ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 490, 2008-07-29 10:00

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה השנייה של הוועדה בנושא של ירושלים.

מיכאל מלכיאור: פשוט אספנו את נושא ירושלים יחד, אמרתי גם בפתח הישיבה הקודמת שיכול להיות שגם הנושא השלישי שיש לנו הבוקר נושא התרבות מדבר על ירושלים, אף על פי שיש הרבה מאוד תרבות זה חשוב מאוד בירושלים.

מיכאל מלכיאור: אגב, אין לי שום עניין לא להסתכסך ולא להתווכח ויש לי שיתוף פעולה בהרבה מאוד תחומים עם העירייה, אבל היא לא מצאה שום דבר לגבי התרבות של בתי הספר לצערי, התרבות של התלמידים בבתי הספר.

מיכאל מלכיאור: כל עירייה מצאה או במסגרת ארצית או במסגרת פרטנית, לפי המחקר של המ.מ.מ.

מיכאל מלכיאור: של הכנסת זה לא כך.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שד"ר רובינשטיין נמצא פה.

מיכאל מלכיאור: קודם נדון בבית ספר "יד המורה" ואחר כך נדון על התרבות.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו מספר פניות וחשבתי שראוי שנעלה את הסוגייה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע את מנהלת בית הספר.

אנה גורן: מכובדיי בוקר טוב, בית ספר "יד המורה" שוכן ברמת אשכול בירושלים, בית ספר ותיק בירושלים.

אנה גורן: מזה 11 שנים מתקיים בו פרוייקט של שילוב תלמידים עם אוטיזם בתיפקוד בינוני נמוך שלומדים תחת אותה קורת גג.

אנה גורן: לומדים ביחד את כל מה שמתאים, והפרוייקט מצליח.

אנה גורן: מזה כחמש שנים הפך למקור משיכה לקבוצות שבאות ללמוד את הנושא מהארץ ומחוץ לארץ, מחקים את הדגם ואין דגם כזה, זה מודל ייחודי נכון להיום.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שזה מצליח גם כלפי הילדים האוטיסטים וגם לגבי הילדים האחרים בבית הספר.

אנה גורן: נכון.

אנה גורן: זה יכול להצליח רק אם כולם מרוויחים, אם כל חברי קהילת בית הספר מרוויחים, אם לא זה לא יילך, את זה למדנו בדרך הקשה.

אנה גורן: כדי שימשיך להצליח אנחנו חייבים לשמור על איזון.

אנה גורן: איזון זה יחס מסויים בין תלמידי הכיתות הרגילות לתלמידי כיתות התקשורת.

אנה גורן: תלמידים עם האוטיזם לומדים בכיתות תקשורת.

אנה גורן: כשהפרוייקט יצא לדרך דיברו על אחד לעשר, בשנה שעברה הגענו למצב של אחד לארבע.

אנה גורן: השנה לשמחתנו היות וזה מצליח אנחנו במגמת עלייה, יש יותר ויותר דרישה לבית הספר.

אנה גורן: שנת הלימודים תשס"ט – עוזבים את בית הספר 55 תלמידים, 5 תלמידים מכיתות תקשורת, 55 מהחינוך הרגיל.

אנה גורן: בתשס"ט נרשמו רק לכיתות א' 57 תלמידים, ושישה תלמידים לכיתות תקשורת.

אנה גורן: תלמידי תקשורת נקלטו, מסיבות כאלה ואחרות העירייה איפשרה לנו לקלוט נכון להיום 33 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: לא הבנתי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא קולטים כל כך מהר, לפחות חלק מאיתנו.

מיכאל מלכיאור: מספר התלמידים ירד?

אנה גורן: מספר התלמידים אמור היה לעלות, היות והפרוייקט מצליח, והיות ויש תוצאות כמו שאמרת לכל האוכלוסייה גם לחינוך הרגיל וגם לחינוך המיוחד יש לנו דרישה, וזה יוצא מן הכלל במיוחד לאור ההרשמות בכל צפון ירושלים.

אנה גורן: אנשים מצביעים ברגליים באים ונרשמים, מאמינים בפרוייקט, מאמינים ברעיון, מאמינים בדרך.

אנה גורן: (10:25 יושבי הראש מתחלפים)

אנה גורן: אחזור אחורה.

אנה גורן: הרעיון של בית הספר, הרעיון של השילוב של קבלת השונה, של סבלנות, של סובלנות, בית ספר ערכי בהחלט שואף גם להישגים, ואכן ההישגים גם טובים, טובים מאוד, אבל קודם כל הפן.

אנה גורן: בזה אנחנו חושבים שאנחנו תורמים גל קטן לחברה.

אנה גורן: שנת תשס"ט – עוזבים את בית הספר 55 התלמידים של החינוך הרגיל.

יהודית גידלי: כשאת אומרת עוזבים, הם נרשמו קודם ועכשיו הם צריכים לעזוב?

אנה גורן: לא, עוזבים.

אנה גורן: מסיימים וגם תלמידים שעוזבים את ירושלים, בעיקר מעלה אדומים, מודיעין ומבשרת.

יהודית גידלי: בעצם התלמידים האלה למדו בשנת תשס"ח קודם?

אנה גורן: חלק סיימו, כיתה ו' עוברים לחטיבה, וחלק עוזבים את העיר.

אנה גורן: סך הכל 55 בוגרים.

חיים אמסלם: זה נתון שונה ומיוחד מאשר בעבר מבחינת היחס?

אנה גורן: ילדי כיתות תקשורת 5 עוזבים.

אנה גורן: נרשמו לתשס"ט 57 תלמידים לכיתות רגילות, 6 לכיתות תקשורת.

אנה גורן: לכיתות חינוך רגיל אושרו לנו כרגע 33 תלמידים.

אנה גורן: מה זאת אומרת, זאת אומרת שכרגע שנה הבאה היחס יעמוד בין ילדי כיתות תקשורת לילדים הרגילים על אחד לשלוש וחצי, זה לא נורמלי, זה יביא לפיצוץ הפרוייקט, זה יהפוך אותנו לבית ספר לחינוך מיוחד, כאלה יש מספיק בירושלים, בשביל זה לא צריך אותנו וחבל על כל המשאבים.

אנה גורן: את מה שאנחנו עושים, אנחנו עושים טוב ואין בית ספר אחר שעושה את זה.

אנה גורן: לילדים עם אוטיזם אין אפשרות אחרת, לטעמי גם ילדי חינוך רגיל שרוצים לחוות חברה הטרוגנית יותר אין דוגמה דומה.

אנה גורן: אבל בטוח שילדים עם אוטיזם שרוצים להשתלב ברמת התיפקוד הזאת, ברמת תיפקוד נמוכה אין אלטרנטיבה.

אנה גורן: מצד שני, אנחנו לא יכולים להמשיך לקלוט ילדים עם אוטיזם אם לא נותנים לנו לקלוט ילדים רגילים.

אנה גורן: בעבר לא היה ביקוש של בית הספר, עד שהפרוייקט לא עלה על דרך המלך והתחיל לצעוד נכון ולא ראו תוצאות אנשים לא הגיעו.

אנה גורן: בחמש השנים האחרונות יש שינוי, הגרף במגמת עלייה אנשים מבקשים את בית הספר.

אנה גורן: (10:30 חילופי יושבי ראש)

מיכאל מלכיאור: לגבי השנה הקרובה מה קורה?

אנה גורן: 24 תלמידים נדחו.

אנה גורן: זה מוריד את היחס, במקום 170 תלמידים שהיו לנו השנה בחינוך הרגיל, בשנה הבאה יהיו לנו 148 תלמידים.

אנה גורן: בשנה הבאה יהיה יחס אחד לשלוש וחצי.

אנה גורן: בשנה שעברה היינו ביחס של אחד לארבע שכבר היה מעט.

אנה גורן: התכנית יצאה לדרך עם אחד לעשר, אז אחד לארבע עוד איכשהו, להמשיך ולהוריד את היחס נהפוך לבית ספר לחינוך מיוחד.

אנה גורן: מי יעשה את המודלים לחינוך הרגיל?

תמי יונה: אני אמא לבוגר בבית הספר שגמר בהצלחה גדולה מאוד את בית הספר "יד המורה" וכיום ממשיך בחוות הנוער.

תמי יונה: הוא אוהב בית ספר זוכר לטובה.

תמי יונה: יש מספר נקודות שאני רוצה לחזק.

תמי יונה: העבודה שנעשית בבית הספר זה דבר שלא מובן מאליו, כי אנחנו מדברים על אוטיסטים בתפקוד מאוד נמוך.

תמי יונה: הילדים האלה בעבר אותם ילדים, אותה רמה יצאו בגיל שמונה, תשע מהבית כתוצאה מהעבודה בפרויקט הזה, כתוצאה של שילוב שלהם בחברה רגילה, היציאה שלהם מהבית נדחית בשנים רבות.

תמי יונה: כשאנחנו מדברים שאם הם היו יוצאים מהבית לדיור חוץ ביתי, אנחנו מדברים על 11 אלף שקל לחודש.

תמי יונה: אם היציאה שלהם נדחתה בכמה שנים כתוצאה שהם גדלו מגיל קטן בשילוב, אז מדובר בהרבה מאוד כסף והדברים האלה בדוקים.

תמי יונה: הדבר הנוסף שאני רוצה להזכיר, כשהפרוייקט הזה התחיל, יצא לדרך, רצו ליישם אותו רק קרן רש"י השקיעה כדי לממש את הפרויקט הזה, כדי להתחיל אותו 400 אלף דולר, ומשרד החינוך הוסיף ועיריית ירושלים הוסיפה כדי להקים את הפרויקט הזה.

מיכאל מלכיאור: מהי נקודת ההצלחה של הפרויקט הזה, למה זה מצליח?

תמי יונה: אנחנו מדברים על ילדים שפעם האמינו שלא יכולים לגדול בחברה רגילה, בית הספר הזה הוכיח עם הילדים האוטיסטים בתיפקוד הנמוך ביותר שזה אפשרי, שאתה יכול לגדל ילדים אוטיסטים בתיפקוד נמוך בחברה רגילה.

תמי יונה: ומה שגיליתי כהורה, כמי שמתעסק בתחום, שמסתבר שהילד האוטיסט בשביל להיות עם ילדים רגילים מוכן להתאמץ יותר ממה שהוא מוכן להתאמץ בשביל המורה שלו או בשביל אמא שלו.

תמי יונה: זה כל כך מדהים, שאנחנו באלו"ט מקבלים בקשות לביקורים בבית הספר הזה מכל העולם.

תמי יונה: בחודש האחרון ליוויתי דוקטור שהגיע מניו-יורק, הוא שהה פה חודש ימים.

תמי יונה: הוא ביקש לראות את העבודה בירושלים כי הוא שמע עליה, וסיפרתי לו על מספר בתי ספר, והוא עבד בבית הספר הזה וזה יצא מדהים.

תמי יונה: אני רואה בזה שיש שלושה בתי ספר רגילים באזור ודווקא לבית הספר הזה נרשמו מספר התלמידים הגדול ביותר, זו ההצלחה הגדולה ביותר שאנחנו יכולים להוכיח שזה מצליח.

תמי יונה: הבן שלי השתתף בשנה הראשונה כשהפרויקט הזה התחיל בערך בשנת 1999.

תמי יונה: כשאני נכנסתי עם הילד האוטיסט שלי לבית הספר, ההורים עם הילדים שלהם נדבקו לקירות מרוב פחד שלא יידבקו במחלה, מכאן התחלנו.

תמי יונה: היום הגענו למצב שהשנה נרשמו לעומת בתי הספר האחרים באזור, נרשמו מספר התלמידים הגדול ביותר למרות שבבית הספר ישנן שש כיתות של ילדים אוטיסטים זו הצלחה הערכית הגדולה ביותר.

תמי יונה: ההצלחה של העבודה עם הילדים עצמם, וההצלחה של הילדים הרגילים שעוזבים את בית הספר עם כל הערכים וראינו את זה, אנחנו מרגישים את זה, ויש פה חלק וההישגים הלימודיים שלהם של הילדים הרגילים, זאת אומרת זה לא פוגע בהישגים הלימודיים של הילדים הרגילים, הם רק מרוויחים, כל הצדדים מרוויחים, זה מה שהשכילה לעשות מנהלת בית הספר הזה.

תמי יונה: אני חושבת שלא משנה מי האוכלוסייה, אבל לבוא ולפגוע בפרויקט כזה או להזיז אותו למקום אחר בגלל איזשהם אינטרסים אחרים או צרכים אחרים.

תמי יונה: ..

אנה גורן: בכיתות התקשורת ילדים עם האוטיזם היות ובית הספר הוא בית ספר רגיל, בהגדרות, במשאבים הוא בית ספר רגיל, אנחנו דורשים התנהגות נורמטיבית.

אנה גורן: מה זאת אומרת, אם בבית ספר שהוא כוללני לילדים בעלי אוטיזם ויש כאלה בירושלים או בארץ, בונים תכנית גמילה והילד כבר לא עושים את הצרכים בכיתה אלא במסדרון זה הצלחה הוא בדרך לשירותים.

אנה גורן: אצלנו זה לא יכול לקרות.

אנה גורן: כל הזמן ההסתכלות היא על הנורמה, על הנורמה, וילדים מפנימים את זה.

אנה גורן: בשורה התחתונה בעניין של הוצאה מהבית, בתי ספר מקבילים לנו כוללניים, מדברים על זה ש-80% מילדים בגיל שמונה, תשע לא בבית.

אנה גורן: אצלנו בתשע השנים האחרונות, עברו 63, כולל הילדים שהיו לומדים בבית הספר והבוגרים שלנו, 63 תלמידים, שניים לא נמצאים בבית אלא בהוסטלים, כל שאר התלמידים בבית.

אנה גורן: בטוח שהמשפחות מדהימות ויש פה נציגים של המשפחות.

אנה גורן: אבל גם החיים האלה בתוך הנורמה משפיעים.

אנה גורן: מהחטיבות אנחנו מקבלים כל הזמן פידבק שילדים שמגיעים לבית הספר הם ילדים טובים יותר.

אנה גורן: נרשמה תלמידה לכיתה א', האבא שלה הוא מורה בבית ספר סמוך, והוא אמר שקשה לו להגיע אלינו, גיאוגרפית קשה לו, אבל הוא כמחנך את הבוגרים שלנו רוצה שהבת שלו תתחנך ברוח זו ולכן הוא רשם אותה אלינו.

אילנה אוחיון: אני אמא של גלעד, אנחנו דווקא מהחינוך הרגיל בבית הספר.

אילנה אוחיון: אני חושב שקולנו צריך להישמע.

אילנה אוחיון: לי יש ילדה בוגרת, אבל מתוך בחירה אני מגיעה מפסגת זאב לרמת אשכול ולא מרגישה בכלל שזה קשה.

אילנה אוחיון: אני באתי בגלל השילוב.

אילנה אוחיון: רציתי שהבן שלי יהיה חשוף לילדים אחרים.

אילנה אוחיון: דווקא בימים שמדברים על חינוך ועל ערכיות, בית הספר הזה ומה שהילדים האלה נחשפים אליהם ומקבלים ולומדים להושיט ילד, ויודעים להיות רגישים לסביבה, ולקבל ולאהוב את השונה זה משהו מאוד גדול.

אילנה אוחיון: אני חושבת שניר ברקת מכל היושבים פה, חוץ מ"יד המורה" הוא היחיד שמגיע אלינו בטקסים, במסיבות ורואה גם את האירועים ואת המסיבות המשולבות.

אילנה אוחיון: אני חושבת שיש לזה משקל.

אילנה אוחיון: אני כאמא לילד רגיל חושבת שזה משהו ערכי וחינוכי.

מיכאל מלכיאור: אשמע את הבן שלך גלעד.

מיכאל מלכיאור: מה נשמע גלעד?

גלעד אוחיון: בסדר.

מיכאל מלכיאור: אתה מתרגש להיות פה בכנסת?

גלעד אוחיון: כן.

מיכאל מלכיאור: ברוך הבא זו ועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: באיזה כיתה אתה לומד?

גלעד אוחיון: אני השנה עולה לכיתה ה'.

גלעד אוחיון: ממש כיף להיות עם התלמידים מהחינוך המיוחד, אנחנו כל הזמן משחקים איתם במיוחד בבקרים, הם ממש ילדים נחמדים.

מיכאל מלכיאור: מה אתה מרגיש שאתה לומד מזה שאתם משחקים ביחד?

גלעד אוחיון: אני מרגיש שאני לומד איך להסתדר ולקלוט עם אדם שהוא קצת שונה יותר ממני ושיש לו מגבלות.

מיכאל מלכיאור: אתה לומד להסתדר?

גלעד אוחיון: רוב הילדים בכיתה מאוד מסתדרים איתם.

מיכאל מלכיאור: לא קשה לך לפעמים?

גלעד אוחיון: ממש לפעמים, אבל רוב הזמן הם ממש נחמדים.

חיים אמסלם: אמרת קודם שזה כיף לשחק איתם, למה זה כיף?

גלעד אוחיון: כי אנחנו כל הזמן משחקים איתם וצוחקים איתם.

מיכאל מלכיאור: אתם מרגישים שזה אנחנו והם, או שאתם משחקים יחד כמו כל הילדים.

גלעד אוחיון: משחקים יחד אין הבדל בינינו.

יהונתן צירולוניק: אני עולה לכיתה ז'.

מיכאל מלכיאור: ברכות על כך.

מיכאל מלכיאור: תספר לנו איך אתה רואה את הדברים.

יהונתן צירולוניק: זו הרגשה טובה שאתה יודע שאתה עוזר לילדים עם בעיות, שאתה עוזר להם להמשיך ולהצליח, ולא שהם ימשיכו להיות עם הבעיה.

יהונתן צירולוניק: יש להם את הבעיה, אבל אתה יודע שאתה עוזר להם קצת.

מיכאל מלכיאור: אתה חושב שהם גם עוזרים לך בעצם במשהו?

יהונתן צירולוניק: אתה אומר כאילו תודה על החיים שכך, אתה יודע שזו מתנה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: דיברתם יפה אמוד אין מה להוסיף.

שלמה קרפ: אני מחזיק את תיק חינוך המיוחד בארגון ההורים.

שלמה קרפ: כמו שכבודו יודע שאנחנו נלחמנו הרבה בתור אנשים עם מוגבלות גם ברחובות רק שיקבלו אותנו כשבים ובני שווים.

שלמה קרפ: עד עכשיו עבר החוק שגם נוכל להיכנס לעבודה כחלק מהמניין.

שלמה קרפ: אני חושב שבית הספר "יד המורה" מוכיח וגם מגדל דור שיעשו את העבודה שלי כשאני אצא לגמלאות, שיישב ויילחם את הצעקה של החלשים.

שלמה קרפ: אם לא נעשה זאת אז נהיה חלק מהצד.

שלמה קרפ: לפחות עכשיו כאשר רואים את הנכה בקניון כבר לא רצים למעלית אלא באים לשאול אם הוא צריך עזרה, וזה מה שעושה "יד המורה".

שלמה קרפ: הוא לוקח את התלמידים הטובים ביותר, הרגילים, עם החינוך המיוחד והוא בעצם בונה את דור המתנדבים הבא של ירושלים, שגם אלה שיילכו והתנדבו ב"שלווה" ויירתמו לילדי צמי"ד - אני בעצמי מוגבל מאה אחוז נכות ויש לי גם ילדה עם פיגור.

שלמה קרפ: אנחנו נלחמנו שייראו את הילדים האלה לא כמעמסה אלא כמקור השראה.

שלמה קרפ: ואם יש מקום שמלמד מגיל צעיר לראות בן אדם עם מוגבלות לא כמפלצת אלא כהשראה זה "יד המורה".

מיכאל מלכיאור: אפשר לציין שמשתדלים לעשות אותו דבר גם בכנסת.

שלמה קרפ: נכון מאוד, זה בזכות הרבה אנשים טובים בכנסת.

מיכאל מלכיאור: משתדלים בכל העבודה של הכנסת וכל העבודה היומיומית בצורה הראויה לציון.

תמי יונה: ילדים אוטיסטים עובדים בשכר בכנסת.

יהודה סקר: 18 הילדים קיבלו קביעות בכנסת, למרות הכל.

יהודה סקר: יישר כוח ליושבת ראש הכנסת.

מיכאל מלכיאור: רוצה לשמוע את הנציגים של העירייה, יכול להיות שנוכל לפתור את בעיה.

יאיר מעיין: כל מה שנאמר עד עכשיו הכל נכון.

יאיר מעיין: אני חושב שזה הישג בלתי רגיל לבית ספר ומקור גאווה לעיר.

יאיר מעיין: זה בית ספר ייחודי שמאפשר את החיים ביחד והלימוד ביחד לאוכלוסיות שונות.

יאיר מעיין: העיר ירושלים יש בה הרבה מאוד סוגים שונים של אוכלוסיות מכל הדתות והמגזרים, וגם הרבה מאוד אוכלוסיות מצוקה שהעיר משתדלת לסייע להם וגם העיר ידועה בזה ומכל הארץ עוברות לגור פה משפחות בזכות ההשקעות שהעירייה עושה בתחום החינוך המיוחד.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה גם ראוי לציון.

מיכאל מלכיאור: בסך הכל הפרויקט הזה עובד עשר שנים.

תמי יונה: זה נכון שזה אופייני לעיר שבעיר הזאת מגדלים את הילדים האלה ביחד, זה מה שאופייני לירושלים בהחלט.

תמי יונה: "מציון תצא תורה".

חיים רובינשטיין: אני מצטרף לכל מה שנאמר כאן על בית ספר.

חיים רובינשטיין: ואני רוצה להוסיף יותר ויותר על בית הספר ועל המנהלת אנא שהיא מסורה ועושה עבודה נפלאה, אנחנו מאוד גאים בה.

חיים רובינשטיין: מוצע כאן כאילו שיש פה מלחמה בינינו לבין האוטיסטים, זה בכלל לא הסיפור.

חיים רובינשטיין: הסיפור הוא אחר לגמרי ושונה לגמרי.

חיים רובינשטיין: מנח"י ומשרד החינוך השקיעו בבית הספר הזה, הרימו אותו מבית ספר שעמד להתפרק לפני 12 שנים לבית ספר שהוא מבוקש, זה עושה עבודת קודש בנושא של האוטיסטים והחינוך המיוחד.

חיים רובינשטיין: גם אנחנו מביאים ביוזמתנו את מנכ"לית המשרד.

חיים רובינשטיין: כל מי להתגורר בירושלים אנחנו אותו לבית הספר הזה, כי אנחנו מאוד גאים בפנינה הזאת.

חיים רובינשטיין: אגב, בית הספר נמצא בסטטוס מיוחד, הוא מקבל ממשרד החינוך למעלה ממאה שעות שלא מתוכננות בשום תקנה.

חיים רובינשטיין: הכל כתוצאה מהעבודה המשותפת שלנו עם משרד החינוך כדי להרים את בית הספר הזה ולהרים את המודל הזה.

חיים רובינשטיין: ובעקבות המודל הזה יש עוד נסיון בבית ספר בירושלים שהכניסו כיתות של אוטיסטים בתוך בית ספר, כמו בית הספר "אפרתה" בית ספר "לוריא" ועוד בתי ספר, ואנחנו בהחלט גאים מהעניין.

תמי יונה: אבל לא תיפקוד נמוך כמו ב"יד למורה".

חיים רובינשטיין: זה נכון, ב"אפרתה" יש גם תיפקוד יותר נמוך, אבל מה כל הסיפור.

חיים רובינשטיין: כל הסיפור הוא שבשנים האחרונות המחזורים של כיתה א' בירושלים הולכות ומצטמצמות, וניר גם מדגיש את זה בכל הזדמנות.

30700: זה לא מה שהדובר של עיריית ירושלים אומר.

30700: אני שמח לשמוע אותך.

חיים רובינשטיין: סליחה ניר, המחלוקת בינינו היא על אחוזים.

חיים רובינשטיין: אתה מדבר על חמישים אחוזים, אנחנו מדברים על 12 אחוזים, אבל זה כל המחלוקת.

חיים רובינשטיין: אין ספק שבחינוך הממלכתי אין הכחשה שבחינוך הממלכתי המחזורים הולכים ויורדים.

חיים רובינשטיין: בחמש השנים האחרונות בממוצע עירוני ירצו בשנים עשר אחוז.

חיים רובינשטיין: אני חמש שנים פחות חודש בתפקיד.

מיכאל מלכיאור: רק לסכם, הויכוח ביניכם אם המספר ירד בחמישים אחוז או בשנים עשר אחוזים.

מיכאל מלכיאור: איך זה יכול להיות!

חיים רובינשטיין: זה תלוי איך אתה מסתכל על זה.

חיים רובינשטיין: אם אתה מסתכל ספציפית על בית ספר מסוים ואומר שבשכונת גאולים בבית ספר מסוים ירדו בחמישים אחוז, אז אתה עושה מזה - - -

30700: אין נתון אחד שאני ציטטתי לא ממך, הכל ממך.

30700: לא המצאנו שום דבר.

יאיר מעיין: אני כאן רק בשביל להבהיר.

יאיר מעיין: מה שאומר פה חיים שהנתון לפי המספרים שלו, 12% אחוז ירידה, ממוצע עירוני.

יאיר מעיין: נתון עיריית ירושלים כפי שאמר חיים 12%.

חיים רובינשטיין: אם אתה מתמקד בבית ספר מסוים אתה יכול לראות גם ירידות דרמטיות, למשל ברמות יש כמובן ירידה מאוד דרמטית.

חיים רובינשטיין: אנחנו משתדלים להתמודד איתה.

חיים רובינשטיין: דרך אגב, הדמוגרפים טוענים שהסיבה הראשונה היא מחירי הדירות, הסיבה השנייה מקומות עבודה, ורק הסיבה השלישית זה חינוך.

שלמה קרפ: כבוד הרב, יש הרבה ילדים שרוצים להגיע לבית הספר ממודיעין ומעוד מקומות ומשם נסגר הרישום, מנח"י לא נותן לילדי חוץ - - -

חיים רובינשטיין: יש במדינה הזאת חוק, משרד החינוך לא מאשר לי לקבל ילדים ממודיעין בלי אישור של המועצה של מודיעין.

שלמה קרפ: אבל כשרצו להרים בית ספר כי לא היו מספיק תלמידים אז לקחו מבית שמש, ממודיעין ומכל מיני מקומות.

חיים רובינשטיין: בחמש השנים האחרונות שאני בתפקיד, כל שנה אני משקיע עשרות שעות בשביל לגרום לזה שבתי הספר בשכונות של רמת אשכול, גבעה צרפתית, לא התנוונו.

חיים רובינשטיין: ומצד שני, לשמור על מספר תלמידים מתאים בפסגת זאב.

חיים רובינשטיין: אם אני פותח את השערים לגמרי, יכול להיות שבפסגת זאב אצטרך לסגור שלוש, ארבע כיתות לעומת כיתות שאני פותח כאן.

חיים רובינשטיין: זאת אומרת, יש פה עבודה מאוד עדינה של ויסות מאוד עדין לגרום לזה שגם בתי הספר "יד המורה" "קורצ'ק" "פרנקל" יחזיקו מעמד וישרתו אוכלוסייה וגם בפסגת זאב האוכלוסייה לא תרד, נצטרך שם לסגור כיתות ולסגור בתי ספר.

אילנה אוחיון: זה לא המצב בפסגת זאב.

חיים רובינשטיין: מי שיודע את הנתונים ומי שרואה את המצב ומי שמסתכל על זה במבט עירוני ולא במראה הפרטי של הילד שלך זה אני.

חיים רובינשטיין: אז עם כל הכבוד - - -

30700: גם אני.

חיים רובינשטיין: הורים באים אליי, יושבים לפניי, ולפעמים בוכים שהם רוצים בית ספר מסוים, ואני צריך להיות הקשוח כי זאת אחריותי, זאת סמכותי ואני פועל במסגרת של האחריות שלי בשביל לשמור גם על פסגת זאב שבתי הספר שם לא ייסגרו.

חיים רובינשטיין: עכשיו זה יותר גרוע מזה, הרי מי האוכלוסייה שעוברת מפסגת זאב ל"יד המורה", זה מי שיש לו אוטו, ומי שיכול לבחור.

תמי יונה: מר רובינשטיין זה לא נכון.

תמי יונה: אותה אוכלוסייה מגיעה לפרנקל לקורצ'ק וליד המורה.

תמי יונה: אתה נתת להם לפתוח שתי כיתות ול"יד המורה" לא נתת.

תמי יונה: ודווקא "יד המורה" צריך לקבל יחס מיוחד.

מיכאל מלכיאור: תמי, אני מבין את האיכפתיות שלך בנושא, אבל אנחנו לא דנים כך פה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נותנים לאנשים לדבר פה, כי אחרת לא נגיע לשום מקום.

מיכאל מלכיאור: קודם כל זה לא תרבותי, ודבר שני לא נגיע גם למסקנות אולי נוכל להגיע כן להסכמה פה.

חיים רובינשטיין: לפי החוק לכל בית ספר אזור רישום שלא מוגדר.

חיים רובינשטיין: אנחנו הלכנו לפני כמה שנים לקראת ההורים ופתחנו אזורי רישום בצורה מסוימת.

חיים רובינשטיין: למשל, כל שכונת גילה יהיה אזור רישום אחד, כל אחד יכול לבחור איפה שהוא רוצה.

מיכאל מלכיאור: כל הטיעונים מובנים.

מיכאל מלכיאור: צריך איזונים בדברים.

יאיר מעיין: האם לסגור כיתות בגבעה הצרפתית - - יהיה פה דיון על הגבעה הצרפתית - - -

חיים רובינשטיין: יש יו"ר ועד הורים של - - -

30700: מייד אענה.

מיכאל מלכיאור: כל הדברים במסגרת האיזונים והכל מובן.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, יש לך פה הזדמנות ב"יד המורה", לא מדובר במספר גדול של תלמידים.

מיכאל מלכיאור: איפשרת תוספת כיתות במקומות אחרים, אני לא מבין, קשה לי להבין למה אתה לא יכול לאפשר ולשמוע.

מיכאל מלכיאור: מדובר פה בסך הכל על מספר מאוד מצומצם של ילדים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע להיות קשוב למה שנאמר מסביב לשולחן הזה.

חיים רובינשטיין: הממונה על החינוך המיוחד בעיריית ירושלים זה לא אני זה יואל - - - הוא בכמה ישיבות גם אצל שמואל שקדי, גם אצל מנכ"ל העירייה הבהיר שאפילו ילד אחד מהחינוך המיוחד לא ייפגע.

חיים רובינשטיין: בית ספר נמצא בתקן המלא של החינוך המיוחד, לא ירד אף ילד, אפילו יש יותר ילדים ממה שהתקן - - -

חגית צור: זה בדיוק מה שלא בסדר.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע מה יואל אמר.

מיכאל מלכיאור: אני יודע מה שאתה אמרת.

חיים רובינשטיין: אני אומר בשמו.

חגית צור: זה בדיוק מה שלא בסדר.

מיכאל מלכיאור: חיים, אני רוצה להבין דבר אחד.

מיכאל מלכיאור: אתה שומע מנהלת בית ספר שציינתם לפרוטוקול, שומע דבר שהוא לדעתי נקודה קריטית, כאשר מספר הילדים לא הילדים של האוטיסטים, גם הילדים הנורמטיביים שהיחס הזה יורד לנקודה קריטית מבחינת תפקוד בית ספר, אחרי שבנית דבר לתפארת אז במו ידיך אתה עלול להיות במצב שאתה הורס את זה.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, האם אתה יכול לשקול, מה שזה אמר הוא אמר זה בסדר, לא משנה.

מיכאל מלכיאור: יש כנראה כאלה שחובים שזה כן ייפגע אני לא יודע.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, בעקבות מה שאתה שומע פה מסביב לשולחן, האם אתה יכול לשקול מחדש לאפשר לילדים האלה, מדובר על קבוצה כל כך קטנה של ילדים שיכול לבית הספר יד למורה לשמש כדוגמה ולפנינה שירושלים מגיעה לה.

חיים רובינשטיין: קודם כל זה לא מספר כל כך קטן.

חיים רובינשטיין: כי ילדים מאזור הרישום של בית הספר יש בסך הכל 11.

חיים רובינשטיין: בשביל להיות שתי כיתות זה למעלה מארבעים ילדים, כבר היום העברתי כ-20 ילדים מפסגת זאב לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: מדובר ב-59 ילדים.

חיים רובינשטיין: על זה אנחנו חיים.

חיים רובינשטיין: לפני שנה לדוגמה, בית ספר בפסגת זאב ירדו מספר התלמידים מארבעים לשלושים ושמונה, ההורים שם השביתו את בית הספר כי במקום שתי כיתות של 20 ילדים, היו צריכים לשים כיתה אחת של 38 ילדים.

חיים רובינשטיין: הרי זאת מדינת ישראל זה לא אני קובע את הדברים הללו.

30700: תשנה את זה.

יאיר מעיין: אולי ועדת החינוך תעזור פה לגבי התקנים, זה מראה על התקן לא רק על הילדים.

חיים רובינשטיין: עד היום לא שמעתי כאלה מספרים של אחד לשלוש, אחד לעשר.

חיים רובינשטיין: פעם ראשונה שאני שומע.

30700: אתה לא שומע כי אין דיון בעירייה.

30700: אין ועדת חינוך היא לא מתכנסת, היא לא דנה בעניינים האלה.

חיים רובינשטיין: ישבתי עם ההורים האלה במסגרות שונות לפחות חמש פעמים, אל תגיד לי שלא היה דיון.

חיים רובינשטיין: ניר ברקת: בדיון פתוח ועדת חינוך?

חיים רובינשטיין: כיתה ו' כיתה ה' כל השנים היתה רק כיתה אחת, רק שנה שבה אני אישרתי לפתוח שתי כיתות כנראה זה החטא הגדול שלי, כי אם לא הייתי מאשר שתי כיתות לא היה תקדים לזה ולא היו באים השנה.

חיים רובינשטיין: אני אישרתי מרצוני שתי כיתות, זה היה ברגע האחרון.

ישעיה יגאל: מדובר בעוד עשרה ילדים זה הכל, לא מדובר ב-55 ילדים.

חיים רובינשטיין: אמר יואל לוטפי בדיון של המנכ"ל, בחיים לא היה בבית הספר הזה חוץ מהשנה שעברה למעלה מ-40 תלמידים במחזור של ילדים רגילים.

חיים רובינשטיין: עד היום לא עלתה כזאת טענה במשך כל השנים של האיזון.

חיים רובינשטיין: אם ירדו ילדים מכיתות ד' ה' ו' אני מוכן, הבעיה שלי זה כיתות א'.

חיים רובינשטיין: אם ייכנסו ילדים מכיתות ב', ג', ד' ה' להשלים את החסר אני מאפשר.

מיכאל מלכיאור: אתה מאפשר 50 תלמידים בכיתה א'.

חיים רובינשטיין: לא, אני סוגר שתי כיתות בפסגת זאב.

תמי יונה: למה נתת ל"פרנקל" ול"קורצ'ק"?

30700: אלה אותם כמות ילדים

חיים רובינשטיין: "קורצ'ק" קיבלו ארבעה ילדים.

תמי יונה: למה נתת להם שתי תקנים לכיתה א'?

חיים רובינשטיין: תמי, כל השנים "קורצ'ק" היו שתי כיתות "פרנקל" היו שתי כיתות.

תמי יונה: המפקחת אמרה בחדר שלך שבשנה קודמת היא אילצה אותנו לאחד כיתות, היא אמרה את זה בחדר שלך.

תמי יונה: בגלל שהיתה בעיה עם איזון של בנים ובנות אז עכשיו אתה משתמש בזה?

חיים רובינשטיין: אבל אותו דבר קורה בפסגת זאב גם כן.

תמי יונה: זה לא נכון, תמי היו שתי כיתות ויש הבטחות בכתב.

חיים רובינשטיין: כמה כיתות יש בכיתות ו' עד ט'?

תמי יונה: בסך הכל אנחנו מדברים על עוד שבעה תלמידים.

חיים רובינשטיין: תעני על שאלה פשוטה, בכיתות ב' עד ו' כמה כיתות יש בשיכבת גיל?

תמי יונה: אני לא יודעת, זה לא תפקידי, אבל לא מדייק - - -

מיכאל מלכיאור: זה אומר שמבחינתך אתה לא מוכן לשקול שום - - - בפסגת זאב?

חיים רובינשטיין: אני לא יודע כמה פעמים אני בדקתי את זה, ראיתי מה שזה עושה בפסגת זאב.

יאיר מעיין: אם ועדת החינוך תפנה למשרד החינוך שיוסיפו תקנים, זה יאפשר לנו לעשות את זה?

חיים רובינשטיין: בבקשה.

30700: זאת אומרת הבעיה זה הכסף והתקנים.

חיים רובינשטיין: זאת המסגרת שאני עובד איתה.

30700: אבל תגיד שהבעיה היא כסף ותקנים.

30700: זו הבעיה, נכון.

חיים רובינשטיין: ניר, אם אני הייתי יכול לפתוח בכל בית ספר כיתות של 15 ילדים - -

30700: זו אותה כמות ילדים בעיר, לא שינית את כמות הילדים בעיר ירושלים.

חיים רובינשטיין: אבל זאת התקנה של משרד החינוך, מה, אני קובע?

חגית צור: כמה דברים, אנחנו במשא ומתן מול מנח"י.

מיכאל מלכיאור: מי זה אנחנו?

חגית צור: ועד ההורים של בית ספר "יד המורה".

חגית צור: במשא ומתן מול מנח"י כבר מדצמבר.

חגית צור: לפני שלושה שבועות ישבנו בלשכה של המנכ"ל והעברנו את כל הנתונים המספריים למר בנצי נמט, שאמרו שלפני שנתיים למדו בחינוך המיוחד 32 ילדים מול 148 בחינוך הרגיל.

חגית צור: ברגע שאתה החזרת לנו עוד פעם שתי כיתות א', המספר עלה ל-39 ילדים בחינוך המיוחד מול 170 בחינוך הרגיל, כן יש קשר בין המספרים.

חגית צור: יש קשר בין המספרים הוא קשר ברור, כמות הילדים בחינוך המיוחד נגזרת מתוך כמות הילדים בחינוך הרגיל, ועל מצפונכם יהיה.

חגית צור: ב-1 לספטמבר לא ייכנסו 40 ילדים אוטיסטים לבית הספר כשיש בו רק 150 ילדים בחינוך הרגיל.

חגית צור: אתם פוגעים.

חגית צור: לשבת פה ולהגיד שהנתונים לא נמסרו לכם זה פשוט שקר.

30700: יש קיבעון חשיבתי במערכת העירונית בנושא מדיניות.

30700: הרי בסך הכל מדובר על אותם כמות ילדים בעיר.

30700: אם מחלקים אותם בצורה כזאת, בצורה אחרת, כלי המדיניות שבחרה עיריית ירושלים, אנחנו שומעים את זה באופן ברור, זה להחליט כמה כיתות ייפתחו איפה.

חיים רובינשטיין: זו לא הסמכות שלנו והאחריות שלנו.

30700: זה אחריותך, אתה לא חייב להפעיל את הסמכות אם היא עושה נזק.

30700: אתה יכול לפעול עם השכל ולא עם הסמכות.

מיכאל מלכיאור: מה אתה אומר על הטיעון?

30700: שמעתי את הטיעון.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתענה.

מיכאל מלכיאור: מה שאתה עונה על הטיעון, שברגע שמאשר מנח"י לאפשר עוד כיתה פה, זה אומר נסגרו שתי כיתות בפסגת זאב.

תמי יונה: מספרית זה לא הגיוני.

30700: המדיניות העירונית חייבת להשתנות, ממדיניות שבה העירייה מגדירה כמה כיתות ייפתחו איפה, להיענות לביקושים של התושבים.

30700: מה זאת אומרת להיענות לביקושים, אם יש איכות חינוכית מוכחת מוסכמת עם מערכת שילוב יפהפייה, אתה לא אומר משיקולים טכנו-קראטיים לחלוטין של רגע יהיה לנו בעיה בבית ספר אחר וכו', זו לא מדיניות, זו עסקנות וזו חשיבה טכנו-קראטית במקום חשיבה שמעודדת איכות בית ספרית.

30700: הייתי בשני בתי הספר שטוענים שאם יאפשרו שתי כיתות נורמטיביות בבית הספר "יד המורה" תיאורתית ייפגע בית הספר ברמות ותיאורתית ייפגע בית הספר בפסגת זאב.

30700: הלכתי לשני מנהלי בתי הספר האלה, ואמרתי להם חברים בואו נקשיב.

30700: אם אנחנו רוצים איכות בית ספרית גם אצלכם, אל תגבילו אחרים.

30700: תבקשו מעיריית ירושלים להשקיע השקעה חינוכית בבתי הספר הנוכחים והיא מבחירה.

30700: יביאו איכות חינוכית גם מבתי ספר אחרים, בבקשה.

30700: עיריית ירושלים צריכה לבוא עם משאבים ולפתח איכות חינוכית בתוך בתי הספר כמוקד לויסותים אבל לא לכפות, זו לא מיטת סדום שאנחנו אומרים תראו במיטה הזאת צריך לקצץ, ותושבי פסגת זאב שרוצים בית ספר משלב אתם לא מתאימים לנו לצרכים העירוניים, אתם תישארו בפסגת זאב.

30700: זה לא עובד כך, זו מדיניות קלוקלת.

30700: יותר מזה, אני פניתי לשרת החינוך - - -

מיכאל מלכיאור: אבל אתה לא יכול להגיע למצב של סכנה בבית הספר פסגת זאב.

חגית צור: יש שישה בתי ספר בפסגת זאב.

תמי יונה: שבעה תלמידים יסכנו את פסגת זאב?

חיים רובינשטיין: אם למשל יש 45 תלמידים - -

30700: עכשיו פה המפתח לפתרון.

30700: יש לי הצעה אחרת לבעיה הטכנוקראטית של העירייה.

30700: אנחנו יודעים שבירושלים יש התמעטות תלמידים בחלק מהשכונות.

30700: הפתרון זה לא לצמצם אם יש מספר של צמצום כיתות, זה לא לאנוס תושבים ללמוד בבתי ספר שלא מעוניינים.

30700: אלא לאפשר גם אם יש חריגה זו החלטה של משרד החינוך, ראש הממשלה ושרת החינוך שצריך בירושלים ספציפית בעיר שיש בעיה של הגירה שלילית, לשים משאבים שיאפשרו גם אם בבית ספר פסגת זאב יש ירידה קטנה ברישום תלמידים, לא לקטוע להם את התקציבים, ההיפך, להשקיע בהם ולהפוך אותם ליותר אטרקטיביים.

30700: הדבר יצריך להגדיל את הקופה הציבורית בעיר.

מיכאל מלכיאור: שרת החינוך אמרה - - -

30700: הם עדיין לא נתנו תשובה.

30700: אבל לא שמעתי אף אחד בא, ואם תבוא מפה קריאה מוועדת החינוך של הכנסת שאומרת ראשית אסור לפגוע באיכות חינוך משיקולים טכנו-קראטיים.

30700: שנית, עיריית ירושלים ולא שמעתי אותם באים ודורשים, או אפילו שמים קצת יד בכיס, קצת לא הרבה, הרי בסופו של דבר זו החלטה של איך מחלקים את הכסף.

30700: זה אותם כמות ילדים בעיר ירושלים.

30700: אין שום סיבה בעולם שזה לא יקרה.

יאיר מעיין: יושב ראש ועדת החינוך אם יוכל לסייע לנו מול משרד החינוך לתקן נוסף בפסגת זאב, שם הכיתה שצריכה להיסגר וגם נפתח פה כיתה ונקבל עוד תקן ממשרד החינוך, אז במצב כזה אין לנו בעיה לעשות את הדבר הזה.

תמי יונה: משרד החינוך מביא משלחות מכל העולם - - -

30700: הבנו שזה רק בעיית תקן.

יאיר מעיין: דרך אגב, תקציב עירייה הוא תקציב שמאושר במועצת העיר, תקציב העירייה מאושר על ידי מנכ"ל משרד הפנים ואין לנו אישור לחרוג מהתקציבים.

יאיר מעיין: אין לנו אישור לחרוג מתקציב מאושר.

יאיר מעיין: את התקנים קובע משרד החינוך אנחנו לא יכולים לחרוג מזה.

יאיר מעיין: אם אנחנו נסגור את בית הספר האחרון ברמות יהיה פה הרי מלחמה ויהיו פה יותר הורים שיבואו להפגין.

מיכאל מלכיאור: הבנו את הרעיון, אני בהחלט מוכן לדבר עם שרת החינוך על זה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה שהיום זה לא חל על משרד החינוך כמו שמישהו יושב ומחליט במשרד החינוך שזה משרד האוצר, היום האפשרויות לעשות חריגות הם - - -

30700: בירושלים זה אפשרי.

יאיר מעיין: יש תקציב מענק ירושלים, יש להם כלים.

יאיר מעיין: 100 שעות הם כבר נתנו.

מיכאל מלכיאור: אם אתה מוכן מתוך תקציב מענק ירושלים - - -

יהודה סקר: על כמה שעות מדובר?

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לפתור את הנושא, ואני חושב שהטיעונים פה הם אמיתיים.

צבי שמיר: יש ירידה דמוגרפית דרמאטית בצפון ירושלים.

צבי שמיר: אין שום ספק שיש ירידה דרמאטית בהרשמה לחינוך הציוני בירושלים.

צבי שמיר: עד כדי כך שד"ר איציק תומר אמר והתבטא לפני כשבועיים שתוך עשר שנים לא יישאר חינוך ציוני בירושלים.

צבי שמיר: זה היה בעיתונים, התגובה של בנצי נמט לנושא הזה היתה כן אבל הנתונים הדמוגרפים הולכים להשתנות.

צבי שמיר: ראשית כל, הנתונים הדמוגרפים לצערנו לא הולכים להשתנות.

צבי שמיר: אבל כדי לפחות לעצור את התהליך הזה, אתה לא יכול לכפות על הורים להירשם לבתי ספר שהם אינם רוצים להירשם בהם.

צבי שמיר: אני נפגשתי עם חלק גדול מהאנשים שהעירייה בכוח מנסה לרשום אותם לבית ספר ברמות.

צבי שמיר: אומרים, מה אתם רוצים, מבריחים אותנו מירושלים.

צבי שמיר: מה, יכפו עליי להירשם לבית ספר שאני לא חפץ בו?

צבי שמיר: יותר מזה, בהקמת בית הספר היה הסכם מסודר שנחתם בין עיריית ירושלים לבין ועד ההורים עם משרד החינוך, גם משרד החינוך חתום עליו.

צבי שמיר: מה היה רשום שם, שיהיו כיתות קטנות בנות 20 עד 22 תלמידים ו-3 תלמידים בחינוך המיוחד כי זה היה יחס אחרי ועדה מיוחדת שקמה וקבעה את היחס הזה.

צבי שמיר: למעשה העירייה ומשרד החינוך לא עומדים בהתחייבויות שיש להם.

צבי שמיר: מבחינת תקציבים העירייה ומשרד החינוך יכולים לקבל את התקציבים האלה עקב חוק חינוך המשלב.

צבי שמיר: אז מה, לא מנסים אפילו.

צבי שמיר: יותר מזה, יש הכרזה מפורשת, אני רוצה אולי גם להסביר עוד דבר אחד שהוא קריטי.

צבי שמיר: יש הכרזה מפורשת של חיים רובינשטיין בוועדה זאת שבית ספר עם כיתה אחת לא יהיה לו עתיד, והוא חזר גם על ההכרזה הזאת גם בפנינו, גם המפקחת אורה פלקס חזרה על ההכרזה הזאת.

חיים רובינשטיין: אבל יש שם שתי כיתות, אחת רגילה ואחת חינוך מיוחד.

צבי שמיר: כל מה שאנחנו מבקשים, ואני רוצה להסביר, אנחנו מבקשים למעשה שיעלו אותנו למסלול שבו יש 2 כיתות.

צבי שמיר: במהלך כל השנים היו 2 כיתות.

צבי שמיר: אמנם ד"ר רובינשטיין לא היו 2 כיתות והוא גם כן צודק ברמה מסוימת.

צבי שמיר: הרמה המסוימת היו 2 כיתות לא תיקניות זה נכון.

צבי שמיר: אבל היו 2 כיתות עד לפני שלושה שנים שביקשו מאתינו להתאחד מכל מיני נסיבות שונות.

צבי שמיר: בשנה שעברה חזרנו עוד פעם לשתי כיתות.

צבי שמיר: מבחינה סטטיסטית מבחינת נתונים של ד"ר רובינשטיין.

צבי שמיר: נכון הוא שבבית ספר יאנוש קורצ'ק במהלך השנים היו 2 כיתות זה נכון.

צבי שמיר: אבל תראו, השנה נרשמו לבית הספר "יד המורה" 57 תלמידים, השנה נרשמו לבית ספר יאנוש קורצ'ק 22 תלמידים.

חיים רובינשטיין: 38 תלמידים כולל תלמידי חוץ.

צבי שמיר: אני רוצה להסביר, ההבדל בין הנתון שלי לנתון של ד"ר רובינשטיין - -

חיים רובינשטיין: שאתה לקחת אותו פעם מהאינטרנט לפני מספר חודשים.

תמי יונה: אתה הכרחת ילדים - - -

צבי שמיר: ההבדל בין הנתון שלי לנתון של חיים רובינשטיין הוא הנתון של ענתות.

צבי שמיר: למעשה אמרו להם ולא איפשרו להם, למרות שמספר רב של תלמידים מענתות פנו.

חיים רובינשטיין: היה מקרה של ילד אחד שבסוף קיבל אישור כי באותו רגע שהוא פנה לפני הרישום או בתחילת הרישום לא היה מקום אצלכם, זה היה ילד יחיד מענתות.

חיים רובינשטיין: אני קובע לענתות לאן לשלוח את הילדים?

חיים רובינשטיין: כל מי שבא ברוך הבא.

חיים רובינשטיין: אני קובע לענתות ללכת לקורצ'ק?

צבי שמיר: מר רובינשטיין לי יש ואני גם ציינתי, תצהירים והקלטות של הורים, אפילו ציינתי את שם הפקידה, הוא לא ציין את זה בפורום הזה שבכוח עודדה את האנשים להירשם ליאנוש קורצ'ק.

צבי שמיר: התוצאה של הדבר הזה שלבית ספר שנרשמו 57 תלמידים מנסים לפתוח כיתה אחת גדולה, כאשר לבית ספר שנרשמו 22 תלמידים מאזור ירושלים - -

חיים רובינשטיין: אתה חושב שאם תחזור על המספר 22 הוא ייקלט בתור אמת.

צבי שמיר: אבל הנתון לא נכון.

חיים רובינשטיין: אני אישרתי ארבעה ילדים מפסגת זאב לעבור לקורצ'ק ובזה יש לו תקן.

יהודה סקר: ממודיעין מסיעים ילדים מבית שמש.

תמי יונה: עצוב מאוד לראות בעלי תפקידים שעושים הכל למחוק את בית הספר.

תמי יונה: אי אפשר לשבת ולהיות אדישים שבעלי תפקידים - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, אי אפשר כך.

מיכאל מלכיאור: אני אוציא אותך מהחדר אם את לא מסוגלת לשבת.

מיכאל מלכיאור: מה זה צריך להיות?

מיכאל מלכיאור: לא מקיימים דיון בצורה שמפריעים לכל אחד שמדבר.

אתי בנימין: אני עובדת עם תמי יונה כבר עשר שנים.

אתי בנימין: אני מלווה את כל הפרוייקט הזה של האוטיסטים מהיום שהוא התחיל, כמובן אני זוכרת את אותם תגובות של תלמידים מבית הספר ביום הראשון שהאוטיסטים נכנסו לשם.

אתי בנימין: אני חושבת שהוא פרוייקט מוביל, פרוייקט ששמו הולך לפניו בכל עולם ואסור לנו לפגוע בפרוייקט הזה.

אתי בנימין: מצד שני, יש לנו את שכונת פסגת זאב שיש בריחה לצערי מהשכונה לבתי ספר אחרים.

אתי בנימין: הגיע הזמן שבעיריית ירושלים יבינו שצריך לשים את מערכת החינוך בסדר עדיפויות תקציבי אחר בעיר הזאת, כי אם לא באמת נישאר בלי תלמידים בעיר.

אתי בנימין: אני קוראת לך יאיר, אני פונה אליך יאיר אנא ממך, אני חוזרת לבקשה שלי כבר מלפני שנתיים, שימו את החינוך בסדר עדיפויות אחר, תקצו משאבים נוספים לפסגת זאב ולשכונות נוספות ששם חלש ואל תמנעו מהילדים ללכת לאן שהם רוצים.

אתי בנימין: ברגע שתקצו את התקציבים הילדים לא יברחו.

יגאל ישעיהו: יש לי שתי בנות עם בעיה של אוטיזם.

יגאל ישעיהו: אחת מהן עברה בשנה שעברה לבית ספר בירושלים בית ספר אחר.

יגאל ישעיהו: לצערי הרב לא בית ספר משלב כי אין מסגרת משלבת המשכית בירושלים מכיתה ז'.

יגאל ישעיהו: ניסינו לשלב אותה במקום יותר נורמטיבי, בית ספר "אלונים", היא עברה שם התעללות מאוד קשה, לאור זאת העברנו אותה לבית ספר בית רחל שטראוס, ואנחנו רואים אחרי שש שנים שהשקיעו בה ביד המורה, אנחנו רואים שהילדה שלי היום הולכת לשירותים ואני צריך לחזור אחריה ולנקות אותה.

יגאל ישעיהו: בתי היא הילדה השנייה, נאלצתי להשאיר אותה עוד שנה ב"יד המורה", גם היא היום במסגרת משלבת, מסגרת מיוחדת.

יגאל ישעיהו: כל מה שאנחנו רוצים היום כהורים זה לא את הקשיחות של חיים רובינשטיין שאמר אני חייב להיות קשוח.

יגאל ישעיהו: מדברים פה על תקציבים להעביר, מדובר פה באנשים.

יגאל ישעיהו: 40 משפחות שהפער בין להיות משפחות מחוקות, גמורות מבחינה נפשית רוחנית, מכל בחינה שבה ילד כזה בתיפקוד נמוך הביתה ולא יודע איך לאכול או ללכת לשירותים, על זה מדובר.

יגאל ישעיהו: לא מדובר על קשיחות, מדובר פה בעוד שבעה ילדים שלהעביר אותם לבית הספר "יד המורה" ולהמשיך את המסגרת המשלבת המדהימה המצליחה הזאת.

יגאל ישעיהו: למה אני צריך שבתי תעבור התעללות בבית ספר "אלונים" כדי להבין שהמסגרת המשולבת שהיתה בה היתה מצליחה, על מה על קשיחות, על מה אנחנו מדברים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם.

מיכאל מלכיאור: קודם כל אני רוצה לברך ולשבח ולהלל את בית הספר, אני חושב שזה הדבר שהיה מוסכם מסביב לכל השולחן הזה, מברך את המנהלת ואת הנהלת בית הספר, המורים של בית הספר, גם את התלמידים שהגיעו לפה.

מיכאל מלכיאור: לשלוח את ברכת ועדת החינוך של הכנסת, למעשה החינוך הנפלא והשילוב שמהווה דוגמה גם בארץ וגם בעולם, כמו שראוי לעיר ירושלים.

מיכאל מלכיאור: אני התרשמתי שעלול להיות פספוס גדול אם אתם תצמצמו את מספר הכיתות שבעבר כנראה כן עמד על שתי כיתות שם.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע למה כל כך מקפידים על שתי כיתות שם, אבל לא רוצה לעשות זה מול זה אף על פי שאני מבין שיש שיקולים כוללים שבמנח"י חייבים לקחת את זה.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק עניין טכנו-קראטיים אלה בהחלט שיקולים לגיטימיים.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זאת, כשיש ביקוש כל כך גדול ויפה בבית הספר הזה, וטיעון שאני חושב שהוא הטיעון שצריך להיות משכנע ומכריע בעניין הזה, היחס בין האוכלוסיות השונות, שזה קודם כל דבר ייחודי בבית ספר הזה של השילוב, אנחנו יודעים ברחבי הארץ על עוד נסיונות בתחום הזה שמצליחות.

מיכאל מלכיאור: אם משנים פה את היחס, אז פשוט או שזה יגרום לכך שבית הספר לא ימשיך בהצלחה השנה, או שיגרום לכך שהרבה פחות ילדים עם אוטיזם קשה יבואו לבית הספר כי זה לא הולך ביחד.

מיכאל מלכיאור: לכן אני מבקש מכם, ממש כהחלטה של ועדת החינוך, להיות פתוחים וקשובים לדרישה הזאת, ולנסות כל מאמץ כדי שיהיה אפשר לפתוח כיתה נוספת בו.

מיכאל מלכיאור: אני גם מוכן לקבל הצעת מנכ"ל העירייה ולדבר עם שרת החינוך ולראות אם ניתן להיות גמישים עם המספרים, זה לא אתם ממציאים את המספרים האלה זה בא ממשרד החינוך, וגם משרד החינוך לא חופשי עם זה, אף על פי שיש החלטה כן ללכת להפחתת מספר תלמידים בתי הספר, אבל עד שזה יקרה, כנראה אני אולי גם לא אתם תהיו בתפקיד שלכם.

מיכאל מלכיאור: אבל זו בהחלט המגמה, בוודאי פה בוועדה אנחנו מאוד מעודדים, קיבלנו חוק בנושא הזה לגבי כיתות א' ו-ב' שבהחלט משנה את המציאות עשינו בקדנציה הנוכחית.

מיכאל מלכיאור: אני אומר פה חד-משמעית, אם כולנו נעשה מאמץ לפתור את הבעיה, אז נביא עוד כיתה פה וזה ממש יהיה לברכה, לפי מה שאני שומע פה זה מרגש אפילו.

מיכאל מלכיאור: בראייה הכוללת צריך למצוא את הגמישות, לפעמים זה יורד גם לנושא של כספים.

מיכאל מלכיאור: יש תקנת ירושלים ואולי נוכל למצוא את הדרך, אנו ודאי נשמח לתרום את חלקנו בעניין בפנייה לשרת החינוך, אבל תהיו גם אתם גמישים וקשובים לבקשה לגיטימית וראוייה של של בית הספר "יד המורה".

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם על דיון קונסטרוקטיבי ופורה.

30700: תודה לך.