסת אני מאמינה שבאמת לא ידעתם כמה זמן זה יימשך, כאשר קבעתם את הפיצויים והכול, במחשבה שתוך שנה שנתיים דברים יסתיימו אבל עדיין הם לא הסתיימו.

איתי אהרונסון: דפנה את מניחה הנחה לא נכונה.

איתי אהרונסון: ידענו שלחלק מהקבוצות זה ייקח זמן.

איתי אהרונסון: גם לפני שנה ידענו את זה.

דפנה סידס: בכול מקרה לעניין הפיצויים שמנהלת סל"ע הציגו כרגע.

דפנה סידס: גם אם משפחת ברדה היתה מסיימת לבנות את הבית שלה כבר לפני שנה בכל מקרה היא היתה מקבלת את אותו פיצוי שהגיעו עליו להסכם מול חברי הכנסת.

דפנה סידס: ככה שזה לא מפצה על התייקרויות למרות שרשום שם שזה בגין התייקרויות.

דפנה סידס: ראוי לשנות את ההסכם.

דפנה סידס: זה מה ששאלתי מלכתחילה.

דפנה סידס: האם אתם פניתם לאיזשהו גורם לשנות את ההסכם כדי לפצות אותם מעבר.

דפנה סידס: יש לי פה החלטת ממשלה.

דפנה סידס: יש לי פה את הדברים.

דפנה סידס: אני יודעת שכן למשפחה הם כן נתנו עד 180 אלף שקלים אבל זה לא משנה הם היו מקבלים את זה גם ככה אם הם היו מסיימים לבנות את ביתם לפני שנה.

דפנה סידס: הם לא סיימו עדיין לבנות את הבית שלהם.

דפנה סידס: איך מפצים אותם הלאה על תשומות הבנייה, הרי תשומות הבנייה בשנה וחצי האחרונות עלו הרבה יותר מאשר אותה ריבית בנקאית שהוא מדבר עליה שהפיצוי שהם קיבלו שוכב בבנק.

דפנה סידס: הריבית שהם מקבלים בבנק לא מפצה בעבור תשומות הבנייה.

שוש שץ: אנחנו מתחילת המשא ומתן ואיתי נכח עוד לפני ההתנתקות לא רוצים לדבר על כסף.

שוש שץ: באמת רוב הקבוצה שלנו מאמינים שכסף זה אויב החברה, לא רוצים לדבר על כסף ותמיד מגיעים לדבר על הכסף.

שוש שץ: אמרנו לכם לפני ההתנתקות קחו את התוכניות של הבית, תבנו לנו בית, אל תתנו לנו כסף.

שוש שץ: הוצאנו לכם מכתבים לפני ההתנתקות.

שוש שץ: אל תעבירו לנו את הכסף עד שלא יהיה.

שוש שץ: עוד פעם חוזרים לכסף.

שוש שץ: אני ככה מנתחת בצורה אקדמית את כל הבעיות שעולות פה ורוב הבעיות מתמרכזות לעניין שהחשיבה היא לא מספיק ארוכת טווח בכל הסוגיות.

שוש שץ: אני רוצה שלפחות מהדיון של היום שכשמחפשים פתרון שלא יחשבו על החודש הקרוב, על ה-15 באוגוסט, על ההתייקרות של החצי שנה.

שוש שץ: הגיע הזמן להתחיל לחשוב חשיבה ארוכת טווח.

שוש שץ: כי הדינמיקה מראה לנו כל פעם שאנחנו נופלים באותו דבר.

שוש שץ: לחשוב לא איך אנחנו פותרים עוד חודש, לחשוב איך אנחנו פותרים במחשבה שעוד שנתיים שלוש אנחנו לא בבית שלנו.

שוש שץ: כך שזה כן ייתן מענה.

שוש שץ: כי עובדה היא שה-180 אלף שקל שחשבו לפני שנה לא נותן מענה היום למי שרק עוד שנתיים יהיה בבית.

צביה שמעון: זה דיון לאיזשהו הסכם שזה לא במקום.

שוש שץ: זה חשוב שזה יישב פה כשאתם מקבלים החלטות.

סופה לנדבר: אני מקווה שתוך שנתיים תהיו בבית.

סופה לנדבר: אתם יודעים אני לפני כמה שנים הייתי חברת מועצת העיר והתחילה עלייה מסיבית ממדינות חבר העמים ואני גרה בעיר אשדוד ואני באתי אז לאחראי על האדמות ואמרתי לו, לבן אדם הכי חשוב שהוא מגיע למדינה בית, גג, זה הכי חשוב לכל בן אדם.

סופה לנדבר: ובן אדם שעובר ממקום למקום זה פי כמה יותר חשוב.

סופה לנדבר: כי בית זה קושר אותך עם המדינה ועם כל הדברים שקורים בחיים.

סופה לנדבר: ואז החלטתי לבנות, אז עמדתי בעיר אשדוד באזור שהיום הוא אחד האזורים הכי יפים ואמרתי, כאן תקום העיר אשדוד.

סופה לנדבר: תוך שנה בניתי.

סופה לנדבר: אני קלינאית תקשורת במקצוע.

סופה לנדבר: מה שעברתי אני לא רוצה לתאר.

סופה לנדבר: אבל תוך שנה אם רוצים לבנות בית זה אפשרי.

סופה לנדבר: עכשיו אנחנו נתקדם יחד, אני מבטיחה לכם.

סופה לנדבר: כל עוד אני כאן אני מבטיחה שאני אלווה אתכם כל צעד וצעד.

סופה לנדבר: בואו, איך אנחנו פותרים את הבעיה של המשפחה?

חיים לוי: הנה עכשיו דיברנו בשקט שתלך לראות בית שהרבה יותר קל אבל יש בעיה של מדרגות.

דפנה סידס: כמה מדרגות יש שם?

חיים לוי: שלוש.

שוש שץ: הלכתי לראות אתמול.

שוש שץ: הבעיה היא לא הקטע של המדרגות.

שוש שץ: יש שם שיפוע גבוה.

שוש שץ: בדקתי אתמול בערב.

דפנה סידס: ואין מצב להאריך את הרמפה?

סיגל ברדה: אני מוכנה ללכת לראות.

סיגל ברדה: אימא שלי היא נכה.

יוסי ברדה: חלק גדול מהזמן היא בבית.

יוסי ברדה: זו לא הסוגיה.

יוסי ברדה: אבל אם כבר זה עלה זה עלה.

יוסי ברדה: היא שוהה אצלנו המון.

יוסי ברדה: היא על כסא גלגלים.

צביה שמעון: אז שהקבלן יעשה רמפה.

צביה שמעון: אם בסדר מבחינת

צביה שמעון: כם, אני אדבר עם הקבלן.

יוסי ברדה: אין לי בעיה.

יוסי ברדה: אני מוכן ללכת לראות.

חיים לוי: נלך ביחד היום.

חיים לוי: תגידי לי שכן.

סיגל ברדה: אני רוצה לראות.

סיגל ברדה: אני לא יכולה להגיד מפה כן.

יוסי ברדה: במידה וזה יהיה סביר כדי שהיא תעלה, אין שום בעיה.

חיים לוי: אז בבקשה, תלך תראה ותגיד לי.

חיים לוי: מתי זה תשעה באב?

חיים לוי: אני מעריך יומיים אחרי זה.

סופה לנדבר: התקדמנו.

סופה לנדבר: עכשיו תסבירו לי.

סופה לנדבר: ביקשו מאנשים עוד ריבית והצמדה על כסף שהם החזירו.

סופה לנדבר: כן.

סופה לנדבר: מה זה?

איתי אהרונסון: ההסכם פה לא שונה מהסכמים אחרים.

איתי אהרונסון: וההסכם אומר את הדבר הבא, עד מועד חתימת ההסכם אתם צריכים להביא את הכסף בגין קרקע, אנחנו מדברים על 225 אלף שקל.

איתי אהרונסון: הרי אתם מקבלים מגרש.

איתי אהרונסון: כנגד המגרש אתם מחזירים את הפיצוי בסכום של 225 אלף שקל עם הצמדה למדד מהיום שאתם מקבלים את ההצמדה למדד שזה יום חקיקת החוק פברואר 2005.

איתי אהרונסון: אז אתם מחזירים את הכסף עם ההצמדה.

איתי אהרונסון: זה ביום חתימת ההסכם.

איתי אהרונסון: היה וביום חתימת ההסכם אתם לא מחזירים את הכסף אז יש איזה סוג של הפרה של ההסכם.

איתי אהרונסון: גם אם נוותר לכם ונתעלם מזה שהחזרתם את הכסף באיחור אז אתם מחזירים אותו עם ריבית.

איתי אהרונסון: עכשיו למה הריבית?

איתי אהרונסון: הריבית היא גם ריבית סבירה, היא לא איזה ריבית רצחנית.

איתי אהרונסון: למה הריבית?

איתי אהרונסון: לא בגלל שהמדינה עוד שני שקלים האלה זה ישנה את המצב התקציבי של מדינת ישראל.

איתי אהרונסון: כיוון שנוצר פה מצב לא שוויוני בין האנשים שמחזירים את הכסף לבין האנשים שהחזיקו את הכסף.

איתי אהרונסון: האנשים שהחזיקו את הכסף לקחו אותו ואולי השקיעו אותו וקיבלו תשואה כזאת או אחרת.

איתי אהרונסון: אלה שהחזירו את הכסף יגידו אנחנו פראיירים.

איתי אהרונסון: על מנת להעמיד את כולם על איזשהו בסיס שוויוני באנו ואמרנו מי שלא מחזיר את הכסף בזמן צריך לשלם ריבית על מנת שלייצר תמריץ להחזיר את הכסף ושכולם יהיו שווים.

איתי אהרונסון: גם פה זה הסיפור.

איתי אהרונסון: אין פה משהו שהוא שונה.

דפנה סידס: הם טוענים אבל דבר אחר שכל ההערכה להחזיר את הכסף חזרה למנהלת כולל ההצמדה והכול היה הכול בהנחיית המנהלת.

דפנה סידס: שכל פעם אמרו להם היום עדיין אל תפקידו את הכסף.

דפנה סידס: חכו רגע.

דפנה סידס: חכו רגע.

שוש שץ: עד שהגיע לחשבות.

שוש שץ: חוץ משתי משפחות שהן באמת מבחירה שלהם של תחנות עצירה בבנק, לגביהם אין לי חילוקי דעות איתכם.

שוש שץ: ואני אמרתי להם, אתם משאירים את הכסף, מתעכבים, זה עניין שלכם.

שוש שץ: אחר כך יהיה כאן עניין של ריבית.

שוש שץ: כל השאר כולל אנוכי ביום שבו אמרנו באותו יום הכנו את הצ'קים ובתיה הגיעה לשכונה לתת להם.

שוש שץ: זאת אומרת זה לא עוכב בגללנו.

שוש שץ: אנחנו מראש לא רצינו לקבל את הכסף.

שוש שץ: אני אראה לך מכתב שבו אנחנו מראש אמרנו, אנחנו הולכים להסכם העתקה קהילתי.

שוש שץ: אל תעבירו לנו את הכסף של המגרש.

שוש שץ: לא רוצים אותו.

שוש שץ: בכלל לא רצינו שיעבירו לנו כסף, לא של הבית ולא של המגרש.

איתי אהרונסון: זה לא אותו דבר.

דורון בן שלומי: מה סוכם בישיבה הקודמת?

דורון בן שלומי: כדי שיהיה לזה המשך והשאלה של דפנה, שאתה אמרת שאתה צריך לבדוק האם למישהו במנהלת באמת בשיחות הטלפון אמר להם, עוד לא עכשיו, עוד לא עכשיו.

דורון בן שלומי: עמית מיד חזרה למחרת לשוש.

דורון בן שלומי: ואמר לה שוש תספרי לי את הפרטים שאני אדע לברר אצל האנשים שלנו.

צביה שמעון: חברים, הנה פה בכנסת, אם זו טעות שלנו הם לא ישלמו ריבית.

איתי אהרונסון: יש שני סוגים של טעויות.

איתי אהרונסון: צריך לברר מה מהם.

איתי אהרונסון: עניתי על זה גם בוועדה לביקורת המדינה.

איתי אהרונסון: יש את האמירה שהחשבות בטעות הוציאו חישוב שהוא לא כלל ריבית.

איתי אהרונסון: זה לא טעות שלנו.

איתי אהרונסון: החשבות במקרה דרשו מהם סכום שהוא לא מספיק אז הם צריכים להשלים את מה שצריך.

צביה שמעון: אבל אם הם שמו צ'קים ואנחנו אמרנו להם לא עכשיו.

דפנה סידס: החשבות היא לא של המנהלת?

צביה שמעון: כל אחד כמו שאמר איתי קודם כל אחד צריך לשלם הצמדה וריבית.

דפנה סידס: והם אומרים שהם שילמו את הפיצוי פלוס הצמדה.

צביה שמעון: אם החשבות הוציאה להם את ההצמדה ולא את הריבית אז צריך להוסיף את הריבית, כמו שכולם משלמים.

צביה שמעון: אם שוש שץ נתנה צ'ק ומישהו אמר לה, לא עכשיו, זאת בעיה שלנו.

שוש שץ: אני אמרתי חתמנו על ההסכם.

שוש שץ: אמרנו יופי.

שוש שץ: עכשיו צריך להכין את המגרשים.

שוש שץ: אני אראה לך פרוטוקולים, את המגרשים על שמנו.

שוש שץ: הם עדיין לא רשומים על שמנו.

שוש שץ: זו עוד סוגיה שמתעכבת.

שוש שץ: את יודעת כמה פעמים את נתת הוראה לסגור את זה לפני שנה ולפני שנה וחצי.

צביה שמעון: אני יודעת שהתיקים במנהל מוכנים אחד אחד.

שוש שץ: זה לא עוזר.

שוש שץ: במבחן התוצאה גם את האופטימיות הזו לאנשים שלי שיש להם מגרש עוד אין.

שוש שץ: אני אומרת עוד הפעם ואני אגיד מה שאמרתי קודם, כשנחתם ההסכם אמרנו אוקיי, עכשיו רושמים את המגרשים, אנחנו צריכים להעביר את הכסף.

שוש שץ: אמרו לנו, הנה חיים פה, גם הוא וגם בתיה, אנחנו מחכים שיגידו לנו כמה בדיוק כי אתם לא אמורים להחזיר 225 אלף שקל, אתם אמורים להחזיר יותר כי יש תוספות.

שוש שץ: אמרתי אוקיי.

שוש שץ: ביום שהוא התקשר אליי שיש.

שוש שץ: אני למשל קיבלתי 225 אלף שקל, החזרתי 232 אלף שקל.

שוש שץ: אחרים כל אחד בסכום שלו.

איתי אהרונסון: כמה זמן עבר בין הרגע שאת ביקשת לשלם ובין הרגע שאת אמרת על הסכום?

שוש שץ: אני לא יודעת.

שוש שץ: בכתובים יש לי את זה.

איתי אהרונסון: חודש?

איתי אהרונסון: אנחנו מדברים על שנתיים, על תקופה של שלוש שנים.

צביה שמעון: בואו נבדוק מקרה מקרה ונראה איפה הם, איפה אנחנו.

איתי אהרונסון: מה ששוש מספרת זה סיפור שכשהגענו ליישום של הנושא של מזומנים רק אז הם ביקשו לשלם אבל כל הזמן הזה הם לא החזירו את הכסף למרות שהם היו צריכים להחזיר את הכסף.

שוש שץ: סליחה, מישהו ביקש מאיתנו להחזיר את הכסף?

שוש שץ: אנחנו ידענו שאנחנו צריכים להחזיר?

איתי אהרונסון: זה כתוב בהסכם שוש.

שוש שץ: כשנחתם ההסכם אני יכולה להראות לך שחור על גבי לבן.

חיים לוי: אתה מדבר על הסכם אחר, היא מדברת על הסכם אחר.

איתי אהרונסון: הסכם העתקה שנחתם בתאריך ב-28 ביוני 2006.

איתי אהרונסון: באותו הסכם כתוב שצריך להחזיר את הכסף.

סופה לנדבר: שוש, אני חושבת מה שצביה אמרה זה בסדר גמור.

סופה לנדבר: כל עניין צריך לשבת מול המנהלת ואם יש טעויות, צביה אומרת וזה רשום בפרוטוקול, אם באשמת המנהלת הם לא ידרשו כספים.

דורון בן שלומי: יש קהילה אחרת שלא החזיקו לה את הכסף.

דורון בן שלומי: הרי אתם מחזיקים את הכסף בהסכמה.

איתי אהרונסון: מי שאני מחזיק לו הוא לא צריך לשלם ריבית.

איתי אהרונסון: כל מקרה ונסיבותיו.

דורון בן שלומי: האם קרה מקרה שאנשים שילמו עם ריבית?

איתי אהרונסון: כן.

איתי אהרונסון: כל מקום שאנשים פיגרו.

איתי אהרונסון: תמיד החשבון נמצא עם ריבית.

סופה לנדבר: תן לי להתקדם.

סופה לנדבר: מספק אותי שאתם תדווחו לוועדה על התקדמות ועל כל מקרה שבדקתם מה נעשה שם.

סופה לנדבר: יש עוד שאלות שאנחנו צריכים לדון בהן?

אליעזר יעקב: אני רוצה להתייחס לנושא הראשון ברשותך.

אליעזר יעקב: שהמנהלת פנתה בחודשים האחרים לגבי הנושא הזה של פרויקט תלמי יפה למועצה לחברה הכלכלית שלה, עשינו הכול כדי שהעסק הזה יעמוד ויהיה מוכן.

אליעזר יעקב: למעשה יש כבר קבלן זוכה, לפי דעתי כבר חודש וחצי, קרוב לחודשיים.

אליעזר יעקב: אתם יודעים שקבלנים במדינת ישראל בפרק זמן מסוים מוכנים להמתין ובשלב מסוים הם מתחילים לבעוט.

אליעזר יעקב: ואני חושש מאוד שזה מה שיקרה כאן.

אליעזר יעקב: עכשיו לפני שבועיים אמרו עוד שבועיים, אמרו בואו נסחב את זה, ואני מלטף את הקבלן כל יום ואומר לו, קיבלנו ברוך השם מחירים סבירים, אבל זה יכול להשתנות כל רגע.

אליעזר יעקב: אני רוצה להציע הצעה, אם אתם די משוכנעים שבעוד שבועיים ראש הממשלה וכולם יחתמו, אני אומר לך עכשיו, אני הרי לא הולך לשלם בעוד שבועיים לקבלן.

אליעזר יעקב: אם תיקחו אחריות ותעשו את הבדיקה שלכם, תוציאו לי מכתב מסודר שמנהלת סל"ע אחראית על כל העניין הזה ולא לעוד שבועיים אלא לעוד חודש וחצי מנקודת מבט שלכם אני עדיין יכול לתת מחר צו התחלת עבודה.

אליעזר יעקב: זה אומר שהוא נכנס עם הכלים, מתחיל לעבוד, עד שמגיע חשבון ראשון.

צביה שמעון: עד יום ראשון אני חוזרת אליך עם תשובה.

צביה שמעון: הגיוני שאם תוך שבועיים אנחנו לא גומרים את כל הסיפור אנחנו ניתן איזשהו אוקיי לפחות לתחילת עבודה.

צביה שמעון: מקסימום לא יצא לפועל מאיזו סיבה שהיא, כוח עליון, אנחנו אומרים עצור ואנחנו משלמים לו על מה שהוא עשה עד אז.

יוסי ברדה: הנושא של משפחת גרמן.

יוסי ברדה: לא דיברנו על זה.

יוסי ברדה: בכל הלהט של כל הדברים.

רינה גרמן: בכלל לא ידענו איזה סכום אנחנו צריכים להחזיר.

רינה גרמן: לא חשבנו שיפקידו על חשבון הבנק שלנו את הסכום עבור המגרש.

רינה גרמן: לא ידענו מה זה הסכום הזה ופתאום דורשים מאיתנו את הסכום.

רינה גרמן: ביום שאמרו לנו להחזיר את הכסף אני חושבת שהחזרנו.

רינה גרמן: יכול להיות שהיינו קצת מבולבלים עם עניין הגירוש.

רינה גרמן: אני לא טיפלתי בכסף בכלל.

רינה גרמן: בעלי טיפל בזה.

רינה גרמן: ברגע שהוא קיבל הודעה משוש, צריך לשלם הוא הלך והחזיר את הכסף.

רינה גרמן: לא ששמנו את הכסף באיזה חשבון סגור.

רינה גרמן: לא קנינו נכס.

רינה גרמן: כלום.

רינה גרמן: עכשיו מתברר שאנחנו חייבים 11 אלף שקל עבור הסכום שלא החזרנו בזמן ולא רק שאנחנו חייבים את הכסף אני עוד חייבת 22 אלף שקל לקיבוץ עבור שכר דירה השלישית.

רינה גרמן: חתמתי הכול.

רינה גרמן: מה שאומרים לי אני חותמת.

רינה גרמן: מה שאומרים לי לשלם, אני הולכת, לא שואלת, אני משלמת ופתאום אני חייבת וחייבת וחייבת ופתאום בערב פסח הקיבוץ אומר לי, גברתי מתי את מפנה את הבית?

רינה גרמן: קיבוצניק אחד אמר לי בערב פסח, רינה אני מחכה לבית שלך.

רינה גרמן: מתי?

רינה גרמן: לאן את זזה?

רינה גרמן: אני נפלתי.

רינה גרמן: איזה זזתי.

רינה גרמן: אני נפלתי במקום בערב פסח.

רינה גרמן: הבנתי שאני בלי בית.

רינה גרמן: למחרת הלכתי למנהלת סל"ע.

רינה גרמן: דבר ראשון לא הצלחתי בפעם הראשונה להיכנס לבניין.

רינה גרמן: אני מצלצלת, אף אחד לא פתח לי את הדלת.

רינה גרמן: הלכתי מהצד השני, הלכתי שם לאיבוד.

רינה גרמן: התיישבתי על המדרגות.

רינה גרמן: בכיתי.

רינה גרמן: אני הבנתי שאף אחד לא יעזור לי.

רינה גרמן: נסעתי לעבודה.

רינה גרמן: אחרי העבודה חזרתי, מצאתי, דיברתי עם אילן.

רינה גרמן: אמרתי לו, אני לבד עם 3 ילדים.

רינה גרמן: מה אני אעשה?

רינה גרמן: אני חייבת לקיבוץ.

רינה גרמן: אני חייבת לשמה, מחכים לבית שלי כבר.

רינה גרמן: אמצע אוגוסט אמרו לי תמצאי פתרו.

רינה גרמן: שאלתי, אני יכולה להישאר בקיבוץ?

רינה גרמן: הוא אמר בקיבוץ לא.

רינה גרמן: אם אני אשכיר דירה אתה מתחייב בפני שאתה משלם לי?

רינה גרמן: הוא אמר עד אוגוסט אני אשלם לך.

רינה גרמן: מה יהיה אחרי אוגוסט אני לא יודע.

רינה גרמן: שאלתי בכרמיה, יש קראוונים?

רינה גרמן: אני עכשיו אאסוף את כל הדברים אני אעבור לכרמיה.

רינה גרמן: לא.

רינה גרמן: אין בתים בכרמיה.

רינה גרמן: מה יכולתי לעשות?

רינה גרמן: הלכתי לאשקלון, מצאתי דירה של 5 חדרים, סגרתי עסקה, חתמתי על חוזה, אמרתי, זהו, ילדים שלי יבואו לבית יפה מול הים, כל אחד יקבל חדר מה שהיה באילי סיני, זהו, אני אעבוד כמו שאני עכשיו עושה, מהעבודה אני לא זזה.

רינה גרמן: הילדים שלי חולים.

רינה גרמן: לאחד יש סוכרת, שני יש לו אסתמה.

רינה גרמן: ככה אני לבד עם שלושה ילדים.

רינה גרמן: אין פתרון.

רינה גרמן: אין.

רינה גרמן: אני אעבוד אני אשלם עבור הדירה.

רינה גרמן: אני אשלם עבור הסעות לבית ספר כי הילדים לא מוכנים לעזוב את בית ספר.

סופה לנדבר: כמה שנים את בארץ?

רינה גרמן: 18 שנה.

סופה לנדבר: מאיפה הגעת?

רינה גרמן: מאסטוניה.

רינה גרמן: האמת שאור הנר זה המקום השלישי.

סופה לנדבר: באיזה בית חולים את עובדת?

רינה גרמן: אני בחברה פרטית.

סופה לנדבר: מה אנחנו עושים?

שוש שץ: אין לכם פתרון בעניין של ההסעות.

שוש שץ: כי הילדים שלה הם בי"א?

רינה גרמן: קודם.

רינה גרמן: אני חייבת לקיבוץ 22 אלף שקל.

רינה גרמן: אני מקבלת כל הזמן מכתבים מעורך דין.

רינה גרמן: לא אני מקבלת את המכתבים.

רינה גרמן: הילדים שלי מקבלים אותם.

רינה גרמן: הם אומרים, אמא מה נעשה?

רינה גרמן: אנחנו חייבים.

צביה שמעון: בעקרון אישרנו את הכסף.

צביה שמעון: אני אבדוק אם זה כבר עבר.

צביה שמעון: למה שולחים לך את המכתבים.

חיים לוי: אני ביקשתי גם מהקיבוץ לא לדבר איתך.

רינה גרמן: אני מפחדת להיכנס לבריכה של הקיבוץ.

רינה גרמן: הקיבוצניקים מסתכלים עלי כאילו מה את עושה פה עדיין.

רינה גרמן: באמת אני מרגישה זרה בקיבוץ.

חיים לוי: אני דיברתי עם מזכירת המשק שם והסברתי לה.

דפנה סידס: אתה תוציא מכתב עם העתק לנו?

סופה לנדבר: והעתק מכתב אלינו, בסדר?

רינה גרמן: עכשיו 10 אלף אני חייבת בגלל שלא החזרנו בזמן.

שוש שץ: זו בעיה של כולנו.

שוש שץ: גם אני.

חיים לוי: עכשיו היא עוברת לאשקלון.

חיים לוי: אמרתי לה שתגיש בקשה לוועדה המיוחדת.

צביה שמעון: מה שאנחנו יכולים לעשות נעשה.

צביה שמעון: נדבר עם משרד החינוך בקשר להסעות.

צביה שמעון: נראה, ניתן לך תשובה.

צביה שמעון: יכול להיות שכדאי שתפעלי במשרד החינוך.

סופה לנדבר: אנחנו במקביל גם נפעל.

צביה שמעון: שחברת הכנסת, היושבת ראש תפנה למשרד החינוך ותבקש תשובה.

דורון בן שלומי: מבחינת התקציבים.

דורון בן שלומי: עד ההגעה לישובי הקבע, אנחנו דיברנו עכשיו עם שרת החינוך.

דורון בן שלומי: עקרונית היא אמרה שהיא הולכת על שנה הבאה גם כמו השנה.

דורון בן שלומי: היא אמרה לפני כמה חודשים.

דורון בן שלומי: מאז המנכ"לית עוד לא הורידה הנחיות לביצוע.

דורון בן שלומי: אנחנו נשמח מאוד ללחץ גם שלכם על הדבר הזה.

צביה שמעון: יש לנו איזשהו תקציב שלנו שיושב שם ומיועד לדברים האלה אז גם אנחנו נלחץ.

צביה שמעון: אבל לומר לך עכשיו שהכול בסדר אני לא יכולה.

צביה שמעון: אנחנו נבדוק.

סופה לנדבר: מסכמים.

סופה לנדבר: יהיה בסדר.

סופה לנדבר: אני מבטיחה שיהיה בסדר.

סופה לנדבר: גם אני עברתי דברים מסוג זה.

סופה לנדבר: לא תאמינו מה שאני עברתי.

סופה לנדבר: אני אקיים ישיבת מעקב.

סופה לנדבר: אני לא אכריז על תאריכים.

סופה לנדבר: אני חוזרת ב-16 ואחרי זה נהיה בקשר.

סופה לנדבר: אני אודיע מתי תתקיים הישיבה הבאה.

סופה לנדבר: תודה רבה לכל הצוות, תודה רבה לכולם.

סופה לנדבר: התקדמנו.

סופה לנדבר: נעשה עוד כמה צעדים.