ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 501, 2008-07-22 10:30

יצחק גלנטי: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

יצחק גלנטי: אני מעביר את רשות הדיבור לחה"כ סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהגענו לסיבוב האחרון של הדיונים.

ניסן סלומינסקי: אני רואה שיש כאן דילול במשתתפים, שהשתתפו בישיבות הקודמות והרגישו שמיצו את עצמם.

ניסן סלומינסקי: הופתעתי שקיבלתי אתמול ממשרד המשפטים רשימה של הערות רבות.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שזה כל כך מכובד להגיש ברגע האחרון כל כך הרבה הערות.

יצחק גלנטי: אנו ניתן לה את הזכות לומר את דבריה.

טלי שטיין: אם אני לא טועה, היה דיון אחד נרחב ורציני לפני שנתיים.

נועה בן שבת: בכנסת הזו היו שלושה דיונים.

טלי שטיין: אבל לאחרונה היה דיון אחד.

ניסן סלומינסקי: נשארה לנו רק נקודה אחד שבה היו חילוקי דעות, אחרת הדיון היה מסתיים כבר בפעם הקודמת.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על הנושא של הערעור, האם זה יעלה לבית הדין או לבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: לולא זה אנחנו היינו מסיימים את העבודה כבר בפעם הקודמת.

ניסן סלומינסקי: עכשיו להביא רשימה של הערות, ואני לא מתווכח עם עצם העניין, זה לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם זה יאפשר לנו לסיים היום את העבודה, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם לא, זה לא בסדר.

יצחק גלנטי: האם כעת היא מוציאה גופה מקברה?

ניסן סלומינסקי: כמעט.

ניסן סלומינסקי: תמיד יש זמן ואפשרות לדון בהערות לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

ניסן סלומינסקי: האנשים הרלוונטיים שעוסקים בזה בחיי היומיום לא הגיעו, כי הם הרגישו שהם מיצו את הדברים ונשארה רק נקודה אחת שבה צריך להחליט.

ניסן סלומינסקי: יש הערות לגבי רישיון או היתר, שאיתן אין לנו בעיה.

ניסן סלומינסקי: אם יש הערות יותר משמעותיות, הייתי מציע שנאשר את הצעת החוק לקראת הקריאה הראשונה כאשר נשאיר את יתר ההערות לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא הולכים לעשות כאן מחטף.

ניסן סלומינסקי: אם זה יהיה מקובל עלייך, אני אשמח.

טלי שטיין: אדוני צודק שרצוי שהדברים לא ייעשו ברגע האחרון.

טלי שטיין: הסיבה שזה נעשה בצורה כזו, היא שההצעה הזו מעלה שאלות כבדות משקל.

טלי שטיין: ערכנו כמה דיונים אצלנו במשרד המשפטים, והיו דעות לכאן ולכאן.

טלי שטיין: חלק גדול מההערות כאן הן בגדר הצעות.

טלי שטיין: למשל, שם החוק.

טלי שטיין: הניסיון הוא לייעל.

טלי שטיין: אנו לא באים בביקורת.

יצחק גלנטי: האם ניתן להשאיר את ההערות להתדיינות לפני הקריאה השנייה והשלישית כדי לקדם את הנושא?

טלי שטיין: השאלה האם הערעור יעבור לבית משפט לענייני משפחה או לבית משפט מנהלי, זו נקודה חשובה.

שירי לנג: הנטייה שלנו היא להעביר את זה לבית משפט לענייני משפחה, אבל לא אכפת לנו להשאיר את הנושא גם לקריאה השנייה והשלישית.

נועה בן שבת: היום ישנו שינוי מהנוסח הקודם.

נועה בן שבת: בשלב הזה אנחנו נעלה את כל הנקודות, כי על הנוסח עברנו וקראנו אותו.

יצחק גלנטי: בשלב הזה אנחנו נעלה נקודה-נקודה, ואם זה יהיה מקובל נעביר זאת ואם לא נשאיר זאת לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

טלי שטיין: אנחנו חושבים שיש כאן שיקולים לכאן ולכאן, וזה בהחלט עניין שאפשר לדון בו לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

נועה בן שבת: אנחנו כתבנו שבית משפט לעניינים מנהליים הוא זה שיכריע בערעור.

נועה בן שבת: אני הבנתי, שהטענה של משרד המשפטים היא שאין פה עניין מנהלי אמיתי, אלא סוגיות אחרות.

נועה בן שבת: מצד אחד הנהלת בתי המשפטי מדברת על ענייני משפחה, אבל לא תמיד מדובר בענייני משפחה.

נועה בן שבת: יכולים להיות גם סכסוכים מנהליים.

נועה בן שבת: כאשר אותה ועדה יושבת ונתקלת באיזשהו סכסוך, שני אנשים באים עם שטרות קניין של אותה חלקה, האם היא תחליט או בית משפט לענייני משפחה יחליט?

נועה בן שבת: יכול להיות שהם בכלל לא קרובים אחד לשני.

נועה בן שבת: יכול להיות שבמקום בית משפט לעניינים מנהליים נכתוב "בית משפט מחוזי".

נועה בן שבת: אנחנו לא מכניסים את זה לעניין מנהלי, אלא משאירים את זה בסמכות בית משפט מחוזי.

נועה בן שבת: מצד שני, השאלה היא למי אנו פונים בסכסוכים הספציפיים.

ניסן סלומינסקי: דווקא בסעיף ד המדבר על עניינים קנייניים, כן שלחת את האנשים לבית משפט לענייני משפחה.

ניסן סלומינסקי: לי אין בעיה אם זה יועבר לבית המשפט לענייני משפחה או לבית הדין.

ניסן סלומינסקי: צריך לחשוב מה יותר נכון לגופו של עניין.

שירי לנג: סכסוכים הם יותר בעניינים של משפחה ודת, ולכן היה נראה לנו יותר מתאים.

שירי לנג: אנחנו גם רוצים שזה יהיה לפי מקום הקבורה לעניין הסמכות המקומית.

שירי לנג: אנחנו לא רוצים שזה יהיה רק במחוזי בירושלים.

נועה בן שבת: אני רוצה להפנות אתכם לסעיף ד בעמ' 4: "היתה בקשה כרוכה במחלוקת קניינית, או במחלוקת שבתחום סמכותו של בית משפט לענייני משפחה.

נועה בן שבת: ..".

נועה בן שבת: הכוונה היא שמחלוקת קניינית היא לא בהכרח בתחום הסמכות של בית משפט לענייני משפחה.

נועה בן שבת: אז רשאית הוועדה שלא לתת את החלטתה עד לקבלת פסק דין של בית משפט המוסמך לאותו עניין.

נועה בן שבת: יש פה כמה שאלות.

נועה בן שבת: האם הוועדה רשאית או שהיא יכולה להגיד, כך או כך אני לא אאשר להוציא את הגופה מקברה, בין אם השטר הוא כזה או אחר?

ניסן סלומינסקי: זה פשוט.

ניסן סלומינסקי: אם הוועדה רואה שאין שום סיבה להוציא את הגופה, זה לא רלוונטי לשלוח את המקרה לבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: אם בא מישהו וטוען שהגופה נקברה בחלקה שהוא קנה, זה רלוונטי לשלוח את המקרה לבית משפט שיבדוק האם החלקה אכן שייכת לאותו מתלונן.

ניסן סלומינסקי: אם כן, הוא ידון אם להוציא את הגופה מהקבר או לא.

ניסן סלומינסקי: לעיתים סתם בא מישהו וטוען טענות, שבין אם נקבל את טענותיו ובין אם לא, לא יוציאו את הגופה.

ניסן סלומינסקי: זה לא רלוונטי סתם להעמיס על בתי משפט.

נועה בן שבת: אנחנו נשאיר את זה כרשות של הוועדה שלא לתת החלטה עד לפסק דין.

נועה בן שבת: האם אנחנו צריכים לקבוע שיקולים שהוועדה רשאית, או להגיד שהיא לא מוסמכת להכריע בעניינים מסוימים וזה חייב להגיע לבית משפט, או שאנחנו משאירים סמכות רחבה לוועדה כי אנחנו אל יודעים מה סוג הסכסוכים שיגיעו אליה?

נועה בן שבת: מהדיונים הקודמים נראה, שקשה מאוד לחזות את המקרים שיגיעו בפני הוועדה.

נועה בן שבת: בנוסף, יש השפעות טכנולוגיות, בעיות של זיהוי גופות, זיהוי D.N.A וכו'.

טלי שטיין: השאלה היא, האם ניתן בכל זאת לתת רשימה של הנחיות כיצד ומה שוקלים.

ניסן סלומינסקי: מאחר וחלק גדול מהנושא של הקבורה הוא נושא הלכתי, אז את יכולה לצרף את "שולחן ערוך" לחוק.

ניסן סלומינסקי: יש מקרים שההלכה מאפשרת להוציא גופה, יש מקרים שההלכה מחייבת להוציא גופה, ויש מקרים שההלכה אוסרת זאת.

ניסן סלומינסקי: היה כאן פרופ' שטיינברג שהוא מומחה בנושא.

ניסן סלומינסקי: לכל חברת קדישא יש רב מומחה בתחומים האלה.

ניסן סלומינסקי: אפשר לצרף את "שולחן ערוך".

ניסן סלומינסקי: בנוסף, יש הנחיות שלא קשורות לצד הדתי.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שלרופא המחוזי ולגורמים אחרים יש את ההנחיות האלה.

ניסן סלומינסקי: אני הייתי מפחד לצרף לכאן מגוון רחב של הנחיות, בפרט שזה קשור בהלכה.

ניסן סלומינסקי: לכן, אנחנו מכניסים את האנשים שמומחים בזה.

טלי שטיין: אני לא מבקשת להכניס את כל "שולחן ערוך", אבל יש כאן שיקולים חוץ מההלכה.

טלי שטיין: ההערה העיקרית שלנו היא, שכאשר מסתכלים על החוק הזה יוצא שליד כל בית עלמין יש ועדה.

ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה זה נוצר.

ניסן סלומינסקי: התברר לנו, שבפועל גם בלי החוק הזה מוציאים גופות והעסק הזה מתנהל.

ניסן סלומינסקי: איך זה מתנהל?

ניסן סלומינסקי: פונים לחברת הקדישא במקום, והיא פונה לרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: על כל אזור גוש דן הרב רוז'ה אחראי.

ניסן סלומינסקי: כל פעם שמתעוררת בעיה כזו בחברת קדישא, היא תמיד פונה לרב רוז'ה.

ניסן סלומינסקי: זה מה שקורה בפועל.

ניסן סלומינסקי: זה לא שאנחנו הולכים להקים כאן ועדות.

ניסן סלומינסקי: זו המציאות בפועל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אמרנו, שכדי שזה יהיה יותר סביר נכניס גם משפטן, נציג של הרשות המקומית באותו בית עלמין, שהוא גם מכיר היבטים אחרים, וכן את הרופא המחוזי.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע כמה הוצאת גופות יהיה בסך הכל.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שיש הרבה מקרים כאלה.

יצחק גלנטי: כמה מקרים כאלה בשנה ישנם?

ניסן סלומינסקי: הרופא תמיד יכול לשלוח נציג.

ניסן סלומינסקי: הוא לא חייב להיות שותף.

אריה אלדד: שבוע שעבר היו 200 מקרים כאלה.

נועה בן שבת: הם חריגים.

יצחק גלנטי: אנחנו מכירים את ההומור של חה"כ אלדד.

טלי שטיין: אנו יוצרים כאן מנגנון של הרבה יותר אנשים חיים מאשר אנשים מתים שצריך לעורר אותם מתרדמתם.

טלי שטיין: השאלה היא, האם צריך שכל כך הרבה ועדות ואנשים חיים יעסקו בכך.

טלי שטיין: אומרים לי ממשרד הבריאות, שלפעמים רוצים להוציא גופה כי פוחדים ממשהו בריאותי.

ניסן סלומינסקי: זה פורץ את החוק.

ניסן סלומינסקי: זה החריג.

ניסן סלומינסקי: אם מדובר בבריאות הציבור או מגיפה, הרופא יכול לעשות זאת.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים רק על המצבים הרגילים.

ניסן סלומינסקי: להקים רשות אחת זה הכי מסורבל.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא יכול להתערב בענייני חברת קדישא של אזור מסוים.

ניסן סלומינסקי: זו נחלה של חברת קדישא.

ניסן סלומינסקי: אם תפני לרשות ארצית, היא תצטרך בכל מקרה לעשות את כל ההליך שאנחנו מדברים עליו, היא תצטרך לפנות לבית העלמין המקומי, לחברת קדישא, והיא תגיד לה מי הסמכות המקובלת עליה.

ניסן סלומינסקי: כך נחזור לאותו הליך מוצע, רק שנוסיף עוד גורם מלמעלה שלא צריכים אותו בכלל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו התבססנו על המציאות הקיימת היום.

ניסן סלומינסקי: זה לא מסורבל.

ניסן סלומינסקי: זו לא ועדת שיושבת כל היום ומחכה שיבואו קליינטים.

ניסן סלומינסקי: אם יש פנייה, אז מי שמרכז את זה – והתלבטנו אם זה יהיה המשפטן או מישהו אחר – ירכז את הוועדה וידונו במקרה.

ניסן סלומינסקי: זו לא תעסוקה, זו לא משרה מלאה.

נועה בן שבת: נניח שהרופא המחוזי קיבל בקשה למתן רישיון.

נועה בן שבת: הוא בעצם קורא אליו את הנציג הרלוונטי של הרשות המקומית, הנציג הרלוונטי של בית העלמין והנציג הרלוונטי של בית הדין, והוא חייב לקבל את החלטת הוועדה הזו.

נועה בן שבת: לא מדובר בוועדה שמתכנסת אחת ל-3 חודשים.

נועה בן שבת: כאשר יש בקשה, צריך לכנס את הוועדה.

יצחק גלנטי: האם יש התנגדות לוועדה מקומית?

יצחק גלנטי: ניסן סלומינסקי: לא.

יצחק גלנטי: הם הבינו, כאילו אנחנו עכשיו הולכים ומקימים 40 ועדות ליד כל בית עלמין, ועדות שיושבות ומחכות לפרנסה.

יצחק גלנטי: היא בצדק אמרה, בוא נקים ועדה אחת גדולה.

יצחק גלנטי: מה שאנחנו מציעים פה זה לא להקים ועדות.

יצחק גלנטי: אם יש בקשה, מכנסים את אותם אלה שהם רלוונטי, וזה מגיע אליהם בכל מקרה.

יצחק גלנטי: זה בעצם צילום מצב רגעי.

ניסן סלומינסקי: את נציג חברת קדישא חייבים, כי בלעדיו לא זז שום דבר.

ניסן סלומינסקי: גם בלעדי הרב המוסמך מטעם הרב הראשי לא יזוז שום דבר.

ניסן סלומינסקי: הרופא המחוזי גם הוא תמיד שותף להחלטה.

ניסן סלומינסקי: מה שהוספנו כאן, הוא שזה יהיה עם ראייה כוללת יותר, ולכן הוספנו נציג משפטן.

ניסן סלומינסקי: כך תהיה זווית ראייה נוספת מעבר להלכה.

ניסן סלומינסקי: כאשר יש בקשה, מכנסים את הנציגים, דנים בבקשה ומחליטים.

יצחק גלנטי: אני רוצה לשאול את נציגת משרד המשפטים, האם יש להם התנגדות למסד את המצב הקיים ולתת לו מעמד משפטי-לאומי על מנת שהדברים לא ייעשו לפי קביעה של הרופא המחוזי בלבד.

יצחק גלנטי: זה נכון בייחוד כאשר אנחנו לא מדברים רק על בתי קברות יהודיים.

יצחק גלנטי: ישנם פה גם בתי קברות אחרים, שגם להם צריך לתת את הדעת, שלא לדבר על בתי קברות שהם אינם מוגדרים מבחינה דתית.

ניסן סלומינסקי: היום השטח הכי יקר הוא השטח של בית העלמין.

ניסן סלומינסקי: תנסו למצוא חלקת קבר בבית העלמין חזון איש בבני ברק.

ניסן סלומינסקי: מחיר חלקת קבר קטנה נע בין 80,000-90,000 דולר.

ניסן סלומינסקי: אני חששתי ממצב בו חברת קדישא רוצה לפתח חלקה מסוימת ופתאום יש קבר התקוע ומפריע לפיתוח של חלקה שלמה.

ניסן סלומינסקי: הם יכולים להזיז את הקבר, ואז יש להם חלקה נוספת לפתח.

ניסן סלומינסקי: היום על פי חוק הם רשאים לעשות את זה, והם לא חייבים ליידע את המשפחה.

ניסן סלומינסקי: המשפחה יכולה לעלות לבית העלמין, ולא למצוא את הקבר.

ניסן סלומינסקי: זה מה שדחף אותי להגיד שהם לא רשאים להזיז קבר סתם, ומבלי ליידע את המשפחה.

ניסן סלומינסקי: לא יכול להיות מצב שיזיזו קבר מבלי שהמשפחה יודעת מזה.

אילנה מישר: יש לנו נתונים על מספר מאוד קטן של בקשות לשנה.

ניצה אברמסון: אני סגנית רופאת המחוז בירושלים.

ניצה אברמסון: אני עשיתי סקירה לגבי כל הפניות במחוז ירושלים משנת 2000, ומצאתי בקושי אחת לשנה.

ניצה אברמסון: זה סדר הגודל בכל מחוז, ואנחנו מדברים על 7 מחוזות של משרד הבריאות בארץ, כאשר סדר הגודל של הפניות הוא אחד או פחות מזה לשנה.

יצחק גלנטי: אז זה לא לחם יומיומי.

ניצה אברמסון: ממש לא.

ניצה אברמסון: אני רוצה לציין, כי בירושלים כל הפניות שהיו הן פניות של המשפחה עם אישור של חברת קדישא המקומית ושל חברת הקדישא של המקום אליו רוצים להעביר את הגופה.

יצחק גלנטי: מה היה המניע לפניות אליכם?

ניצה אברמסון: היו מספר מניעים: בן זוג שנפטר ובת זוגו שרוצה מקום על יד ואין מקום, בן זוג שקבור בהר הזיתים והמשפחה אומרת שמבחינה ביטחונית היא לא רוצה להגיע להר הזיתים.

ניסן סלומינסקי: בראש העין היה מישהו שנקבר, ומישהו בא ואמר שזו חלקת קבר שלו.

ניסן סלומינסקי: אלה המקרים שאת מכירה, אבל אני חושש ממקרים בהם חברת קדישא תזיז גופה ואף אחד לא יודע מזה.

אילנה מישר: זה בניגוד לחוק גם היום.

אילנה מישר: לא צריכים לתקן את החוק, אם מישהו מחליט לעבור על החוק.

אילנה מישר: גם היום אסור לפתוח קבר בלי אישור של רופא המחוז.

נועה בן שבת: אבל רופא המחוז לא חייב להודיע למשפחה, בניגוד למה שמוצע כאן.

אילנה מישר: זה נכון, אבל זה כבר בתוך נוהל העבודה.

אילנה מישר: אם חברת קדישא מחליטה לפתוח קבר או למכור אותו למישהו אחר, זו עבירה.

אילנה מישר: לא צריכים את כל החוק הזה בשביל זה.

אילנה מישר: אנחנו מסכימים שצריך ליידע את המשפחה, אבל כאן יש מנגנון מאוד כבד לבעיה די קטנה.

אילנה מישר: להקים ועדות סטוטוריות ולעגן את זה בחוק, זה שונה מהמצב הקיים בו ישנו נוהל.

ניסן סלומינסקי: כל מה שאמרת מופיע בחוק.

ניסן סלומינסקי: המשפחה פנתה לחברת קדישא, חברת קדישא לא תזיז את הקבר אם היא חושבת שזה אסור מבחינת ההלכה.

ניסן סלומינסקי: מאיפה חברת קדישא יודעת או לא?

ניסן סלומינסקי: אם יש קצת בעיה, יש לה תמיד רב מטעמה.

ניסן סלומינסקי: אני רציתי למסד את זה, כך שלא חברת קדישא תביא את הרב שלה.

ניסן סלומינסקי: אני רציתי שיהיה רב מטעם הרבנות הראשית.

ניסן סלומינסקי: בכל חברת קדישא או בכל אזור יש רב אחראי.

ניסן סלומינסקי: לדוגמא, הרב רוז'ה אחראי על גוש דן.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהרב מאשר ההליך ממשיך.

ניסן סלומינסקי: כלומר, את ציירת את מה שקורה בפועל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רצינו שזה יהיה מסודר.

ניסן סלומינסקי: קורה לפעמים שלא מיידעים משפחות על כך שקבר הוזז.

ניסן סלומינסקי: לפעמים גם יש סכסוך בין משפחות וצריך להכריע.

נועה בן שבת: אם יש לכם התנגדות להקמת ועדות סטוטוריות, אז אולי אתם מעדיפים שיהיה כתוב:

נועה בן שבת: שהרופא המחוזי מכנס את כל אותם נציגים, והם יצטרכו לקבל הכרעה?

נועה בן שבת: ברגע שהוא מכנס אותם זה מבטא את זה שזה עד הוק, וזו לא איזו ועדה שיושבת כל הזמן.

נועה בן שבת: מצד שני, בכך אנחנו אומרים שהיא מחליטה.

נועה בן שבת: מה קורה אם יש סכסוך שהוא לא בהכרעתה?

אילנה מישר: לי נראה שהצעת החוק המקורית הרבה יותר פשוטה, ואולי אפשר את הפרטים להסדיר בתקנות.

אילנה מישר: אולי לא צריך בחקיקה ראשית את כל ההסדר הזה.

אילנה מישר: אם היו יותר מקרים זה אולי היה נחוץ יותר, אבל כאשר מדובר במקרים בודדים בשנה לא צריכים את כל המינויים האלה של כל הוועדות.

ניסן סלומינסקי: אלה לא מינויים.

ניסן סלומינסקי: אלה דברים הקיימים בפועל.

אילנה מישר: כתוב: בכל בית עלמין בארץ.

אילנה מישר: יש עשרות כאלה וגם עדות שונות.

אילנה מישר: מדובר במנגנון כבד.

ניסן סלומינסקי: מדובר באנשים שכבר קיימים.

ניסן סלומינסקי: אין מינוי.

אילנה מישר: זה לא מה שכתוב בחוק.

נועה בן שבת: אולי נשנה את זה ונאמר, שהרופא המחוזי יכנס את נציג הרשות המקומית שהוא משפטן, הגורם האחראי לקבורה באותו חלק ואת נציג העדה הדתית, והם יקבלו את ההחלטה.

נועה בן שבת: אני מבינה שאת מתנגדת לוועדה סטוטורית.

נועה בן שבת: את לא רוצה שתשב איזו ועדה שכל אחד יהיה לו תפקיד של חבר ועדה.

נועה בן שבת: הרופא המחוזי יהיה גורם שיהיה דרוש לצורך קבלת ההחלטה.

ניסן סלומינסקי: ניקח את המקרה של הר הזיתים.

ניסן סלומינסקי: האישה אומרת שהיא מפחדת לעלות להר הזיתים מסיבות ביטחוניות, אבל הבן אומר שזה לא יעלה על הדעת שישנו את מקום הקבורה כי זאת היתה משאת נפשו של האב.

ניסן סלומינסקי: אז נוצרת מחלוקת.

ניסן סלומינסקי: מה עושים אז?

ניסן סלומינסקי: האם הרופא המחוזי יכריע בכך?

אילנה מישר: לא.

ניסן סלומינסקי: מי מכריע?

אילנה מישר: זה צריך ללכת לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו אומרים שלא צריך ללכת לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: איך בית משפט יידע איך להכריע?

יצחק גלנטי: בתי המשפט עמוסים בכל כך הרבה נושאים, והם לא מסוגלים להתגבר על הרי התיקים המונחים על שולחנם.

יצחק גלנטי: האם אנחנו צריכים להוסיף להם תיקים?

יצחק גלנטי: אנחנו מדברים על מקרה של אנשים חיים, אלא על אנשים שכבר נקברו.

יצחק גלנטי: כל מה שצריך לעשות זה להזיז את זה מפה לשם, אבל צריך לעשות את זה בצורה נאותה.

ניסן סלומינסקי: או יש בהלכה דברים ברורים מאוד בנוגע לכך.

יצחק גלנטי: מדוע לא לקבל את ההחלטה בפורום מצומצם.

יצחק גלנטי: לא צריך בשביל זה בית משפט, אלא אם מישהו ירצה לערער על אותה החלטה.

ניסן סלומינסקי: אם יגידו לאותה אישה שמבחינת ההלכה אסור להזיז את הקבר בגלל סיבה מסוימת, ייתכן והיא תחליט שהיא קצת תסתכן ותמשיך לעלות לקבר בהר הזיתים.

ניסן סלומינסקי: הפורמט הזה יפשט את העניין יותר.

ניסן סלומינסקי: לא מדובר בוועדות שיושבות ומחכות לקליינטים.

נועה בן שבת: אם נחליף את הנוסח ונגיד: "לא ייפתח אלא לפי רישיון או היתר בכתב לרשם המחוז...".

נועה בן שבת: העירו לנו שצריך להגיד: שיקולים לטובת בריאות הציבור, ולא להצטמצם לשיקולים תברואתיים.

נועה בן שבת: בסעיף 8א(ב) במקום "לא יינתן רישיון אלא אם כן התקבלה החלטה" נגיד: "התקבלה החלטה למתן היתר, יזמן הרופא המחוזי את אלה לשם מתן החלטה בדבר האפשרות למתן ההיתר, בהתחשב בשיקולים של כבוד המת: נציג הרשות המקומית, נציג הגורם האחראי לקבורה ואת נציג העדה הדתית.

נועה בן שבת: 8א(ג) לצורך החלטה יזמן הרופא המחוזי את קרובי המשפחה של המת וייתן להם הזדמנות להשמיע את עמדתם, למעט עם זהותו של המת אינה ידועה.

ניסן סלומינסקי: לא רק הרופא, אלא הוועדה כולה.

אילנה מישר: המנגנון נראה כבד.

אילנה מישר: אנחנו לא רוצים שזה יהיה משהו שרופא המחוז יצטרך לכנס.

ניסן סלומינסקי: בדיוק.

ניסן סלומינסקי: תשאירי את הוועדה.

נועה בן שבת: הם לא רוצים בכלל את החוק.

אילנה מישר: זה לא נכון.

אילנה מישר: אנו מציעים שתהיה ועדה ארצית אחת או לכל עדה.

ניסן סלומינסקי: אבל הסברנו שהליך של ועדה ארצית הוא יותר מסובך.

ניסן סלומינסקי: בפועל הוועדה הארצית לא תוכל לפעול.

ניסן סלומינסקי: היא תצטרך להגיע לאנשים המקומיים.

ניסן סלומינסקי: אם נפנה לוועדה הארצית והיא תצטרך לפנות לבית העלמין, אז מה עשינו?

יצחק גלנטי: אני מבין שאתם עדיין עומדים על קיומה של ועדה ארצית.

ניסן סלומינסקי: אין לזה משמעות.

ניסן סלומינסקי: זה רק סיבוך.

אילנה מישר: אולי אפשר לחשוב על עוד חלופה, אבל שיהיה גוף ארצי שיהיה אחראי לתיאום.

יצחק גלנטי: האם יש היום גוף ארצי כזה?

אילנה מישר: אני הבנתי שיש חוק בתי עלמין, שמתייחס לזה.

נועה בן שבת: הוא מתייחס לבתי עלמין יהודיים בלבד.

נועה בן שבת: מה קורה כאשר מדובר בבית עלמין מוסלמי, ויש בקשה לפתוח קבר?

נועה בן שבת: האם יש איזושהי אמירה שגורם ארצי יכול לתת בנושא הזה?

נועה בן שבת: האם הוא יודע מה מנהג בית הקברות?

נועה בן שבת: לשם כך צריך את הגורם שמכיר את מנהגי הקבורה.

ניסן סלומינסקי: אפילו בעדה היהודית הוא לא מכיר את המנהגים.

ניסן סלומינסקי: כל חברת קדישא נוהגת לפי המנהגים שלה.

ניסן סלומינסקי: יש גם לוויות שונות ומשונות, וכל אחד נוהג לפי המנהגים שלו.

ניסן סלומינסקי: אף אחד לא מנסה להיכנס לטריטוריה של אותה דת.

ניסן סלומינסקי: אם אדם רוצה להיקבר לפי מנהגי ירושלים, גם אם הוא ייקבר בפתח תקווה יש חלקה של מנהגי ירושלים.

ניסן סלומינסקי: אני מציעה שנשאיר את המתכונת של הוועדה, ולא נטיל את זה על הרופא.

ניסן סלומינסקי: הרופא לא חייב תמיד להגיע.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול לשלוח גם נציג מטעמו.

אילנה מישר: אנחנו לא חושבים שנציג מטעמו צריך להשתתף בוועדה.

אילנה מישר: הוועדה תכין את השיקולים, וההחלטה תגיע לרופא.

נועה בן שבת: בסדר.

נועה בן שבת: אז אנחנו בעצם חוזרים לנוסח הקיים: לא ייפתח אלא לפי היתר, מטעמים של שיקולים לטובת בריאות הציבור.

נועה בן שבת: לא יינתן רישיון, אלא אם כן ניתנה החלטה.

נועה בן שבת: תפעל ועדה, שלא ממונה ולא יושבת תמיד, אבל אם צריך להתייעץ פונים לוועדה.

נועה בן שבת: בנוסף, החלטנו שהרופא המחוזי לא יישב במסגרת הוועדה.

נועה בן שבת: מנינו רשימה של קרובה משפחה: בן זוג בעת הפטירה, הורים, ילדים ואחרים.

נועה בן שבת: השאלה היא האם אנו יכולים לקבוע קביעה גורפת, שכאשר מדובר בקבר בו נקבר אדם לפני שנים רבות לא יצטרכו בכל מקרה להביא את קרובי המשפחה.

נועה בן שבת: אנחנו יכולים להשאיר את השאלה הזו לאחר קריאה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: מעל 120 שנה.

ניסן סלומינסקי: איזה קרובים יכולים להיות פה?

ניסן סלומינסקי: אם רוצים להזיז את הקבר של נחמן מברסלב, איזה קרובים נביא?

יצחק גלנטי: זה מקרה נדיר.

נועה בן שבת: נאמר שכאשר מדובר בקבורה לפני יותר מ-120 ושנה אין צורך להביא קרובים.

נועה בן שבת: אמרנו שכאשר יש מחלוקת קניינית ומחלוקת של ענייני משפחה, הוועדה רשאית שלא לתת החלטה עד לקבלת פסק דין של בית משפט מוסמך.

נועה בן שבת: השאלה היא, האם אנו אומרים שהוועדה הקיימת היא לא מסלול ייחודית, או שאנחנו אומרים שהוועדה היא מסלול ייחודי, ולא יכול להיות שבית משפט יבוא וייתן החלטה מבלי שהיא עברה קודם בוועדה.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי אסור.

ניסן סלומינסקי: בית משפט לא מכיר את הצדדים ההלכתיים.

ניסן סלומינסקי: אין לו כלים לדון.

ניסן סלומינסקי: שופט לא ייקח על עצמו אחריות לדון בדבר שלא בתחומו.

ניסן סלומינסקי: נועה בן שבת: כלומר, אישור הוועדה הוא תנאי בכל מקרה.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: הוועדה שולחת לבית המשפט את הבקשות באותם תחומים ששייכים לבית המשפט ולא אליה.

יעקב סלאמה: האם קרוב משפחה יכול לערער על החלטת הוועדה?

ניסן סלומינסקי: כן.

נועה בן שבת: בעניין זה היתה הערה של משרד המשפטים לגבי מי רשאי לערער.

נועה בן שבת: אנחנו דיברנו על קרוב משפחה, המדינה, גורם שיש לו נציג בוועדה לענייני קבורה, או אדם אחר שיש לו עניין ישיר בקבלת רישיון.

נועה בן שבת: הכוונה היתה להגיד, שאם למישהו נורא חשוב לקבל רישיון וההחלטה היתה שלא לתת רישיון, הוא יוכל לפנות ולערער על ההחלטה.

נועה בן שבת: אין הכוונה היא לחסום פתיחת קבר אם ניתנה כבר החלטה.

נועה בן שבת: השאלה היא, האם זה לא רחב מדי.

ניסן סלומינסקי: למה זה רחב?

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא לא לכל אדם.

ניסן סלומינסקי: נניח שאדם בא ואומר שקברו מת בקבר שהוא רכש.

ניסן סלומינסקי: האיש הזה הוא לא מהמשפחה של הנקבר, אבל יש לו עניין בנושא כי זה הקבר שלו.

ניסן סלומינסקי: ודאי שתהיה לו זכות לערער.

ניסן סלומינסקי: לא מדובר בסתם אדם שאין לו קשר לעניין.

יצחק גלנטי: הוא רואה עצמו נפגע מהחלטת הוועדה לענייני קבורה, והוא רוצה לערער עליה.

טלי שטיין: השאלה היא, האם לא צריך להוסיף את זה שיש לו קשר מהותי לעניין.

נועה בן שבת: אמרנו: או אדם אחר שיש לו עניין.

יצחק גלנטי: לא שסתם יש לו עניין.

יצחק גלנטי: צריך להתייחס למהות העניין.

טלי שטיין: שיש לו זיקה מהותית לעניין.

נועה בן שבת: אבל את אמרת שאת לא רוצה שמישהו יחסום את פתיחת הקבר רק בגלל שיש לו זיקה מהותית.

נועה בן שבת: האם את רוצה לומר: שיש לו זיקה מהותית לעניין.

נועה בן שבת: ..ויש לו עניין ישיר.

נועה בן שבת: אלה שנית תנאים.

טלי שטיין: אל"ף אנחנו רוצים שזה יהיה מישהו שיש לו זיקה מהותית.

טלי שטיין: האם אנחנו רוצים להקנות לאדם זכות לחסום את כל העניין?

נועה בן שבת: לא לחסום.

ניסן סלומינסקי: נניח שהחליטו להוציא גופה של אבא, ובן בא ומערער על כך.

ניסן סלומינסקי: ודאי שאנו רוצים שיחכו עד שישמעו את הטיעון שלו, ויחליטו אם הוא צודק.

יצחק גלנטי: לגבי בן לא יכולה להיות בעיה.

יצחק גלנטי: יכול מישהו אחר לנסות לחסום.

ניסן סלומינסקי: מי?

ניסן סלומינסקי: רק מישהו שיש לו קשר מהותי, ולא סתם אדם.

טלי שטיין: אבל גם מסיבה קניינית ומכל סיבה אחרת.

ניסן סלומינסקי: נניח שהחליטו להזיז את הגופה ממקום אחד למקום שני.

ניסן סלומינסקי: בא מישהו אחר וטוען שהוא בעליו של המקום השני שאליו רוצים להזיז את הקבר.

נועה בן שבת: אז אולי נדבר על שני תנאים:

נועה בן שבת: גם זיקה מהותית לעניין וגם עניין ישיר בקבלת רישיון.

נועה בן שבת: שזה לא יהיה עניין ישיר בחסימת רישיון.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

יצחק גלנטי: כמה טוב שיש יועצים משפטיים.

יעקב סלאמה: יש מצבים שבהם יש קבר שהוא הרבה יותר ותיק מ-120 שנה ואין זיקה ישירה לבן משפחה אלא לאנשי דת.

יעקב סלאמה: השאלה היא האם יש להם זכות לערער או לא.

נועה בן שבת: אנשי הדת הם גורם שיש לו נציג בוועדה לענייני קבורה, והוא מקבל מעמד בערעור.

ניסן סלומינסקי: כאשר דיברנו על סף של 120 הכוונה היתה רק לקרובי משפחה.

יעקב סלאמה: זה יכול לגרום לבעיה.

יעקב סלאמה: יש הרבה קרבים של שיח'ים שהם הרבה יותר ותיקים מ-120 שנה, ואף אחד לא ייתן להזיז אותם.

ניסן סלומינסקי: בני משפחה או העדה?

יעקב סלאמה: העדה.

ניסן סלומינסקי: אז זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: העדה לא מוגבלת בגיל.

ניסן סלומינסקי: יש כמה נציגים שיכולים למנוע פתיחה.

ניסן סלומינסקי: צריכים הסכמה של קרובים לגבי קבר שקיים 120 שנה ומטה.

ניסן סלומינסקי: העדה הדתית ודאי שיכולה למנוע פתיחה.

יעקב סלאמה: השאלה היא, האם צריך לקבל החלטה של הוועדה או שיכולים לעשות את זה בלי ההסכמה של העדה והיא יכולה לערער על ההחלטה.

נועה בן שבת: צריך לקבל את ההחלטה של הוועדה, כאשר בוועדה יושב גם נציג של העדה הדתית.

ניסן סלומינסקי: אם יש התנגדות של העדה, הוא מתנגד.

נועה בן שבת: אם מדובר על קבר ארכיאולוגי, זה כבר במסגרת חוק הארכיאולוגיה.

ניסן סלומינסקי: שם זה כבר מוסדר.

יעקב סלאמה: פה מדובר על קבר בודד או גם על חלקות שלמות?

ניסן סלומינסקי: גם וגם.

נועה בן שבת: כמו שצריך רישיון לקבור, אז גם להוצאת גופה מקברה צריך רישיון.

יעקב סלאמה: זה גם להוציא וגם להזיז.

ניסן סלומינסקי: ודאי.

ניסן סלומינסקי: זה מגביל את האפשרות להוציא סתם גופה ולהזיזה.

נועה בן שבת: לנושא הערעור היו פה שתי חלופות.

נועה בן שבת: חלופה אחת היתה חלופה של חה"כ סלומינסקי, שדיבר על כך שבמצב של ערעור מתכנסים אותם גורמים, פונים לבית הדין הדתי ורק אם יש מחלוקת איזה דין דתי חל, פונים אל בית המשפט המחוזי שיקבע את העדה שאליה פונים.

יצחק גלנטי: האם יש הסתייגות כאן, או שלקריאה ראשונה לפחות אפשר להעביר את הנוסח?

טלי שטיין: אמרנו שאנחנו רוצים לחשוב על העניין.

יצחק גלנטי: אבל זה לא צריך לעכב את החקיקה כרגע.

נועה בן שבת: השאלה היא האם אתם רוצים לקרוא הנוסח שמופיע כאן היום, שהוא קצת שונה מזה שהוצג בדיון הקודם.

ניסן סלומינסקי: אפשר לדון בהערות לפני הקריאה השנייה והשלישית.

נועה בן שבת: אולי נקרא את סעיף 8ב(ה).

ליטל שוורץ: קוראת סעיף 8ב(ה): (ה) קרוב משפחה, המדינה, גורם שיש לו נציג בוועדה לענייני קבורה או אדם אחר שיש לו עניין ישיר בקבלת רישיון – פה זה יהיה: זיקה מהותית לעניין וכן עניין ישיר בקבלת רישיון - הרואה את עצמו נפגע מהחלטת הוועדה לענייני קבורה, רשאי לערור עליה – (1) לגבי בית עלמין לפי חוק שירותי הדת היהודיים (נוסח משולב), התשל"א-1971 – לבית הדין הרבני הגדול.

ליטל שוורץ: (2) לגבי בית עלמין מוסלמי – בית הדין השרעי לערעורים.

ליטל שוורץ: (3) לגבי בית עלמין דרוזי – בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.

ליטל שוורץ: (4) לגבי בית עלמין של בני עדה נוצרית – לבית הדין הגבוה של אותה עדה נוצרית.

ליטל שוורץ: (5)

ליטל שוורץ: לגבי בית עלמין אזרחי חלופי – לבית המשפט לעניינים מנהליים.

יעקב סלאמה: מה עם השומרונים והקראים?

נועה בן שבת: הם לא מוגדרים כעדה דתית.

יעקב סלאמה: השומרונים מוגדרים כעדה דתית.

נועה בן שבת: אני רוצה לברר את העניין הזה.

יעקב סלאמה: אני מנהל האגף לעדות, ואני אומר לכם שהשומרונים הם עדה דתית.

יצחק גלנטי: היכן קוברת העדה השומרונית את מתיה?

יעקב סלאמה: בבית העלמין בחולון או בהר גריזים.

ניסן סלומינסקי: אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: נכניס גם את זה.

נועה בן שבת: אני אבדוק את זה, כי אני הבנתי שאלה הן העדות הקיימות.

יעקב סלאמה: יש מחלוקת עם הקראים, ולכן קוראים להם "לא לא יהודים".

ניסן סלומינסקי: את השומרונים את יכולה להוסיף.

נועה בן שבת: מי בית הדין שלהם?

יעקב סלאמה: אין להם בית דין.

נועה בן שבת: אז למי נפנה?

יעקב סלאמה: לכהן הגדול.

ניסן סלומינסקי: נכתוב: הסמכות הדתית של השומרונים.

נועה בן שבת: האם אתה משוכנע שזו עדה דתית מוכרת?

ניסן סלומינסקי: אני מציע שאת תבדקי את זה.

אילנה מישר: אומרים כאן שאם הסכסוך הוא בין מי שמוסמך מבחינת העדה לקבוע ובין המשפחה, במקום שהסכוך יגיע לבית המשפט המחוזי, זה מגיע לבית הדין הדתי.

אילנה מישר: כאן יש משהו בעייתי.

אילנה מישר: במקום להוסיף זכות למשפחה, עכשיו המעמד של המשפחה נפגע.

ניסן סלומינסקי: אם המשפחה מערערת מסיבה הקשורה לבית משפט, אז בשלב מוקדם יותר זה יועבר לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: בשלב מוקדם הוועדה נעצרת ואומרת: תלכו לבית משפט ותביאו לנו פסיקה.

ניסן סלומינסקי: כאן הערעור הוא לא ערעור מהסוג הזה.

ניסן סלומינסקי: כאן הערעור הוא ערעור הלכתי.

אילנה מישר: נגיד שהוועדה שומעת ומקבלת את ההחלטה של בית המשפט, שוקלת אותה ומחליטה לקבל החלטה אחרת.

ניסן סלומינסקי: זה בניגוד למה שכתוב פה.

נועה בן שבת: היא יכולה להגיד: בין אם זה היה בבעלות של זה ובין אם זה היה בבעלות של זה, אני מחליטה שלא להוציא את הגופה.

ניסן סלומינסקי: אבל היא לא יכולה ללכת נגד החלטה של בית משפט.

אילנה מישר: מה קורה אם היא מחליטה להוציא את הגופה מהקבר בניגוד לעמדת המשפחה ובית המשפט האזרחי?

אילנה מישר: הוועדה אומרת שמבחינה דתית צריך להוציא את הגופה מהקבר, ואז הערעור ילך לבית דין דתי.

נועה בן שבת: החלופה השנייה שהציע חה"כ אלדד הולכת בכיוון אחר: תמיד זה יגיע לבית משפט, והוא יתייעץ עם העדה הדתית הרלוונטית.

נועה בן שבת: ניסן סלומינסקי: שופט לא בקיא בנושא הלכתי.

נועה בן שבת: יש כאן סעיף שאומר שכאשר ישנם עניינים המתאימים לבית המשפט לדון בהם, הוועדה עצמה נעצרת ומפנה את הפונים לבית המשפט.

נועה בן שבת: אז הם צריכים להביא פסיקה של בית משפט, ולפי זה הוועדה תפעל.

נועה בן שבת: כאשר אין נושאים משפטיים ומישהו רוצה לערער אי אפשר לעשות זאת בפני בית המשפט, שלא יודע מה ההלכה אומרת.

נועה בן שבת: המקום לערער בסיטואציה כזו הוא בית הדין הגדול, שהוא מוסד של המדינה.

נועה בן שבת: זה לא אויב העם.

נועה בן שבת: זה גוף שקיים על פי חוק.

נועה בן שבת: הוא מחויב לכל הכללים ולכל ההנחיות.

נועה בן שבת: אם אני מבינה את העמדה שלכם נכון, אתם אומרים שיכול להיות שהמשפחה עומדת פה בניגוד לעמדה הדתית והקול שלה מתמסמס.

ניסן סלומינסקי: אבל אם הדיון הוא דיון הלכתי והמשפחה רוצה משהו בניגוד להלכה, לא יעשו אותו.

ניסן סלומינסקי: כמו שלא יקברו בניגוד להלכה גם לא יוציאו בניגוד להלכה.

ניסן סלומינסקי: אם החשש הוא שאין בעיה הלכתית אלא בעיה הקשורה לבית המשפט, אז עוצרים את הדיון והולכים לבית המשפט.

יעקב סלאמה: לאן פונים במקרה של אמא יהודייה ואבא לא יהודי?

ניסן סלומינסקי: לבית המשפט.

יצחק גלנטי: איפה הוא נקבר.

יעקב סלאמה: לפעמים יש מחלוקת.

יצחק גלנטי: אבל אנחנו מדברים על סיטואציה שהוא כבר קבור.

ניסן סלומינסקי: בחילוקי דעות כאלה פונים לבית המשפט, והוא מבקש חוות דעת של ראש העדה הדתית.

וילמה מאור: למה זה לא נכון לגבי הערעור?

ניסן סלומינסקי: אם המחלוקת לאיזה עדה האדם שייך אין בית דין דתי אליו ניתן לפנות, ולכן פונים לבית משפט.

ניסן סלומינסקי: נניח שמדובר ביהודי והוועדה פסקה שמבחינה הלכתית אסור להוציא את הגופה.

ניסן סלומינסקי: אם אותה משפחה תפנה לבית משפט, מה יעשה השופט?

ניסן סלומינסקי: האם הוא יודע את ההלכה?

ניסן סלומינסקי: הרי הוא לא יכול לקבוע בניגוד להלכה.

ניסן סלומינסקי: מה הוא יעשה?

ניסן סלומינסקי: הוא יבקש מבית הדין הרבני שיגיד לו מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: למה לעשות את זה?

ניסן סלומינסקי: נקבע שצריך לערער ישר לבית הדין הגדול, שהוא סמכות חוקית קיימת והוא לא מחויב לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא חושב שהוועדה טעתה, הוא יגיד לה זאת במפורש.

ניסן סלומינסקי: זה בית דין לכל דבר.

ניסן סלומינסקי: הוא קיים על פי חוק.

ניסן סלומינסקי: הוא לא אינטרסנט של משהו.

ניסן סלומינסקי: אם הדיון לגבי העדה, אין בית דין שיכולים לפנות אליו ואז פונים לבית משפט.

יצחק גלנטי: אפשר להתקדם.

נועה בן שבת: כלומר, החלופה שתתקבל היא החלופה של חה"כ סלומינסקי.

אילנה מישר: אנחנו רוצים להגיד, שנושא זה צריך בדיקה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

נועה בן שבת: הנושא הנוסף, הוא הנושא של החריגים של בתי קברות צבאיים.

נועה בן שבת: בתי הקברות הצבאיים מוסדרים על פי החוק בתי קברות הצבאיים, שהוא קובע הסדרים למצבים של פתיחת קברים, צריך לכל רישיון לשם כך וכו'.

ניסן סלומינסקי: הם מוחרגים.

ניסן סלומינסקי: הם אוטונומיה בפני עצמה.

נועה בן שבת: אנחנו רוצים להציע נוסח, כך שההחרגה לא תהיה כפי שמופיע בנוסח שלפנינו, ובמקום סעיף קטן (ד) ו-(ה) תבוא הוראה שתגיד: לעניין הוראות סעיף זה וסעיף 8ב דין המדינה כדין כל אדם, למעט לעניין קבר צבאי כהגדרתו בחוק בתי קברות צבאיים תש"י-1950, ולעניין בית קברות צבאי כמשמעותו באותו חוק.

ניסן סלומינסקי: מקובל עלי.

נועה בן שבת: החרגה נוספת נוגעת לסעיף 3, תיקון לחוק בתי קברות צבאיים.

נועה בן שבת: שם אנו מציעים שבמקום מה שמופיע בו, יופיע הנוסח הבא: "בחוק בתי קברות צבאיים תש"י-1950 בסעיף 9, בכל מקום אחרי 8,2,3, יבוא 8א ו-ג".

נועה בן שבת: הכוונה היא שההוראה המחייבת את הרישיון של הרופא המחוזי היא זו שתהיה קיימת ללא הצורך בוועדה.

נועה בן שבת: אחרי רופא ממשלתי יבוא רופא מחוזי.

יצחק גלנטי: זה רק לגבי בתי קברות צבאיים.

יצחק גלנטי: האם זה מקובל על נציגי הצבא?

איילת לרר: ההערות הועברו על ידנו בתיאום עם נועה.

נועה בן שבת: כיוון שמדובר בוועדות שונות, כדאי אולי לקבוע סדרי עבודה שלה.

נועה בן שבת: הצענו ששר הפנים בהתייעצות עם השר לשירותי דת ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, יקבעו את סדרי עבודתה, לרבות המועדים להגשת בקשה, לדיון והחלטה בהם.

נועה בן שבת: לא קיבלנו התייחסות מאף אחד מהמשרדים, ולכן אנחנו מניחים שזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שכדאי לומר: השר לענייני דת בהתייעצות עם שר הפנים.

יצחק גלנטי: ובאישור הוועדה.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

יצחק גלנטי: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק גלנטי: מי בעד?

יצחק גלנטי: ה צ ב ע ה בעד – 2 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה התקבלה

יצחק גלנטי: ההצעה עוברת לקריאה ראשונה.

יצחק גלנטי: תודה רבה, הישיבה נעולה.