ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 854, 2008-07-14 10:00

חיים אורון: בוקר טוב.

חיים אורון: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

חיים אורון: נעניתי ברצון לפנייה של טמיר כהן לנהל את הישיבה לפחות בסעיף הראשון שלה שעניינו המשבר ברשות השידור מתוך רצון בכל זאת להמשיך ולתרום כחברי כנסת במאבק להצלתו או לקיומו של השידור הציבורי.

חיים אורון: הנושא הזה נמצא בבית בכמה מקומות, כולל השבוע, גם בוועדת הכלכלה שצריכה לעסוק בחוק, גם בוועדת הכלכלה שצריכה מחר, אם אני לא טועה, לעסוק בחוק אחר של איתן כבל שעניינו העברת רשימות המינויים ל-הוט ול-יס כאשר רואים בזה אפשרות הגדלה באופן משמעותי את הגבייה של האגרה.

חיים אורון: מה שמונח כאן היום זה רצון להיות מעודכנים ולדחוף היכן שאפשר לדחוף כדי שהמשבר המתמשך הזה בכל זאת יגיע לידי איזשהו סיכום.

חיים אורון: אני חוזר על מה שהיה מוסכם על כל חברי הלובי להקמת השידור הציבורי שלצערי, חוץ מחבר הכנסת ריבלין לא נמצאים כאן אבל הם בטח עסוקים כולם בדברים אחרים.

חיים אורון: אנחנו ראינו מהלך משולב שמורכב מכמה מהלכים שצריכים בסופו של דבר להתלכד.

חיים אורון: האחד הוא החוק שאנחנו לא עוסקים בו בוועדה הזאת, חוק רשות השידור, והשני הוא ההסדר הפיננסי של המערכת שיש בו כמה מרכיבים שאני מבין שבחלקם הייתה התקדמות ובחלקם עדיין יש ויכוחים.

חיים אורון: זאת גם הבטחת הזכויות של העובדים שיאלצו לפרוש, יצירת המסגרת לפעולת הרשות בתוך מסגרת הרפורמה והבטחת המשאבים לפעולת הרשות גם על בסיס האגרה וגם על בסיס תקציבים נוספים שברור למי שמכיר את הנתונים שלפחות בתקופה הראשונה יצטרכו להינתן גם לכיסוי עלויות פרישה, גם לחידוש משדרים ותמיד אני מזכיר בסוף את הארכיון כאילו הוא לא שייך לדיון הזה אבל הוא כן שייך לדיון הזה.

חיים אורון: תכליתה של הישיבה היום היא לשמוע גם דיווח וגם עמדות ולראות היכן אנחנו יכולים לדחוף.

חיים אורון: כל המהלכים האלה מלווים ברעשים רבים שחלקם קשורים במצב בו יש שינויים וחלקם קשורים במהלכים של הרשות להורדת תוכניות שיש להן לובי נקודתי אבל מאוד חזק ולטעמי מוצדק, שלא נבחנות בשיעורי הרייטינג שלהן בשעה 1 או ב-2 בלילה - מי שנוהג בכבישים כן שומע אותן – אבל הוא נבחן בתשובה של רשות ממלכתית.

ראובן ריבלין: הצרה שהיא רשות ממלכתית ולא רשות ציבורית.

ראובן ריבלין: אם היא הייתה רשות ציבורית, לא הייתה בעיה.

ראובן ריבלין: אל תרמוז אפילו שהיא רשות ממלכתית למרות שיש כתבים שמתנהגים כך.

ראובן ריבלין: היא רשות ציבורית ומלחמתנו כאן במשך כל השנים בכל הדורות הייתה לשמר את השידור הציבורי מכל משמר בפלטפורמה נפרדת, אבל אי אפשר לומר רשות ממלכתית ורשות ציבורית.

חיים אורון: אני מסכים אתך לגמרי חוץ מאשר בכל הדורות.

חיים אורון: את עניין הדורות נשאיר לדיון אחר.

חיים אורון: בוא נגיד שאנחנו בדור הזה אנחנו מדברים על שידור ציבורי ולא על שידור ממלכתי ואני מקבל את התיקון.

משה גביש: פגשתי היום את סמדר אלחנני שלא ראיתי שנים והיא אמרה לי שככל שהיא זוכרת הדיון הראשון שהיא השתתפה בו כיועצת כלכלית היה בענייני רשות השידור.

סמדר אלחנני: המשבר ברשות השידור.

משה גביש: זה היה לפני לפחות חמש שנים, מאז היא התחילה לעבוד בוועדת הכספים.

משה גביש: כלומר, אין חדש בעצם.

משה גביש: רשות השידור נמצאת במשבר מאוד קשה בכל המובנים - משבר תוכן, משבר טכנולוגי, משבר ניהולי – למעלה משני עשורים.

משה גביש: לא אכנס עכשיו לכל הסיבות, אני חושב שיש כאן אנשים שיודעים אותן יותר טוב ממני, אבל זה צירוף גם של רשות שלכאורה היא עצמאית אבל בפועל – כאן אני מתחבר לדבריו של חבר הכנסת ריבלין – היא רשות שיותר מדיי מחוברת לפוליטיקה, המינויים נעשים בה בצורה שיש השפעה לפוליטיקאים, ותכנים מושפעים על ידי פוליטיקאים.

משה גביש: אי אפשר לעצום עיניים ואי אפשר להיתמם, וצודק חבר הכנסת ריבלין.

משה גביש: היה בה גם כשל ניהולי מתמשך, בעיקר בגלל העובדה שכל המנכ"לים שהגיעו לרשות הלכו שבי אחרי המיקרופון ואחרי המסך ופחות עניין אותם לנהל אותה.

משה גביש: יותר עניין אותם להתערב בתכנים.

משה גביש: התוצאה היא שהרשות לא נוהלה.

משה גביש: אנחנו רואים את זה בהסכמי שכר שאין כדוגמתם במדינת ישראל.

משה גביש: ראשית, אלה הסכמים שמאוד מאוד פוגעים בעובדים ונוצר מצב שבו הבסיס לפנסיה הוא חלק יחסית קטן מסך כל השכר ורוב המרכיבים האחרים, על פי הסכמים קיבוציים, לא נכנסים בפנסיה ועובד שפורש מרגיש את זה.

משה גביש: מצד שני, הסכמי השכר האלה גם לא מאפשרים ניהול.

משה גביש: הסכמי השכר האלה מאפשרים לטכנאים למשל להרוס את הטייפים החדשים שהרשות קונה כדי שהכתב לא יוכל לערוך את הכתבה שלו כי הטכנאים הם אלה שרוצים לערוך.

משה גביש: באותו יום אנחנו גם מאבדים את האחריות על הטייפים.

משה גביש: כלומר, זה המצב.

משה גביש: הם מאפשרים לניידת גדולה לנסוע עם 15 אנשים כשאין בהם צורך, כי כך אומר הסכם העבודה.

משה גביש: הם מאפשרים לאדם להתחיל את העבודה ב-5 אחר הצהרים ולרשום שעות נוספות מ-8 בבוקר.

משה גביש: הם מאפשרים לטכנאי לומר שהוא שובץ לאולפן הזה ולכן הוא לא מוכן לעבור 20 מטרים לאולפן שלידו כי שם הוא לא שובץ, כי זה מה שאומר ההסכם.

משה גביש: הם מאפשרים להפעיל את אולפני הטלוויזיה בשישי-שבת למשל עם משהו כמו 150 או 200 אנשים כאשר בפועל צריך 40 במקרה הטוב.

משה גביש: זאת תוצאה של לחצים של עובדים, הסתדרות ואחרים והתוצאה בעיקר של הנהלות חלשות שעשו בעצם יד אחת שבואו ניתן כל מיני תוספות ולא נקרא להם בשמות כאלה ואחרים, אבל הדבר הזה יצר בסופו של דבר מצב שאי אפשר לנהל את הרשות בצורה המתקבלת על הדעת.

משה גביש: בנוסף, בשנים האחרונות יזם משרד האוצר – וקיבל את אישור הכנסת – הפחתה משמעותית באגרה.

משה גביש: שוב, אני חושב שהאוצר עשה באותה תקופה צעד נכון כי אם האוצר לא היה מביא לזה, הרשות הייתה ממשיכה להתנהל בצורה מנופחת, בזבזנית ועם סדרי מינהל לא רק לא תקינים אלא במידה רבה משחיתים.

משה גביש: אבל הרשות לא השכילה בשנים האלה של הורדת האגרה להתאים את הוצאותיה ולא עשתה בעצם שום תהליכי התייעלות משמעותיים והתוצאה היא שהרשות כבר בשנה שעברה הגיעה למצב שהיא לא יכולה לעמוד בהתחייבויות שלה, אנחנו נאלצנו לדחות הוצאות של שנה שעברה לשנה הזאת וזה ייתן את אותותיו בשנה הזאת, וגם נאלצנו לקבל מהאוצר מענק שהפך להלוואה.

יעקב ליצמן: בדרך כלל מדובר בהלוואה שהופכת למענק.

משה גביש: הלוואי, אבל אצלנו המצב היה הפוך.

חיים אורון: ההגדרה של משה הייתה נכונה.

ראובן ריבלין: זה היה מענק על תנאי.

משה גביש: המענק היה על תנאי ותנאי מוצדק.

ראובן ריבלין: אם תקבלו מענק ובסוף לא תגיעו לתוצאות, המענק יהפוך להלוואה.

יעקב ליצמן: הלוואה מותנית.

משה גביש: יש גם כאלה דברים אבל זה לא במקרה שלנו.

משה גביש: אנחנו קיבלנו מהאוצר כ-40 מיליון שקלים בעזרת ועדת הכלכלה וועדת הכספים, כאשר לא היה לנו כסף לשלם משכורות וגם דחינו הרבה הוצאות אחרות לשנה הזאת.

משה גביש: האוצר עבר על גדרו ועשה את הדבר הזה.

משה גביש: לומר שאנחנו מאושרים זה, לא, כי ברגע שאתה מתחיל להיות סמוך על שולחן האוצר, אתה גם מתחיל להיות חייב לאוצר, לחברי כנסת, ואז שוב אנחנו חוזרים למצב של השפעה.

משה גביש: ברוב המדינות יש אגרות ולא חיים מתקציב המדינה, אבל אנחנו לא עמדנו ביעדים שקבענו לעצמנו בתיאום עם האוצר ובעצם מאז יולי 2007, אז הצגנו את הרפורמה, אין לנו הסכם חתום עם אף קבוצת עובדים למרות שישבנו אתם עשרות דיונים.

משה גביש: המסקנות הראשונות אליהן הגענו – במידה רבה גם רוככו כי בסך הכל אנחנו ניצלנו את הזמן ללמוד יותר, אז במהות אין סטיות מהותיות מתוכנית הרפורמה המקורית אבל דברים מסוימים יש.

משה גביש: למשל, חשבנו שהרשות צריכה להשתחרר מ-850 עובדים והיום השתכנענו, חד עם העובדים, שאנחנו צריכים להשתחרר מ-700, ועוד דברים רבים מהסוג הזה.

משה גביש: לפני כ-10 ימים הגענו לסיכומים עם ההסתדרות.

משה גביש: כיוון שלא נחתם הסכם, אני מקווה שההסתדרות תעמוד בהתחייבויותיה, אבל כיוון שיושב-ראש ההסתדרות היה צד לזה, אני בטוח שהיא תעמוד בהתחייבויותיה.

משה גביש: לי לפחות יש אמון מלא ביושב-ראש ההסתדרות שכאשר הוא מתחייב, הוא עומד בזה.

משה גביש: הגענו לסיכום עם ההסתדרות על תנאי פרישה של העובדים שיפרשו במסגרת הרפורמה.

משה גביש: זה הישג משמעותי ראשון בעניין הזה.

משה גביש: עם אגודת העיתונאים, אני חושב שאנחנו גם כן לא רחוקים מסיכום כאשר בנושא הזה של פרישת עובדים, עיקר הוויכוח כרגע הוא כמה עיתונאים וכמה עובדי הסתדרות אמורים לפרוש מתוך אותם 700 עובדים.

משה גביש: במקביל, כפי שגם אמר חבר הכנסת אורון, אנחנו נמצאים במצב קשה בשוטף והשנה, אם לא יחול איזשהו שינוי, אנחנו צפויים לכך שיהיו חסרים לנו כ-70 מיליון שקלים לסיים את השנה.

יעקב ליצמן: כרגע לשנת 2008 יש לכם תקציב מאושר?

משה גביש: לא.

משה גביש: הגשנו תקציב אבל הוא לא אושר.

יעקב ליצמן: אנחנו צריכים לאשר אותו.

סמדר אלחנני: קודם הממשלה.

חיים אורון: זה תקוע בממשלה.

משה גביש: אנחנו הגשנו תקציב לאחר שמספר שנים הוא לא הוכן ולא הוגש.

ניסן סלומינסקי: הגשתם תקציב גירעוני או מאוזן?

משה גביש: הגשנו תקציב שכלל כמה הנחות שחלקן לא התממש.

משה גביש: למשל, אנחנו יצאנו מהנחה שלא נצטרך להחזיר את המענק כי נעמוד בתנאים אבל לא עמדנו בהם.

משה גביש: אנחנו יצאנו מהנחה שנוכל למשל לקצץ בשעות נוספות, אבל בינתיים מזה כשלושה חודשים אנחנו תקועים בבית דין לעבודה כי העובדים פנו לבית הדין לעבודה כדי שלא נקצץ בשעות נוספות.

משה גביש: זאת אומרת, יש כמה דברים שהנחנו בבסיס התקציב הזה אבל הם לא מתממשים ולכן גם אין לי טענות לאוצר.

ראובן ריבלין: ריבוי הנסיעות של ראש-הממשלה מעלות את התקציב של רשות השידור.

ראובן ריבלין: הצוותים שנוסעים אתו ומפארים אותו, אלה דברים שהכרחיים לשידור הממלכתי.

יעקב ליצמן: הם מתעדים גם את חקירות המשטרה.

משה גביש: הרפורמה שהיא מורכבת מכמה דברים כמו למשל שינוי החוק וההרחקה שלנו מההשפעות הפוליטיות.

יעקב ליצמן: אם היינו אומרים לך להכין תקציב עם 40 מיליון שקלים כמענק, היית יכול לפתור את כל יתר הבעיות?

משה גביש: לא.

משה גביש: זה היה פותר בערך חצי מהגירעון שאנחנו צופים בשנה הזאת.

חיים אורון: הרפורמה כולה בחוברת מופיעה בסכום של בין 800 ל-900 מיליון שקלים.

חיים אורון: ברור שאין אותה בתקציב שוטף.

חיים אורון: אתה בודדת מתוך הסיפור שנה אחת אבל השנה האחת הזאת היא נגזרת של כל הדברים האחרים שיקרו, כן או לא – של כמות העובדים, של פיצויי פרישה שלא יצאו מתוך התקציב, של שינויים טכנולוגיים שלא מופיעים בתוך התקציב וכולי ברגע שזה לא נסגר ביחד, זה כמו CLOSING בחברה בשיקום.

חיים אורון: אם זה לא נסגר ביחד, זה נפרם כל פעם בקטע אחר וזה לא סגור.

חיים אורון: לכן אנחנו בשלב מעבר.

יעקב ליצמן: מה מטרת הדיון?

חיים אורון: אני יושב-ראש הלובי.

חיים אורון: דחינו את הדיון הזה כמה שבועות כי ידענו שעומד להתקיים משא ומתן.

חיים אורון: אמרנו שעכשיו שתי נקודות מאוד מהותיות שנראו כמעט כהר שלא יעברו אותו, יש עליהן הסכמה לא חתומה כאשר האחת היא פיצויי פרישה, שזה הר והשנייה היא מספר העובדים שיפרשו.

חיים אורון: זה לא סגר את כל הנושאים אבל היה ברור לגמרי שבלי שני הנושאים הללו, לא יתקדמו לשום מקום.

חיים אורון: עכשיו נשארו כמה שאלות.

חיים אורון: אמרנו שהם יבואו לכאן, יאמרו לנו איפה הם תקועים ואנחנו נאמר לכל הצדדים שיושבים כאן שאנחנו דורשים מהם לנוע קדימה ולסיים את העניין מוקדם ככל האפשר כדי שלא נתגלגל במשברים מחודש לחודש.

משה גביש: אמרתי שאנחנו את הרפורמה רוצים לעשות בכמה מישורים ואמר את זה גם חבר הכנסת אורון.

משה גביש: אנחנו רוצים להעביר תיקון לחוק הקיים, ושנית, אנחנו צריכים כסף להשקיע בתשתיות כי אנחנו בפיגור של עשרים או שלושים שנים בתשתיות.

משה גביש: הרשות לא השקיעה כ-20 שנים למשל במשדרי רדיו ולכן שידורי הרדיו שלנו, יש הרבה מקומות בארץ שלא שומעים אותם בכלל ויש מקומות ששומעים לא טוב.

משה גביש: בשנה האחרונה, למרות כל הקשיים, התחלנו להשקיע במשדרים אבל הסכומים שאנחנו צריכים הם סכומים שלא נוכל לעמוד בהם.

יעקב ליצמן: אתם משמיעים דברים לא נעימים.

חיים אורון: מזל שיש כפתור כי אפשר להעביר תחנה.

ראובן ריבלין: במה ששילמו בזמנו לבזק, היו יכולים לקנות משדרים.

משה גביש: צריך לזכור כמובן שהתפקיד העיקרי של הרשות, אחרי שהיא תהיה יעילה, יהיו לה הסכמי עבודה סדירים, היא לא תהיה מנופחת בכוח אדם ויהיו לה תשתיות, התפקיד שלה הוא לשדר שידורים איכותיים של השידור הציבורי.

משה גביש: גם היום כבר אנחנו היחידים שיש לנו רשת מורשת.

משה גביש: אין זכיין פרטי שיש לו רשת כזאת.

משה גביש: אנחנו היחידים שמשדרים ברוסית, היחידים שמשדרים בערבית ויש כאן בכל אופן קרוב ל-20 אחוזים מיעוט ערבי.

משה גביש: אנחנו היחידים שמשדרים באמהרית.

ניסן סלומינסקי: את רשת מורשת צמצמתם.

משה גביש: למה צמצמנו?

משה גביש: רשת מורשת היום יושבת ברשת א' מ-4 אחר הצהרים עד 12 בלילה.

משה גביש: אנחנו באמת עושים חלק גדול של השירות הציבורי, ברדיו יותר ובטלוויזיה פחות.

משה גביש: בטלוויזיה אנחנו לא מספיק ממלאים את תפקידנו, ושוב, מסיבות של תקציב.

משה גביש: אנחנו היינו צריכים השנה להוציא על פי חוק כ-80 מיליון שקלים עד 100 מיליון שקלים להפקות חיצוניות, אתם אישרתם כאן את החוק, והוצאנו 10 מיליון שזה בסביבות 10-12 אחוזים כי פשוט אין.

משה גביש: באוגוסט אנחנו נגיע למצב שאין כסף לתשלום מלוא המשכורות.

משה גביש: כבר ביולי, לגבי משכורת יוני, לא שילמנו קצובת הבראה שמגיעה לכל עובד במשק כי לא היה לנו כסף לשלם ואנחנו עכשיו במשבר.

משה גביש: לכן במקביל לכל הדיונים על הרפורמה, וזה לא פחות חשוב, כי גם אדם שחושב שיגיע בשחייה לאמריקה, הוא קודם כל צריך לנשום קצת אוויר.

משה גביש: אין לנו את האוויר הזה ולכן אנחנו גם מנסים לעשות עכשיו כמה פעולות בתוך הרשות, לצמצם הוצאות כחירום, לפחות לחודשיים-שלושה הקרובים.

משה גביש: בדבר הזה לצערי הרב אין לנו סימטרייה.

משה גביש: אגודת העיתונאים דווקא בתחום הזה מראה נכונות לסייע והם באו בכמה דברים שביקשנו.

משה גביש: למשל, כפי שאמרתי, בשישי-שבת בממוצע 150 עובדים מתפעלים את האולפנים – לא צריך את זה, לא צריך חצי מזה ולא צריך שליש מזה.

משה גביש: פנינו לוועדים שלפחות בתקופה הזאת שאין כסף למשכורות נפעיל את האולפנים לא לפי הסכמי השכר אלא לפי מה שצריך בפועל, שזה אומר משהו כמו 40 אנשים.

משה גביש: אגודת העיתונאים בפירוש נחלצה אבל משום מה הטכנאים הודיעו שהם לא מוכנים לשום ויתור.

משה גביש: בזה בעצם יכולים להביא לסגירת האולפנים.

משה גביש: לנו אין כסף לשלם ל-150 אנשים כאשר צריך רק 40 להפעיל את האולפנים.

משה גביש: אני כבר אומר שיכול להיות שבסוף השבוע הקרוב, אם הטכנאים לא יאפשרו לנו להפעיל את האולפנים, לא נפעיל אותם.

משה גביש: אנחנו עובדים במקביל לרפורמה שהיא באמת חזות הכל בשידור הציבורי אבל בינתיים צריך לחיות וכאן אני שוב אומר שהנכונות של העובדים היא מאוד מאוד מוגבלת ויכול להיות שחלקם עוד לא מאמין ואנחנו גם שומעים את זה כאשר הם אומרים אתם רק ממציאים, הרשות במצב נהדר וכולי.

משה גביש: העובדות הן כאלה.

יעקב ליצמן: מה החסכון אם יועסקו 40 במקום 150?

משה גביש: חסכון של 100 אנשים שחלק גדול מהם עובד שעות נוספות.

יצחק וקנין: מדובר גם בשעות עבודה בשבת, כך שהם מקבלים יותר.

משה גביש: בוודאי.

משה גביש: על פני שנה זה הרבה מאוד מיליונים אבל לא ביקשנו את זה לשנה שלמה.

קריאה: הם לא מקבלים 300 אחוזים ויושבים בחיבוק ידיים.

קריאה: הם מקבלים בזכות.

משה גביש: אנחנו לא מבקשים את זה לשנה אלא ביקשנו את זה לחודשיים עד שנראה, כי אם יהיו הסכמים, האוצר יתחיל אולי גם להזרים כסף לרפורמה.

משה גביש: כמו שאמר חבר הכנסת אורון, הדברים קשורים ביניהם וזה לא אחד בנפרד מהשני.

משה גביש: אנחנו עכשיו צריכים אוויר לנשימה עד שנוכל להפעיל את הרפורמה ואמרתי, לצערי לא כל העובדים מכירים בדבר הזה.

משה גביש: גם ברדיו אנחנו עכשיו עושים מספר שינויים לעומת מה שהיה כאשר המטרה היא מצד אחד לצמצם ומצד שני, בתחום התוכן, אנחנו גם רוצים מדי פעם לבדוק את מה שאנחנו עושים ולבדוק אם מה שאנחנו עושים הוא באמת הדבר הנכון.

משה גביש: לכן תוכניות גם ברדיו וגם בטלוויזיה יוצאות לפגרה בקיץ ותהיה הערכה מחודשת של התוכניות האלה.

משה גביש: אני לפחות מאוד שמחתי שהיו תגובות של הציבור לגבי חלק מהתוכניות, למה מורידים, כי זה מראה שבכל זאת יש האזנה ואנחנו מתחשבים בדברים.

סמדר אלחנני: לא שמעת מה קורה עם נתיבה בן-יהודה בלילה?

משה גביש: לכן אנחנו מתחשבים בדברים.

משה גביש: התוכנית של נתיבה בן-יהודה, לא רק שאנחנו מתחשבים אלא זאת דוגמה לתוכנית שהיו לגביה הרבה מאוד פניות ולכן התוכנית לא יורדת אלא היא עברה לרשת ג' בשעה 11:00 והיא מרוצה והמאזינים מרוצים.

קריאה: כמה חסכון הושג בזה שהיא עברה לרשת ג'?

משה גביש: החסכון הוא לא בזה שהיא עברה, החסכון הוא שאנחנו עכשיו את התוכניות האלה מוציאים להערכה מחדש.

משה גביש: במקרה הזה הדבר הוא לא רק כספי.

משה גביש: אני משתף את האנשים כאן בעוד דברים.

משה גביש: יש תוכניות שהן חזקה של מגישיהן ועורכיהן במשך עשר שנים ו-15 שנים ו-20 שנים.

משה גביש: אנחנו רוצים לשרש את המצב שאנשים יש להם מונופול על תוכניות ברשות השידור, חלקן אגב לא עובדי הרשות בכלל אלא אנשים שמכל מיני סיבות שאני לא רוצה להיכנס אליהן – כי יאמרו לי שאני אומר דברים לא נעימים – קיבלו כל מיני פינות ברדיו ובטלוויזיה ולא בהכרח צריכים להמשיך לכל החיים.

משה גביש: תהיה הערכה מחודשת של התוכניות האלה ולפי מה שיחליטו מנהלי הרדיו ולפי מה שהם ימליצו לוועדת הרדיו, אותו הדבר בטלוויזיה, יוחלט איזה תוכניות יישארו ואיזה לא.

יצחק בן ישראל: למה בעצם אין תקציב?

משה גביש: אין תקציב כי הרשות היא לא יעילה מצד אחד ומצד שני האגרה ירדה ב-40 אחוזים בארבע השנים האחרונות.

חיים אורון: אין תקציב כי הממשלה לא דנה.

יצחק בן ישראל: למה היא לא דנה?

חיים אורון: פה יש חלוקת עבודה לא מסודרת בין שנינו.

חיים אורון: הממשלה לא דנה בתקציב, ואלה היו תרגילים הרבה מאוד שנים שהממשלה לא דנה בתקציב ולכן התקציב לא הגיע לכאן, כי זה חלק מהמערכת הזאת.

יצחק בן ישראל: מה הרעיון מאחורי זה?

ניסן סלומינסקי: תקציב גירעוני.

חיים אורון: קטונתי לדבר בשם הממשלה.

משה גביש: בשנים האחרונות הרשות לא הכינה תקציב וממילא אי אפשר היה לדון בו.

משה גביש: בשנת 2008 הכנו תקציב כאשר לא היה תקציב לא ב-2007 ולא ב-2006 ולא ב-2005.

אבישי ברוורמן: מה אנחנו רוצים להשיג בדיון?

חיים אורון: אנחנו רוצים להפעיל לחץ על כל הגורמים שעוסקים בעניין ולהביא אותם למצב בו השאלה הזאת למה אין תקציב ולמה יש גירעון תפסיק להיות שאלה ויגיעו לנקודה.

חיים אורון: אנחנו לא נשב כאן בחדר הזה ונקבע – למרות שיש לי הרבה אמפתיה לתוכנית של נתיבה בן-יהודה – ולא נהפוך למערכת של רשות השידור.

חיים אורון: זכותנו להשמיע ביקורת אבל לא אנחנו נקבע כאן את הדברים האלה.

חיים אורון: היות ונוצר כאן מצב של כמה מהלכים שמוכרחים בסוף להסתנכרן, ואתה מכיר את הנושא הזה, אם לא, לא יהיה, והסנכרון שלהם, בסוף יש שורה תחתונה שתגיע לכאן בסכומים של מאות מיליונים שקלים.

חיים אורון: כולם מחזיקים את מאות השקלים הללו כאשר למיטב ידיעתי הייתה נכונות עקרונית ללכת במהלך הזה – אני לא אומר עד השורה האחרונה – ואומרים שלא יביאו כסף למשדרים אם אין רפורמה, לא ישלמו את הפיצויים אם אין את זה, לא נעשה את זה אם אין זה, לא נגמור עם הטכנאים אם לא גמרו עם העיתונאים וכולי.

חיים אורון: אנחנו לא הולכים להחליף את זה.

חיים אורון: מוטי ומשה עוסקים בזה, עוסק בזה חיים, ואנחנו מלווים אותם.

חיים אורון: חשבנו שזה הגיע לנקודה, דווקא אחרי הפריצה שהייתה לפני עשרה ימים של ההתקדמות, כי הייתה הרגשה שהכל מתפוצץ, ושלא ימשכו את זה עכשיו עוד כמה חודשים ואז הגירעונות יגדלו, המשבר יגדל, המתחים יגדלו ובסוף יקרה מה שקרה, וזה הפחד הגדול ביותר שלנו ולא רק שלי, שהרשות תיסגר.

חיים אורון: תאמין לי ששום שביתה לא תהיה בשום מקום, לא של העובדים.

חיים אורון: שום חסימת כבישים לא תהיה בשום מקום בארץ.

חיים אורון: יהיו כמה מאמרים ובזה יסתיים העניין.

חיים אורון: אני רואה מחובתנו לדאוג שהדבר הזה לא יקרה.

חיים אורון: זאת תכלית הישיבה הזאת.

משה גביש: כיוון שכבר בשנה שעברה היה חסר לנו כסף לתפעול שוטף, ביולי כבר לא שילמנו קצובת הבראה, באוגוסט משכורות יולי יהיו חלקיות, אני מתעתד לפנות בימים הקרובים לשר המשפטים כי מה שיקרה הוא שגם לא יהיה לנו כסף למשכורות וכסף לשלם לספקים.

משה גביש: אם תתחיל ריצה של נושים על הרשות, הרשות תיסגר לא בגלל שיש החלטת ממשלה או החלטת כנסת, ואם הרשות תיסגר אפילו לתקופה קצרה, לא בטוח, אני לפחות לא בטוח, שאי פעם יוקם שידור ציבורי בישראל.

משה גביש: אני רוצה להזכיר שהשידור הציבורי בישראל הוא חשוב אולי יותר מאשר במדינות אחרות וגם מוסכם עלי שהיום הוא לא במיטבו, אבל זה דבר שאפשר לשנות.

משה גביש: אני לא הייתי רוצה שבמדינת ישראל כל השידור יהיה רק בידי בעלי הון.

משה גביש: אני לא חושב שבעלי הון הם פסולים, אני חושב שזה בסדר גמור ששידור מסחרי הוא בידי בעלי הון, כך בנויה הכלכלה וזה בסדר, אבל אם כל השידור במדינת ישראל, כולו, יהיה בידי בעלי הון בלבד, זה לא בסדר.

משה גביש: בימים הקרובים – הוועד המנהל כבר קיבל החלטה בעניין הזה – אם נגיע למסקנה שהרשות היא במצב שיכולה להיות עליה מתקפת נושים, אנחנו רואים דברים כאלה היום בכל העולם בכל מיני תחומים, אנחנו נפנה לשר המשפטים שיש לו סמכות מכוח סעיף 380 לפקודת החברות – זה נשאר עוד מהפקודה וזה לא חוק החברות – להחיל על הרשות כמו על חברה את פרק 11 ואנחנו נבקש את הגנת בית המשפט.

משה גביש: לדבר הזה יש יתרונות וחסרונות כאשר החסרון הגדול שיכול להיות שמי שאז ינהל את הרשות הוא עורך דין או רואה חשבון שלא בטוח שצד התכנים מתאים לו, אבל מצד שני יכול להיות שלא תהיה אפשרות אחרת.

משה גביש: אני כבר ישבתי עם שר המשפטים.

משה גביש: הדרג המקצועי של משרד המשפטים אומר שהדבר אפשרי.

משה גביש: אם נראה שאין לנו מה לעשות, לא נוכל להיות חדלי פירעון, כי אז אני אומר שהרשות תיסגר, וכדי למנוע את הסגירה נפנה להפעיל עליה את פרק 11.

ניסן סלומינסקי: האם יש איזה קו או נקודה שאם אתה פותר אותה אתה מתחיל לפתור את הדברים או שזה עיגול שאתה לא יכול לפתור שום דבר כי אחד תלוי בשני?

ניסן סלומינסקי: אני מרגיש שאנחנו בסחרור.

ניסן סלומינסקי: אם יש נקודה שאם אתה פותר אותה, אתה מתחיל להתקדם, אז נאתר את הנקודה ונתחיל ממנה להתקדם.

ניסן סלומינסקי: אם זה מעגל או עיגול כזה, זה משהו אחר.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה זה פרק 11.

משה גביש: כאן יש אפשרות ללכת בקו ולא במעגל.

משה גביש: שלושת השחקנים על המגרש הזה היא הרשות, האוצר והעובדים.

משה גביש: עם העובדים, אני אומר שוב, לפני עשרה ימים – עד אז לא הייתה לנו שום התקדמות ממשית – הגענו עם ההסתדרות להסכמה כמה עובדים בסך הכל צריכים לפרוש מהרשות כאשר חלקם הם הסתדרות וכאן זאת אגודת העיתונאים ומה לדעת ההסתדרות – לא לדעת, אלא הסכמה עם ההסתדרות – תנאי הפרישה.

משה גביש: זאת פריצת דרך גדולה מתוך שלוש נקודות שצריך לסיים אותן עם העובדים.

משה גביש: הנקודה השנייה שצריך לסיים אותה עם העובדים היא הסכמי עבודה.

משה גביש: גם אם תהיה רפורמה, אין לה שום משמעות אם הסכמי העבודה יהיו כפי שהם היום.

משה גביש: עובד עושה כל מיני דברים אם צריך או לא צריך כי כך כתוב בהסכם, וזאת עובדה ואפשר להביא כאן עשרות הסכמים כאלה.

משה גביש: אם כן, האחד הוא תנאי הפרישה עליהם סיכמנו עם ההסתדרות ועם העיתונאים אנחנו גם כן לא רחוקים ואני מאמין שנסכם, השני הוא הסכמי העבודה שיהיו ברשות אחר כך, והשלישי הוא תנאיה שכר שיהיו אחר כך ברשות.

משה גביש: לדעתי כל שלושת הדברים האלה, אם אנחנו, האוצר והעובדים יתעשתו, אפשר לסיים אותם תוך חודשיים.

משה גביש: עד החודשיים האלה, אין לנו בינתיים נשימה והדבר הזה הוא בעייתי ממש.

משה גביש: גם עם האוצר אנחנו במצב לא מאוד רחוק ממה שעם העובדים כאשר יש לנו התקדמות ואחרי כן יש נסיגה ושוב התקדמות ושוב נסיגה.

משה גביש: אני מאמין, בעקבות פגישה שהייתה בשבוע שעבר, שאנחנו קרובים מאוד לסיכומים עם האוצר.

משה גביש: שוב אני אומר שאם תהיה נכונות של כל הצדדים, לדעתי בתוך חודשיים אפשר לסכם את נושא ההסכמים והרפורמה.

משה גביש: יושבים כאן נציגי האוצר ואני חושב שגם הם חושבים כך.

משה גביש: חיים, זה אפשרי שתוך חודשיים נוכל בינינו לסיים?

משה גביש: אני חושב שכן.

חיים אורון: אחר כך ניתן לחיים לענות באופן מסודר.

משה גביש: אם כן, זה לא חייב להיות מעגל.

מוטי שקלאר: אמרתי כמה פעמים ואני חוזר ואומר כמו קאטו הזקן.

מוטי שקלאר: אנחנו מדברים סחור סחור על הרפורמה ושוכחים שאין ואקום בחיים.

מוטי שקלאר: הרגלי צפייה והרגלי האזנה הם הרגלים שמאוד קשה לשנות אותם.

מוטי שקלאר: מי שמודע היטב למשבר המתמשך של ערוץ 10 עם כל ההישרדות וכן הלאה, הבעיה העיקרית שלו היא להתמודד מול הרגלי הצפייה של ערוץ 2.

מוטי שקלאר: לכן ערוץ 10 לא מצליח לדגדג את ערוץ 2 בתחום החדשות למשל.

מוטי שקלאר: מה שקורה היום הוא שבגלל הוואקום שנוצר אנשים מתרגלים וזה מתעצם להאזין ולצפות רק בערוצים המסחריים והמילה הנרדפת של ערוצים מסחריים היא כאשר אתה יוצר הוויה חברתית שכל מהותה היא בידור ובידור ובידור ואחרי כן אתה מתפלא למה אחוזי ההצבעה בכנסת הולכים ויורדים ולמה הציבור אדיש וכן הלאה.

מוטי שקלאר: כאשר אתה מרגיל את הציבור בתחום המשפיע ביותר, אולי אחד התחומים המשפיעים ביותר וזה אמצעי התקשורת, להיות ניזון רק מבידור ומדברים מאוד נמוכים, אתה יוצר דפוסי חברה מסוימים.

מוטי שקלאר: חבר הכנסת ברוורמן, נדמה לך שפוליגרף היא התוכנית הכי ירודה כי מי שמכיר את התוכניות הבאות מבין.

מוטי שקלאר: ברגע שאתה עוסק בבידור ובריגוש, זה מתכלה מהר ואתה מחפש את הגירוי הבא.

מוטי שקלאר: ברגע שאין אלטרנטיבה ואתה לא מרגיל את הציבור לאלטרנטיבה, בסופו של דבר נמצא את עצמנו בלי צופים.

מוטי שקלאר: כלומר, יכול להיות שתהיה רפורמה, אבל לא יישארו אנשים בערוץ 1 כי אנשים התרגלו לצפות בהתניה שקיימת שמדיה במקרה הזה נותנת רק מענה בידורי ואין לה שום פונקציה אחרת.

מוטי שקלאר: לכן אני מצפה, אם אתה שואל אותי מה הציפיות שלי מהכנסת ומכל הגורמים, לקבוע תאריך ולדעת איפה אנחנו עומדים כי אחרת לא נצא מזה.

מוטי שקלאר: כאשר אני אומר שאני מצפה מהכנסת, אני מתכוון שאני מצפה לאותה נמרצות, 20 אחוזים מהנמרצות, שהייתה כאן לוועדות השונות ביחס להצלת השידור המסחרי.

מוטי שקלאר: אני מזכיר לכם כמה סיבובים עשיתם כאן בהנחות מפליגות לערוץ 2 ועכשיו בדרך גם לערוץ 10.

ראובן ריבלין: אל תגיד ערוץ 2 אלא לערוץ 10.

משה גביש: גם לערוץ 2.

ראובן ריבלין: ערוץ 2 לא היה צריך.

מוטי שקלאר: אמרתי שהשלב הבא, אחרי פירוק כזה ואחר, ואני אומר לכם שזה מה שיהיה, החשש שלי שיבוא האוצר ויאמר שנפריט את קול המוזיקה.

מוטי שקלאר: למה לא? אגב, הייתה הצעה כזאת.

מוטי שקלאר: הוא יאמר שנפריט את רשת ג', וגם הייתה הצעה כזאת.

אבישי ברוורמן: אתה צודק בדיאגנוזה, גילית גם את החוזק וגם את חולשת הבית הזה.

אבישי ברוורמן: מה אתה ממליץ שנעשה עכשיו?

יצחק בן ישראל: השאלה מה אתה רוצה שנעשה.

מוטי שקלאר: אני מצפה לקבוע יחד אתנו תאריך סופי ולומר עד כאן.

מוטי שקלאר: לתת תאריך כי אחרת אנחנו נמצא את עצמנו כאן עוד ארבעה חודשים ולאור מה שציירתי בתחילת הדרך, גם אם תצליח, לא יישאר לך צופה אחד.

חיים אורון: אני רוצה לומר שלכל מי שמציע תאריך קשוח, התאריך האחרון עולה עכשיו 40 מיליון שקלים.

חיים אורון: אני אומר את זה לכולם, כולל למוטי שקלאר, כי החלטנו שאנחנו לחצנו מאוד שתביאו 40 מיליון שקלים בחודש נובמבר עבור המשכורות ואנחנו היינו שותפים להסכמה שאם עד חודש מרץ אין הסכם, זה הופך להלוואה.

חיים אורון: אז כולם אמרו, בצדק, כי כולם היו בטוחים שלא יכול להיות שעד מרץ לא נגיע להסכמה אבל עכשיו זה מעיק עליכם.

חיים אורון: אני מציע להיזהר קצת.

חיים אורון: מאוד נוח לי לבוא ולומר שאתה רוצה חודשיים אבל אני אומר חודש, שבוע, ותגמרו ואז אני יודע מה יקרה.

חיים אורון: אני חושב שהשר רוצה, אני מאמין שראש אגף תקציבים רוצה, אני חושב שהכנסת רוצה, אבל הם לא יעבדו כאן יום ולילה להעביר 40 מיליון שקלים על קולנוע כמו שעבדו, בצדק, והייתי שותף לזה, לפני שנים ומאז הקולנוע פורח.

חיים אורון: אז כולם רצו והעבירו כאן חוק והעבירו את הכסף, אבל זה לא המצב.

חיים אורון: קחו בחשבון כולם שיושבים סביב השולחן את זה.

חיים אורון: אני אומר את זה כי אני פוחד מאוד שאנחנו יכולים למצוא את עצמנו בוקר אחד או כי איזה ספק קטן או כי פקיד גדול – בלי לפגוע באף אחד – יאמר שנגמר הברז.

ראובן ריבלין: הקולנוע היה תקדים כי אנחנו צבענו כסף.

מוטי שקלאר: בכל מקרה תגיע למצב בעייתי או קטסטרופלי בו לא תהיה אפשרות לייצר.

מוטי שקלאר: גם היום.

מוטי שקלאר: אני היום בתקציב הקיים הוצאתי בסביבות 20-25 מיליון שקלים לתוכניות.

מוטי שקלאר: ערוץ 2 בלבד מוציא קרוב ל-400 מיליון שקלים לתוכניות.

מוטי שקלאר: אם כן, תבין באיזה מגרש אתה נמצא ומה משמעות העניין.

מנחם הדר: אני רוצה להיתלות בדבריו של המנכ"ל שאמר שנישאר בלי צופים ואני חושב שהוועדה כן צריכה להתייחס לעניין הזה.

מנחם הדר: ההחלטות האחרונות לגבי הקיץ ייצרו מצב בדיוק כזה שנישאר בלי צופים.

מנחם הדר: אם מבטלים שידורי שישי-שבת, ורק תזכרו מה קרה באולמרטטוס ביום שישי הקרוב, והרשות והטלוויזיה לא תהיה על המסך בנושאים קריטיים שקורים לצערנו הרבה פעמים ביום שישי, זה יהיה אסון.

מנחם הדר: בעוד חודשיים לא יישארו לנו צופים.

ראובן ריבלין: באמת לא היה מי שיגן על ראש-הממשלה אם לא היה הערוץ הראשון.

מנחם הדר: יכול להיות שאתם קוראים לטכנאים ויכול להיות שאתם מאוד רוצים שהטכנאים בשיטה הברוטלית הזאת ייכנעו, אבל אם זה יקרה, אסור לתת לשישי-שבת, לרצף, להישבר ואני חושב שכן צריכה לצאת מכאן קריאה ברורה שלא לשפוך את התינוק עם המים.

משה גביש: האמירות האלה נאמרו כל השנה האחרונה במשא ומתן.

מנחם הדר: אני מדבר כעיתונאי.

מנחם הדר: אני פשוט לא יכול לדמיין לעצמי שביום שישי קורה משהו כזה ואני עובד בימי שישי.

מנחם הדר: מותר לי לומר שכאן יש טעות קריטית, לנתק יומיים בשבוע.

מנחם הדר: לצערנו, אולי אתם לא יודעים, האולימפיאדה מתרחשת גם היא בשישי-שבת ואם לא יהיו שידורים על ידי רשות השידור בפתיחת האולימפיאדה ביום שישי, זאת תהיה בדיחה שרשות השידור, שלה יש את הזיכיון לאולימפיאדה, לא תשדר את פתיחתה.

משה גביש: צודק.

משה גביש: נכון.

משה גביש: לכן אנחנו רוצים להפעיל את האולפנים בעלויות סבירות לחודשיים הקרובים.

ראובן ריבלין: תפעיל אותם בעלויות הסבירות ואל תיתן להם להשבית את השידורים.

ראובן ריבלין: אני רוצה להסביר לחבר הכנסת ברוורמן שהיה איש ציבור גם לפני שהיה חבר כנסת שפרשת רשות השידור - הצטרפנו לכנסת, היושב-ראש ואני, בשנת 1988 - היא על המדוכה כל הזמן.

ראובן ריבלין: הבעיה אם צריך להפעיל רשות שידור בתכנים שהיא היום מייצרת או במנגנון בו היא עובדת, שהוא מנגנון מיושן לעומת הטלוויזיה המסחרית והשידור המסחרי, היא שאלה שכבר נמשכת ומתמשכת ואין לה פתרון.

ראובן ריבלין: להערכתי – תכף אני אומר ברמה הכלכלית – אין פתרון לרשות השידור אם לא תהיה תוכנית פרישה ברורה שהאוצר צריך לקחת על עצמו את כל המימון שלה כי לרשות השידור אין אותו ועל ידי כך לצאת לדרך חדשה.

חיים אורון: את זה דווקא יש.

ראובן ריבלין: אם יש תוכנית פרישה שהאוצר נותן את הגיבוי כפי שהוא רמז, אבל עדיין לא אלא יש בעיקרון.

ראובן ריבלין: אני גם רוצה להתייחס לתכנים ולמימון.

ראובן ריבלין: הפלטפורמה של השידור הציבורי היא פלטפורמה שהייתה בטוחה יותר מכל פלטפורמה אחרת והכוונה שלה הייתה כזאת שהציבור ישלם כמס, כאגרה, את אגרת רשות השידור בין שהוא צופה ובין שהוא לא צופה, על מנת שרשות השידור כרשות ציבורית ולא ממלכתית, כי יש הבדל אדיר היום כאשר הפוליטיקה בישראל ממש נוגעת בכל חלקה טובה, ואני לא אמרתי לטובה או לרעה, אבל נוגעת בכל חלקה, היא דבר בו אנחנו מחויבים להבחין בין השידור הממלכתי לשידור הציבורי.

ראובן ריבלין: אמרתי זאת בהערת אגב בתחילת הדיון.

ראובן ריבלין: צריך להבין שהפלטפורמה של השידור הציבורי היא כזאת שבה אנחנו צריכים לתת לציבור מה שהציבור צריך לדעת ושלא מתקבל ממקומות אחרים ולא מה שהוא רוצה לקבל.

ראובן ריבלין: לכן כל התפיסה בה צריך שתהיה תחרות בין הערוץ הראשון לערוצים המסחריים היא תפיסה לא נכונה.

מוטי שקלאר: לא אמרתי תחרות אלא אלטרנטיבה.

ראובן ריבלין: אלטרנטיבה זה דבר חשוב.

ראובן ריבלין: קודם כל, רשות השידור צריכה לתת שירות למיעוטים שלא יכולים לקבל את השירות ברשות המסחרית שהיא נלחמת על חייה על ידי יצירת תכנים המביאים צופים ומביאים פרסום.

ראובן ריבלין: השירות הציבורי הוא כזה שאנחנו מרפדים אותו בתקציב שאינו תלוי בתוצרת.

ראובן ריבלין: למשל, היו פעם שעה ביום או שעה וחצי ביום שידורים לציבור הערבי בישראל.

קריאה: בערוץ 33.

ראובן ריבלין: ערוץ 33 הוא ערוץ נישה.

ראובן ריבלין: צריך שהרשות הממלכתית תיתן.

ראובן ריבלין: אנגלית 10 דקות ביום, זאת בדיחה וכך הלאה וכך הלאה.

ראובן ריבלין: צריכה הרשות הראשונה לייצר יצירה ישראלית, יצירת עילית, משום שהרשות המסחרית לא תמיד תסכים לממן אותה משום העודף של ההוצאה לעומת ההכנסה והצפייה.

ראובן ריבלין: אני חושב שצריך לתת באמת חמדות יצירה בערוץ הראשון ואנחנו צריכים לדאוג לכך שאכן יהיה לו את התקציב באמצעות האגרה.

ראובן ריבלין: אנחנו הפחתנו את האגרה משום שלהערכתי הרדיו הציבורי במידה רבה הוא רדיו ממלכתי ואפילו רדיו מאוד דוקטרינרי, הכל תלוי לפי המשדר ואנחנו לא יכולים ליטול ממשדר את האמיתות שנמצאות עמוק בתוך לבו.

ראובן ריבלין: משדר ציבורי הוא לא תמיד צריך לומר מה דעתו כאשר דעתו היא מאוד סקטוריאלית או דוקטרינרית במובן של הוויכוח בתוך הציבור הישראלי.

ראובן ריבלין: הרדיו של הרשת השנייה, של רשת ב', הוא הרדיו המוצלח ביותר מבחינה מסחרית.

ראובן ריבלין: רשת ב', בין 6 בבוקר ל-8 בבוקר, למעלה משני מיליון מאזינים, לא כולם ברצף אבל שני מיליון מאזינים מודעים לרשת ב' בין 6 בבוקר ל-8 בבוקר.

ראובן ריבלין: רשת ב' היא רשת מאוד פופולרית בין 8 ל-12, כאשר היא מתחרה לא בערוץ המסחרי אלא היא מתחרה בגלי צה"ל.

ראובן ריבלין: ההכנסות של רשות השידור מהרדיו הן הכנסות שאי אפשר היום לזלזל בהן.

ראובן ריבלין: פעם הן היו שליש מההכנסות.

משה גביש: הן דווקא ירדו.

ראובן ריבלין: הן ירדו בגלל התחרות, בגלל הרדיו המקומי, אבל בהחלט יכול לבוא הרדיו המקומי המסחרי ולטעון מדוע מחלקים את עוגת הפרסום גם לרשות הממלכתית שצריכה להישען כולה על הפלטפורמה של האגרה.

ראובן ריבלין: העובדים צריכים להבין – גם ההסתדרות צריכה להבין – שהרשות צריכה לעבור רפורמה.

ראובן ריבלין: חברים, זה לא יעזור.

ראובן ריבלין: אני חושב שהאוצר צריך לתת את ידו כדי לא להפקיר אנשים שהם כבר בגיל כזה שכאשר הם יפרשו, הם לא ימצאו מקום עבודה אחר אם כי דווקא האנשים במקצוע הזה יכולים למצוא מקומות עבודה למכביר עם התפתחות התקשורת, אבל אני יוצא מתוך הנחה שלא יימצא להם מקום עבודה ולכן האוצר צריך לתת את כל הגיבוי הכספי לפרישה.

ראובן ריבלין: יהיה אשר יהיה, אני חושב שהיושב-ראש שהוא ראש הלובי לשידור הציבורי, כל זמן שהוא מדבר על שידור ציבורי, אני אתו.

ראובן ריבלין: כאשר מתחילים לספר לי מהו השידור הציבורי, שאני לא מהציבור, אני לא מסכים.

ראובן ריבלין: לעומת הציבור שהוא רב, השידור הוא מצומצם.

חיים אורון: השידור הוא שמאלני.

ראובן ריבלין: לא אמרתי זאת.

ראובן ריבלין: אני לא יודע עברית בעניין זה.

ראובן ריבלין: יש '"רייט סייד" ויש "רונג סייד".

ראובן ריבלין: זה הכל ואל תספרו לי סיפורים.

ראובן ריבלין: אני חושב שהשידור הציבורי בתפיסה הממלכתית שאני רואה את מדינת ישראל, הוא דבר חיוני ביותר.

ראובן ריבלין: אני מציע לכם שתמיד טוב ידע הצד האחר שלא באים ומשחקים אתו משחקים אלא מתכוונים ברצינות.

ראובן ריבלין: אם מינו את משה גביש לראש הרשות מבחינה פוליטית – אני לא מדבר על המנכ"ל שהוא איש מקצועי, הוא העורך הראשי גם של הרדיו וגם של הטלוויזיה כי עדיין לא תיקנו את החוק – אני בטוח שהוא מסתכל על העניין מתוך ראייה אובייקטיבית לחלוטין ומתוך רצון באמת להביא למצב בו אחת לכל הפעמים יימצא פתרון.

ראובן ריבלין: אל תתחילו במצב בו אתם מאיימים בדבר בו מוטב לכם לסגור את הרשות מאשר להרוס אותה ללא אפשרות להגיע לאיזשהו מצב בו היא תוכל להתאושש.

ראובן ריבלין: לסגור בשישי-שבת, זאת אמירה שאין רשות שידור.

משה גביש: אנחנו מסכימים.

ראובן ריבלין: אם השידור בשישי-שבת לא היה נפתח מראש, זה לא היה אסון גדול, אבל אם נפתח מראש, היום לבוא ולקצץ, זה אחת משתיים: או מקיימים או לא מקיימים.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים לצמצם אותו, ולהעמיד את העלות בשבת דווקא ולא בכל ימות השבוע על עלות שהיא תהיה סבירה ולעלות שתאפשר לכם להתקיים, אתם תודיעו להם.

ראובן ריבלין: תגיעו להסכם ותודיעו להם שאתם מפעילים את השבת כך וכך.

ראובן ריבלין: אם הם ירצו להשבית את זה, יהיה לי צר אבל אני אומר שצריך לפתור את העניין כולו.

ראובן ריבלין: חברים, אני לא יודע מי כאן בוועד, אני לא יודע מה ההסתדרות אומרת, אבל צריך להבין אחת לכל הפעמים שהסידור של רשות השידור צריך להגיע לאיזשהו מצב בו ידעו כל הצדדים איך ממשיכים מכאן והלאה.

ראובן ריבלין: לא נעים לי כאשר באים אלי לחדר לראיין אותי מהערוץ הראשון, אין לי מקום בחדר, בעוד שערוץ 10 וערוץ 2 נכנסים ויוצאים כי מדובר במראיין אחד.

ראובן ריבלין: אחד בא, נכנס, מצלם אותי ויוצא, אבל כאשר באים מהערוץ הראשון, אני צריך לפנות את העוזרים שלי, לפנות את השולחנות ואת הכיסאות כי אין מקום לכל הצוות.

ראובן ריבלין: זה דבר לא מתקבל על הדעת.

אחיה גינוסר: זה כבר כל כך מזמן לא נכון.

אחיה גינוסר: זה היה נכון, אבל לא עכשיו.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם שגם היום זה כך.

ראובן ריבלין: אני אומר לכל האנשים הטובים שצריך שמנהיגי הציבור והעובדים ידעו שיש מקום לקחת אחריות.

ראובן ריבלין: אני אנסה לשכנע את כל החברים שלי, כפי שהיה באל-על, שמדינת ישראל תבין שהיא צריכה היום לשלם את כל אותם פיצויי פרישה אפילו במענקים מוגדלים יותר על מנת להביא לידי מצב שרשות השידור תוכל להמשיך בדרך חדשה המתאימה להפעלת ערוץ שידור וערוצי שידור כפי שמתקיימים היום.

חיים אורון: מסיבות שאני לא יכול להסביר אותם, חבר הכנסת ריבלין קיבל זמן כמעט לא מוגבל אבל זה לא ימשיך כך.

אחיה גינוסר: נשאלו שאלות כאילו תכל'ס מה צריך וזאת שאלה נכונה.

אחיה גינוסר: אני רוצה להזכיר לכולם שאנחנו יושבים כאן – יושב כאן חיים פרננדס בצד כאילו האוצר לא שייך – ומדברים רק על רשות השידור והעובדים.

אחיה גינוסר: שמחתי לשמוע בדבריך חבר הכנסת ריבלין שאתה מדבר על הפרישה שצריכה להיות כמו שצריך.

אחיה גינוסר: תכל'ס, הכל לדעתי עומד ונופל על נושא הפרישה.

אחיה גינוסר: זה שמר גביש אומר שעם ההסתדרות הוא כמעט גמר, זה קל, כי גם אתי היה אפשר לגמור בקלות, הייתי אומר קח את כולם להסתדרות או מההסתדרות אומרים קח את כולם לעיתונאים, אבל זה לא כל כך פשוט.

אחיה גינוסר: נושא הפרישה כפי שמוצע היום, למרות שהאמירות הן שאלה תנאים טובים וכולי, אני אומר לכם שפיזית, ממשית, אנשים אמורים לצאת בפרישה של פחות מ-3,000 שקלים בחודש.

אחיה גינוסר: 2,800 ו-2,200 שקלים בחודש.

אחיה גינוסר: זה דבר אחד שאני מוכרח לומר.

אחיה גינוסר: מר פרננדס היה בוועדת הכלכלה לפני שנתיים כאשר דובר על הפרישה מרשות השידור ושם דובר באופן מפורש על 500 אנשים שזה אמור לתת את התשובה.

אחיה גינוסר: המספר פתאום עלה ל-700 באופן תמוה ולא ברור.

ראובן ריבלין: 700 מתוך כמה?

אחיה גינוסר: מתוך 1,800 בערך.

אחיה גינוסר: אנחנו לא מאמינים שהרשות תוכל להתקיים עם המספרים האלה ואני אומר את זה בכל הרצינות.

אחיה גינוסר: הסיפור הזה של צוותים גדולים כבר לא יכול להיות משום שהצוותים היום בנויים בצורה שונה לחלוטין.

אחיה גינוסר: כבר למעלה משנה הם עובדים אחרת.

אחיה גינוסר: הסיפור הזה היה והוא כבר לא קיים יותר כך שבואו נרד ממנו.

אחיה גינוסר: זה מאוד נוח לומר שבא צוות גדול, אבל כבר לא בא צוות גדול.

אחיה גינוסר: הצוות שלנו הוא זהה לצוותים של ערוץ 2 ו-10 ולפעמים קטן יותר.

אחיה גינוסר: לעניין הפרישה.

אחיה גינוסר: אני מציע לא להשאיר את האוצר באמירה החד-משמעית שאלה התנאים, כזה ראה וקדש.

אחיה גינוסר: לא.

אחיה גינוסר: אנשים צריכים לצאת בכבוד כפי שחברי הכנסת בוועדה הזו ובוועדת הכלכלה תבעו.

אחיה גינוסר: הם צריכים לצאת בכבוד.

אחיה גינוסר: לא יכול להיות שמשפחה תצא עם שכר מתחת לקו העוני.

אחיה גינוסר: זה לא יכול להיות.

אחיה גינוסר: זה לא כבוד.

ראובן ריבלין: אם יצאו בכבוד, מה איכפת לך שיצאו 800?

אחיה גינוסר: אם יצאו בכבוד, נדבר.

אחיה גינוסר: אני רוצה לומר עוד משהו לגבי השידורים בשבת.

אחיה גינוסר: ייתכן שיש פה חסכון כלשהו למרות שלדעתי היא אפסי.

אחיה גינוסר: הצעדים האלה הם יותר צעדי ענישה מכל דבר אחר.

אחיה גינוסר: אני מבקש את חברי הוועדה להבין ולהפנים את זה.

אחיה גינוסר: הצעדים של שינוי התוכניות של הלילה שעלותן אפסית, אלה אנשים שעובדים בסדרי גודל של שמינית משרה ועשירית משרה.

אחיה גינוסר: זה ממש אפסי.

אחיה גינוסר: בשבת זה גם כן אפסי.

אחיה גינוסר: הצעדים הם יותר צעדי ענישה והם צעדי לחץ.

אחיה גינוסר: כפי שנאמר כאן, קשה לעבוד ולנסות להגיע להסדרים כאשר מאיימים עליך כל הזמן שהולכים לסגור, שהולכים להכניס את פרק 11, שהולכים להשבית.

אחיה גינוסר: אי אפשר להגיע להסכם הוגן בצורה כזאת.

אחיה גינוסר: האיומים האלה חייבים להיפסק.

אחיה גינוסר: צריך לעשות את זה בצורה חכמה ואפשר לעשות את זה.

אחיה גינוסר: לדעתי הכל יקום וייפול בנושא הפרישה.

אבישי ברוורמן: ידידי חבר הכנסת ריבלין אומר דברי טעם תמיד באריכות ומכיוון ששמעתי אותו, אומר את הדברים בקצרה ואני מקווה שאוסיף משהו.

אבישי ברוורמן: אני חושב שבאמת המצב הזה הוא קטסטרופלי.

אבישי ברוורמן: בכל העולם אנחנו רואים שאם נשאיר את הכל לשירות המסחרי שפחות או יותר המטרה שלו להביא למקסימום את מספר הצופים, התוצאה היא המכנה המשותף הנמוך ביותר ודרגת הגירוי הגבוהה ביותר, ופוליגרף כמשל, וכמו שאמר מוטי שקלאר, זה ילך וייעשה רע.

אבישי ברוורמן: התפקיד של השידור הציבורי הוא שניים: ראשית, כמו שנאמר, לשדר לאותם פלחים שלא מקבלים, ושנית, כן, איכות.

אבישי ברוורמן: איכות זאת מורשת, איכות זאת תרבות, איכות אלה דברים שהציבור, אם תמכור לו אותם כפיצוחיה, לא קונה אותם.

אבישי ברוורמן: השידור הציבורי בארץ מתרסק.

אבישי ברוורמן: השיחה הזאת מתמשכת שנים רבות והיא הולכת ומידרדרת ומביאה גם לקריסת הפוליטיקה.

אבישי ברוורמן: יושבים כאן אנשים רציניים ואני מבין מה שאמרו גם בצד השני ואני רוצה לומר איך פותרים בעיה.

אבישי ברוורמן: כאשר היו לי עוצמות בארגון בו הייתי, ניסיתי להביא לפתרונות.

אבישי ברוורמן: כאן כבר המשחק לא ברור לי.

אבישי ברוורמן: אני מסתכל על חבר הכנסת אורון, יושבים כאן האנשים האיכותיים ביותר, רוצים להגיע לפתרון אבל או שמביאים משבר לפיצוץ גדול אבל כאשר כאן כל יום קורים דברים – טלנסקי וכדומה – אף אחד לא שם לב לדברים האלה.

אבישי ברוורמן: זה יהיה אסון אם גם את האולימפיאדה לא ישדרו ולא ישדרו עוד דברים אלא עוד מעט יימחק השידור הציבורי בכלל והתוצאות הן חמורות כי הן לא בטווח הקצר.

אבישי ברוורמן: אמרתי כאן כמה פעמים מה אמר לי חיים גורי שההבדל בין עכברים ואנשים, זאת תרבות הזיכרון.

אבישי ברוורמן: אם אין זיכרון, אנשים כעכברים.

אבישי ברוורמן: בחלק מהשידור המסחרי, עם כל התוכניות הפופוליסטיות האלה, מוחקים והמחיר במדינה יהיה גבוה מאוד.

אבישי ברוורמן: לכן אני לא יודע מה הייתי עושה.

אבישי ברוורמן: באוצר יש אנשים שממלאים את תפקידם.

אבישי ברוורמן: אין אדם שאומר שהמשבר הזה הוא משבר חמור.

אבישי ברוורמן: יושבים עם ההסתדרות ומחליטים אם מדובר ב-700 או ב-800 ופותרים את הנושא, אבל אם מתייחסים לזה כאל עוד בעיה שולית במסגרת כל הבעיות שתעלינה כאן על הדוכן והן עולות כאן חדשות לבקרים מתוך משבר המשילות הישראלית, התוצאה תהיה שבסוף חלק מהאנשים ילכו הביתה, לצערי גם חלק לא בכבוד ולא מגיע להם אחרי מה שהם עשו כאן, והכישלון יהיה כשל החברה הישראלית שמאבדת את כל האיכות שלה שמתבטאת בתוכניות כמו פוליגרף.

מטי גרינברג: רק אתמול ישבנו בבית הדין לעבודה ודנו בנושאים של רשות השידור ואנחנו באמת מתקדמים בצעדי ענק.

מטי גרינברג: כפי שנאמר כאן מעורב בזה יושב-ראש ההסתדרות, יש הבנות ואנחנו נותנים את חלקנו.

מטי גרינברג: גם העובדים נותנים את חלקם.

מטי גרינברג: הוציאו את העובדים לחופשה מאורגנת על דעתנו, אנחנו משתפים פעולה, קיצצו להם בשעות הנוספות אך לפני מספר חודשים ואנחנו משתפים פעולה.

מטי גרינברג: האווירה העכורה הזאת בה נמצאים העובדים והתקופה של אי הוודאות פוגעת בשירות וגם בעובדים ואנחנו מנסים למנוע את זה.

מטי גרינברג: אנחנו מנסים בתום לב למנוע את זה ואני אתן לכם דוגמה למה הנהלת השירות לא פועלת שלא בתום לב.

מטי גרינברג: רק לפני שבוע ימים נודע לי שסמנכ"ל כספים קיבל עובד בחוזה בכירים עם שעות נוספות אדירות.

מטי גרינברג: לא יתכן שאנחנו ניתן את חלקנו ובמקביל מקבלים 150 עובדים לרשות השידור.

מטי גרינברג: איפה תום הלב?

מטי גרינברג: איפה הקיצוצים?

מטי גרינברג: אם סוגרים את ימי שישי ושבת ומקבלים שידורים חוזרים, אז לשם מה לקבל את העובדים הנוספים האלה?

מטי גרינברג: בואו נמצא פתרון לעובדים הקיימים, ניתן להם לצאת בכבוד.

מטי גרינברג: הרי לא יתכן שעובד שהוא בן 30 ו-35 שנים יצא עם שכר מינימום.

מטי גרינברג: הרי אף אחד לא ירשה בבית הזה לתת לעובדים לצאת ולהיות סמוכים על לשכות הרווחה.

מטי גרינברג: אנחנו לא ניתן את זה וגם אתה כיושב-ראש לא תיתן את ידך לכך.

חיים אורון: כנציגתה הסתדרות, אני רוצה להבין.

חיים אורון: האמירה שנאמרת שהגיעו להסכמה על פיצויי פרישה, היא נכונה?

מטי גרינברג: כן.

חיים אורון: היא מדברת על יציאה לפרישה מתחת לשכר מינימום?

מטי גרינברג: עלו הצעות כאלה.

חיים אורון: אני לא מדבר על ההצעות שעלו.

חיים אורון: היום, במצב בו מסוכמים הדברים.

חיים אורון: משה גביש ומוטי שקלאר אמרו לי לפני שבועיים שבשתי השאלות הללו הגיעו להסכמה בין ההסתדרות לרשות.

מטי גרינברג: נכון.

קריאה: הגיעו להבנות ולא להסכמה.

מטי גרינברג: להבנות.

חיים אורון: ההסכמה תהיה רק כאשר הכל ייסגר ואז יחתמו הסכם.

מטי גרינברג: נכון.

חיים אורון: אני מבין.

חיים אורון: האם רמת הפיצויים שכרגע היא בהסכמה נראית לכם נכונה?

חיים אורון: בגדול היא נכונה?

מטי גרינברג: היא נכונה בגדול אבל יש סקטורים שההנהלה צריכה להבין שנצטרך לפצות אותם.

מטי גרינברג: אם עובדים מקבלים השלמת הכנסה והם יקבלו שתי דרגות עליהן מדברים, זה לא יוציא אותם מהמצוקה.

חיים אורון: אני כל הזמן מנסה לא להיגרר לפינות שאני יודע מה המשמעות שלהן, כי אם אני אומר לך שאת צודקת, אומרים לי מהאוצר שזה 50 מיליון שקלים ושאומר מהיכן להביא אותם.

משה גביש: יש הסכם סופי עם יושב-ראש ההסתדרות על תנאי הפרישה של עובדי ההסתדרות.

חיים אורון: אני מציע לחברי הכנסת לקבל את חלוקת העבודה הזאת שלא בכל דבר הם מתערבים.

חיים אורון: אני מקבל אותה.

חיים אורון: אם ההסתדרות אמרה שהיא הגיעה להסכם על פיצויי פרישה של כולם, מבחינתי, אני לא רוצה לגעת בזה.

חיים אורון: אני רוצה להתקדם בכל זאת כי שואלים למה מתקדמים.

חיים אורון: אם אחיה אומר ואתם אומרים שעוד אין הסכם עם העיתונאים, בואו נזוז הצידה ונאמר להם שתגמרו אותו מהר.

חיים אורון: עכשיו בואו נלך עוד כמה צעדים כאלה קדימה כי אחרת עבר מרץ, עבר נובמבר, יש חברים שמגיעים לדיון הזה פעם ראשונה.

מטי גרינברג: האשמה לא בנו.

מטי גרינברג: האשמה לא בעובדים.

חיים אורון: אני לא אומר את זה כהאשמה.

חיים אורון: לא באתי לדיון הזה רק הבוקר.

חיים אורון: אני לא הולך להאשים את ההסתדרות ואת העובדים, ואפילו דיברתי כמה פעמים עם עופר עיני בעניינים האלה.

חיים אורון: אני אומר דבר פשוט והוא שאנחנו לא יכולים להחליף כאן אף אחד מהצדדים.

חיים אורון: בסוף מה יהיה תפקידנו כאן?

חיים אורון: חיים פרננדס יצטרך לבוא לכאן עם דף שנראה כמו דף מחשב שבו כתוב כך וכך מיליוני שקלים ואנחנו נוכל לומר שלא מקבלים כי זה לא מספיק או מקבלים ולכו קדימה.

חיים אורון: זה המקום היחידי בו האצבע שלנו תקבע, אבל כדי להגיע לשם צריך את שיתוף הפעולה של כל הגורמים שיושבים כאן כי אם מישהו לא מבין שהמשבר הזה הוא לא תרגיל של מישהו אלא יש אפשרות שבסוף המשבר הזה יביא לסוף הסיפור.

מטי גרינברג: העובדים מבינים והם מאוד מתוסכלים.

מטי גרינברג: האיום הזה לסגור את רשות השידור הוא לא תורם ואנחנו מוחים על כך.

ראובן ריבלין: הואיל וחבר הכנסת אורון פנה לעובדים, אני דווקא רוצה לפנות לאוצר.

ראובן ריבלין: אתה שואל מאיפה תביא את ה-50 מיליון שקלים וזאת שאלה טובה, אלא שאתה לא תמצא פתרון.

ראובן ריבלין: כל יום שעובר, יעלה לך יותר.

מטי גרינברג: נכון.

ראובן ריבלין: כל יום שעובר, יעלה לך יותר ואת זה אני אומר לאוצר.

ראובן ריבלין: אם זה עולה 50 מיליון ואין אפשרות להביא אותם, זה לא אומר שאתה לא תשלם את זה בסופו של דבר.

מטי גרינברג: הוא משלם.

ראובן ריבלין: בשנה הבאה אתה תשלם את זה כ-60 מיליון שקלים ולאחר מכן כ-70 מיליון שקלים והדבר הזה הוא כמעיין מתגבר בצורה השלילית.

מטי גרינברג: אני רוצה לסכם ולומר שאנחנו מבקשים מהוועדה שתתרום את חלקה בהמלצה למצוא פתרון מהיר לעניין הזה ולשתף פעולה עם האוצר ולכבד הסכמים.

מטי גרינברג: לא יתכן שבינתיים פוגעים בזכויות של העובדים האלה, לא נותנים להם את מה שמגיע להם.

מטי גרינברג: זה לא קשור כי הסכם צריך לכבד בכל מצב.

מטי גרינברג: אנחנו הולכים לשינויים בהסכמים, זה יהיה חלק מהמשא ומתן, אבל בינתיים צריך לכבד את ההסכמים הקיימים ולא לפגוע בעובדים.

יעקב ליצמן: אני בטוח שאף אחד כאן לא חושב שאני נגד שיסגרו בשבת את השידורים ברדיו.

יעקב ליצמן: ברור שאנחנו צריכים לשבת כאן לעתים תכופות אבל כרגע, בזמן שהמשא ומתן יותר חם, צריך לשבת כל יום שני צריך לשבת כדי לראות מה קורה וזה בלי להתערב.

יעקב ליצמן: אני חושבת שאנחנו צריכים לשבת יותר זמן ולדון בנושא הזה.

יעקב ליצמן: אני יכול לגלולת לכם שאני מטפל במפעל חינוכי והוא לא רחוק מפרק 11.

יעקב ליצמן: האוצר שרוצה לעזור, הציב שני תנאים: ראשית, כולם, לא משנה כמה שנים הם עובדים, יקבלו שכר מינימום.

יעקב ליצמן: כולם.

יעקב ליצמן: שנית, ההנהלה צריכה להשיג 50 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: האוצר ייתן את חלקו אבל גם ההנהלה.

יעקב ליצמן: לא משנה שאחרי מאבקים זה ירד.

יעקב ליצמן: הם אמרו זאת משום שהם ידעו שידברו עוד שנה, אז זה לא יהיה 50 מיליון אלא הסכום יגיע ל-80 מיליון שקלים, בדיוק כפי שנאמר כאן.

יעקב ליצמן: אני חייב להעיר דבר אחד שהוא מאוד חשוב לדיון.

יעקב ליצמן: יש רשת מורשת, יש מתחרה שנקרא קול חי.

יעקב ליצמן: תסביר לי אתה למה קול חי כל כך פופולרי בקרב הציבור החרדי – והוא פופולרי – וכולם יודעים שיש תוכנית אקטואליה שהציבור הדתי והחרדי שומע, ואגב, גם הרבה חברי כנסת חילוניים מופיעים בה, למה פתאום זה נתפס ולמה רשת מורשת לא?

יעקב ליצמן: אני עד היום לא ידעתי מתי התוכנית משודרת.

משה גביש: יש לה הרבה מאוד מאזינים ואני חושב שהסיבה העיקרית היא משום שזה רשת של שידור ציבורי.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לאכזב אותך אבל אני אומר לך – בלי לבדוק, ואתה תבדוק ותדווח לי בישיבה הבאה – שלקול חי יש יותר מאזינים.

משה גביש: אני מקבל עליי לבדוק.

משה גביש: השיוך של מורשת לערוץ הציבורי עושה שני דברים.

משה גביש: ראשית, יש אנשים שלא רוצים להקשיב לשידור הציבורי ל מדינת ישראל, ושנית, יש כאלה שמקשיבים ולא מספרים, כמו בהרבה דברים אחרים.

קריאה: רדיו קול חי הוא פר-אקסלנס חרדי ואתה יודע את כל הבעיות שם.

קריאה: רדיו מורשת הוא יותר מתון.

חיים אורון: הרדיו היחידי שטרקתי את הטלפון בפניו הוא קול חי לפני שבועיים כי עשו לי אמבוש עם מישהו ואני אמרתי שאתו אני לא מתקוטט ברדיו.

יעקב ליצמן: אין לי נגיעה לאף אחד.

יעקב ליצמן: אני אומר לך שרדיו קול חי הוא יותר פופולרי והציבור יותר מודע.

קריאה: זה הציבור שלך.

יעקב ליצמן: צריך לעשות שינוי בכל הקונספציה לגבי הציבור.

יעקב ליצמן: אני חושב שאנחנו צריכים להתמקד בשתי הנקודות שנשארו.

יעקב ליצמן: אני תומך בדברים שנאמרו כאן, שההסתדרות הגיעה להסכמה ואנחנו לא צריכים להתערב ואסור לנו להתערב.

יעקב ליצמן: צריך להתמקד בשני הנושאים וצריך לבקש מהם שתוך יומיים-שלושה יגיעו להסדר ואם לא, אנחנו בוועדה יכולים להכריע.

ראובן ריבלין: צריך להגיע להצעת ביניים לגבי שידור האולימפיאדה.

משה גביש: הציבור יקבל את האולימפיאדה.

יצחק בן ישראל: ברשת המסחרית.

משה גביש: לא.

משה גביש: באמצעותנו.

ראובן ריבלין: אנחנו כל הזמן דורשים שהאולימפיאדה תהיה בשידור הציבורי.

משה גביש: אנחנו מקווים שנוכל להפעיל את האולפן.

חיים פרננדס: בכמה מלים אציג את נקודת המבט שלנו.

חיים פרננדס: אנחנו נמצאים עכשיו בתוך תהליך די ארוך עם רשות השידור ומנסים להגיע לאיזשהו סיכום עם הנהלת רשות השידור על רפורמה או תוכנית הבראה לרשות השידור.

חיים פרננדס: בגדול, יש שם כמה סעיפים כאשר יש שניים שהם מרכזיים מבחינתנו, כאשר האחד נוגע לעולם כוח האדם והשכר.

חיים פרננדס: צריכה לבוא הפחתה משמעותית מאוד בהיקפי כוח האדם של רשות השידור ואני לא חושב שיש על כך מחלוקת.

חיים פרננדס: נקודה שנייה שהיא עדיין בתוך עולם כוח האדם והשכר היא שצריכים להיחתם הסכמי שכר חדשים ברשות השידור שישקפו עלויות בפועל, שיפסיקו את כל חריגות השכר שנהוגות מזה שנים ארוכות ברשות השידור.

ראובן ריבלין: לגבי דור ב'?

חיים פרננדס: מיד אני אגיע גם לדור ב'.

חיים פרננדס: יפסיקו כל חריגות השכר ויש על כך לא מעט דוחות מבקר המדינה ודוחות ביקורת פנימיים על התנהלות בעיניי שערורייתית תוך כדי שימוש בכספי ציבור בצורה בלתי ראויה.

חיים פרננדס: נקודה שלישית, כמו שצוין כאן, היא הסכמים לגבי אותם עובדים חדשים שייקלטו בשנים הבאות ברשות השידור, מה שנקרא בעגה דור ב'.

חיים פרננדס: זה עולם השכר.

חיים פרננדס: יש שם מספרים ויעדים מאוד מאוד ברורים.

חיים פרננדס: אנחנו לא נתפשר ביחס אליהם, לא ביחס למספר העובדים שאנחנו חושבים שצריכים להיות מצומצמים ברשות השידור ולא ביחס לתנאי שכר חדשים, בין עם עובדים קיימים ובין עם עובדים חדשים.

ראובן ריבלין: מה הם תנאי הפרישה?

יעקב ליצמן: אין הסכמה על זה?

חיים פרננדס: לגבי תנאי הפרישה, נאמר פה גם על ידי נציגת ההסתדרות וגם על ידי הנהלת רשות השידור, שלפני כשבועיים סוכמו תנאי הפרישה בדיון עם יושב-ראש ההסתדרות ואני מקווה שהם יאפשרו את אותה פרישה של אותם 700 משרות.

חיים פרננדס: יש את ההתפלגות הידועה ברשות השידור, בין ההסתדרות לבין אגודת העיתונאים.

חיים פרננדס: צריך לראות שהתנאים הללו מקובלים על אגודת העיתונאים.

ראובן ריבלין: כמה עיתונאים יש?

חיים אורון: זה חלק מהוויכוח.

משה גביש: יש קצת יותר עיתונאים מאשר ההסתדרות.

חיים פרננדס: צריך לראות איך כל אוכלוסייה תורמת את חלקה כדי לייצר את אותן 700 משרות שמתבטלות ופורשות.

חיים פרננדס: יש שם איזשהו פער בין העיתונאים לבין ההסתדרות, משהו שגם אלה וגם אלה יצטרכו להפנים בסופו של דבר כי אם מתארים כאן באופן מובהק את מצבה של רשות השידור, מצבה הפיננסי הוא גרוע והוא ילך ויחמיר.

חיים פרננדס: אין שום סיבה שהוא ישתפר.

חיים פרננדס: אני בכלל לא מדבר על מה שנאמר כאן קודם, העיקר שכולנו משלמים אגרה, די קרוב ל-800 מיליון שקלים בשנה.

חיים פרננדס: אלה הכנסות רשות השידור בשנה, מתוכם כ-650 עד 700 מיליון שקלים באגרות ואנחנו לא מקבלים תמורה הולמת.

חיים פרננדס: אני לא חושב שיש מישהו בחדר שחולק על העובדה הזאת.

מטי גרינברג: שיפסיקו להעסיק עובדים בחוזה בכירים.

קריאה: את יודעת שרוב העובדים הם לגבי הוט.

מטי גרינברג: זה בבית הדין.

חיים פרננדס: כדי לתת פרופורציה, כ-60 אחוזים מתקציב רשות השידור מופנה לשכר ותקורות.

חיים פרננדס: אלה מספרים שאנחנו לא מכירים בשום גוף ציבורי אחר, אלה מספרים שהם לא נתפסים.

אחיה גינוסר: איזה חכמה לומר דבר כזה, אחרי שהם הפחיתו 40 אחוזים מההכנסות, לומר שעכשיו 50 אחוזים הם לשכר.

חיים אורון: אנחנו לא נגיע להסכמה על כל מה שמישהו אמר.

חיים אורון: יש לי הרגשה שלחיים היו כמה הערות לגבי מה שנאמר, אבל הוא לא התייחס אליהן.

יעקב ליצמן: למה אנחנו לא שומעים איפה הוויכוח ומה עושים?

יעקב ליצמן: מדברים על כל הדברים שכבר פחות או יותר ידועים.

יצחק בן ישראל: חוץ מעולם השכר וכוח האדם יש עוד עולם.

חיים פרננדס: ניסיתי לגעת בעולם השכר.

חיים פרננדס: לשאלתו של חבר הכנסת ליצמן, אני חושב שסלע מחלוקת אחד בעולם השכר היא סוגיית מספר המשרות שיתבטלו בחלוקה שבין עיתונאים לבין הסתדרות, אותן 700 משרות.

חיים פרננדס: פעם שנייה, תנאי הפרישה ביחס לאגודת העיתונאים.

חיים פרננדס: נקודה שלישית שקיימת היא אותם הסכמי שכר חדשים, בין עם עובדים קיימים ובין עם עובדים חדשים.

ראובן ריבלין: זה בסדר.

ראובן ריבלין: אדם נכנס לעבודה והוא יודע מה הוא מקבל.

ראובן ריבלין: על זה הם לא מדברים.

ראובן ריבלין: על זה אף אחד לא מדבר.

חיים פרננדס: אנחנו לא נלך למהלך של רפורמה, אין לזה שום טעם ואין לזה שום תכלית ואנחנו נמעל בתפקידנו, אם ברשות השידור בשנים הבאות ימשיכו לנהוג אותם הסכמי שכר שנוהגים כיום.

חיים פרננדס: מעבר לזה אנחנו בתוך תהליך של מימון הרפורמה.

חיים פרננדס: אנחנו נמצאים במשא ומתן עם הנהלת רשות השידור.

חיים פרננדס: השאיפה שלנו כמובן לייצר תוכנית עסקית מסודרת לרשות השידור לחמש השנים הקרובות שמתייחסת גם לגבי צפי ההכנסות וגם לגבי ההוצאות.

חיים אורון: איזה היקף הוצאות?

חיים פרננדס: היקף ההכנסות חייב להיות משול להיקף ההוצאות כי הרשות בסופו של דבר היא גוף שצריך להיות מאוזן, בטח בלונג רן.

חיים פרננדס: בשנים הראשונות היא בסוג של איזשהו גירעון שהיא צריכה לממן אותו.

חיים אורון: אתה מוכן לתת מספר לגבי היקף ההוצאות?

חיים פרננדס: בוודאי.

חיים פרננדס: לגבי היקף ההוצאות, מדובר בהיקף הוצאות של כ-800 מיליוני שקלים בשנה.

משה גביש: אנחנו מדברים על אגרה כמו היום.

משה גביש: אנחנו לא רוצים תוספת לאגרה.

חיים אורון: אני אומר לחברי הוועדה שפחות מצויים בנושא.

חיים אורון: לא במקרה ביקשתי את המספר הזה.

חיים אורון: היקף ההוצאות הזה על פי תוכנית הרפורמה מאפשר לקיים רשות ציבורית לא על תקן של טלוויזיה חינוכית ולא על תקן של שידור נישה אלא הוא מתכוון ליצור בסיס סביר למערכת שידור ציבורית וזה המספר וממנו נגזרות עכשיו כל מיני מסקנות אחרות.

חיים אורון: אגב, כדי להגיע למספר הזה, כאן נרמזו כל מיני דברים, יש הוצאות נוספות מעבר לסכום הזה שחלקן חד פעמיות כמו שדרוג טכנולוגי שהוא בסדרי גודל של מאות מיליוני שקלים אבל בלעדיו למשל אני לא יכול לקלוט את רשת ב' .

חיים אורון: חבר הכנסת ריבלין מספר לי בבוקר מה הוא שמע שאמרתי ברשת ב' שאני שומע בטלפון כי ברדיו אי אפשר אצלנו לשמוע רשת ב' כי השידור קטוע בחלק מהמקומות.

חיים אורון: זה אמור לגבי עוד כל מיני רשתות שהן בעייתיות.

חיים אורון: לכן המספר 800 מיליון שקלים הוא מספר מאוד חשוב לדיון כי אליו צריכה להיכנס איזושהי מערכת שנתפסת כמערכת אפשרית לקיים דיון ציבורי.

יעקב ליצמן: הוא אומר שזה הסכום, אבל השאלה מה רשות השידור אומרת.

קריאה: אנחנו לא מודעים לסכום הזה.

משה גביש: הסכום לנקודת זמן של היום, הרשות יכולה לחיות עם 800-850 מיליון שקלים.

משה גביש: היא לא מבקשת להגדיל את האגרה.

משה גביש: על פני השנים, בוודאי שזה יעלה.

ראובן ריבלין: הרשות יכולה לממן את הפרישה?

משה גביש: לא.

משה גביש: בפירוש לא.

חיים פרננדס: תהליך מהסוג הזה כולל פרישת העובדים וכולל הסכמי שכר חדשים, מסודרים וראויים ברשות השידור יפנה סכומי כסף גדולים מאוד.

יצחק בן ישראל: כמה?

חיים פרננדס: מאות מיליוני שקלים בשנים הבאות.

חיים פרננדס: כלומר, בשנים הראשונות זה יכול להיות עשרות מיליוני שקלים אבל בשנים שלאחר מכן זה יכול להגיע למאות מיליוני שקלים, פי עשר ופי עשרים ממה שרשות השידור מפנה היום לייצר הפקות מקומיות, בין בעצמה ובין באמצעות גורמי הפקה חיצוניים.

חיים פרננדס: כלומר, זאת מהפכה ברשות השידור.

חיים פרננדס: כדי לייצר ולחולל את המהלך הזה, צריך לעשות הסטה של תקציב משכר וכוח אדם לטובת המוצר עצמו, קרי, ההפקות המקומיות בטלוויזיה וברדיו.

יעקב ליצמן: אז האוצר יבוא ויקצץ.

חיים פרננדס: נאמרה כאן הערה שחלק מהסיכום שמתגבש בינינו לבין רשות השידור, שבתוך תקופת ההסכם, הרפורמה, קרי, 5 שנים תוכנית עסקית, לא נקצץ את אגרות רשות השידור.

חיים פרננדס: יש על כך אמירה ברורה כחלק מהטיוטות שמסתובבות בינינו לבין רשות השידור.

חיים פרננדס: גם האמירה הזאת, אין לה אחיזה בסופו של דבר במציאות.

חיים פרננדס: אני רוצה לומר משהו לגבי המימון.

חיים פרננדס: גם לנו ברור שרשות השידור לא יכולה לממן את הפרוייקט הזה כולו בעצמה, קרי, פרישה של עובדים והשקעות לא מבוטלות בעולם של השקעות טכנולוגיות כאלה ואחרות.

חיים פרננדס: לכן אנחנו יושבים עם רשות השידור ומנסים לייצר חליפת מימון לדבר הזה.

חיים פרננדס: ברור לנו שחלק מהמימון יגיע מגורמים חיצוניים, קרי, מהבנקים.

חיים פרננדס: אני רוצה להעלות כאן נקודה חשובה שצריכה להיאמר.

חיים פרננדס: המימון של התוכנית, חשוב שיגיע גם מהבנקים כי הבנקים שמעמידים תקציבים וסכומים הם מבקרים את התהליך, את פרישת העובדים, את ההשקעות בתשתית ורואים שהכסף שכולנו משלמים לרשות השידור יוצא למטרות אליהן כיוונו ולכן טוב שתהיה עין עסקית מסחרית שמלווה את התהליך הזה באמצעות גורם שמעמיד אשראי לטובת התהליך.

משה גביש: אני רוצה לחזור למה שאמרו חבר הכנסת ריבלין וחבר הכנסת ברוורמן.

משה גביש: עם האוצר התקדמנו מאוד אבל אני לא יכול לומר שיש סיכום סופי.

משה גביש: אמר גם חבר הכנסת ליצמן אנחנו לא ניקח על עצמנו לעשות רפורמה אם נחשוב שבעוד שלוש או חמש שנים צריך לחזור על התהליך.

משה גביש: זאת אומרת, אם האוצר ידרוש מאתנו – ואני אומר את זה גם לאוצר – שייפול עלינו חלק יותר גדול ממה שאנחנו מסוגלים לממן, לא תהיה רפורמה.

משה גביש: אני גם רוצה להתנות את מה שאמר יושב-ראש ההסתדרות.

משה גביש: עם יושב-ראש ההסתדרות הגענו לסיכום ואני אומר עוד פעם שעופר עיני הוא אדם שעומד במילתו וכך אני באמת חושב, אבל הוא התנה את זה באותו דבר בדיוק.

משה גביש: הוא אמר שאם הוא לא יגיע למסקנה שאחרי הרפורמה הרשות תהיה חזקה מבחינה פיננסית, ההסכם מותנה בזה כי הוא לא יבוא למצב שהיום הולכים 700 עובדים – ולא חשוב אם עיתונאים או הסתדרות כי כולם אנשים חיים במשפחות – ולא יסכים שיהיה מצב שבעוד שלוש או חמש שנים שוב הרשות תהיה במשבר פיננסי בגלל שהיא לקחה על עצמה התחייבויות ברפורמה שהיא לא יכולה לעמוד בהן, התחייבויות לבנקים ולגורמים אחרים.

משה גביש: לכן גם את זה צריך לומר.

משה גביש: אם אמרתי קודם שהגענו אתו להסכם, צריך גם לומר את התנאי, ואנחנו שותפים לדעתו.

משה גביש: אני מקווה שנגיע עם האוצר לאותו הדבר אבל אם אנחנו נצטרך לממן יותר ממה שאנחנו חושבים כי האחריות בסופו של דבר היא שלנו.

משה גביש: לאוצר יש תפקיד מאוד חשוב, אבל אנחנו אנשי הציבור שנבחרנו – ואני מדבר עכשיו על הוועד המנהל – לעשות את ההבראה הזאת, ואם נגיע למסקנה שאי אפשר לעשות אותה בתנאים האלה, שהרשות תהפוך לחדלת פירעון בגלל הלוואות שהיא לקחה, בדיוק כמו המוסד עליו דיבר חבר הכנסת ליצמן, שידרשו מאתנו לקחת הלוואות שלא נוכל לעמוד בהן, לא נעשה את זה.

משה גביש: מקובל עלינו שחלק צריך ליפול עלינו, בתוכנית העסקית שהצגנו אנחנו גם יכולים לעשות את זה, אבל בוודאי שלא ניקח על עצמנו חלק ואם האוצר יחליט שהוא מממן חלק, אני לא יודע לפי מה, לא תהיה רפורמה.

משה גביש: אני רוצה לומר עוד דבר אחד אחרון לגבי העובדים.

משה גביש: במשך שנה שלמה אנחנו מנהלים משא ומתן, מיולי 2007.

משה גביש: בשנה הזאת העובדים לא נפגעו בכלום.

משה גביש: אני רוצה שזה יובן.

משה גביש: אני מקבל עד היום גם מכתבים בכתב למשל מההסתדרות – עד לפני חודש-חודש וחצי – בהם כותבים לי שיושב-ראש בא ויושב-ראש הולך, ועד מנהל בא והולך, אבל אנחנו כאן ולא יהיה שום שינוי.

משה גביש: זאת אומרת, העובדים עד היום, לפחות חלקם, לא הפנימו - ואני מקבל את זה גם בעל פה וגם בכתב – שאנחנו בבעיה.

משה גביש: את זה גם צריך להבין.

משה גביש: חלק גדול מהעובדים אומרים שהם כבר ראו את זה, בעשרים השנים האחרונות היו 12 ועדות.

ראובן ריבלין: היה ריטואל.

ראובן ריבלין: הם צודקים.

משה גביש: הם אומרים שההנהלות והממשלה החליטו שלא רוצים להסתבך עם רשות השידור והיו ועדות ולא נעשה אתן כלום, אבל זאת לא הכוונה שלנו הפעם ולכן אני גם אומר לכם שתהיינה פעולות.

משה גביש: אם היום אין לי כסף, אנחנו נחסוך.

משה גביש: שאלתם כמה יחסוך לי השידור הממוחשב ברדיו, יחסוך לי סך הכל בין 300 ל-400 אלף שקלים בשנה.

משה גביש: אולי לכם זה כסף קטן, אבל כאשר אני הולך לאסוף כל אגורה לשלם משכורת, עבורי זה לא כסף קטן.

משה גביש: גם 5 מיליון שקלים באולפנים זה לא כסף קטן.

משה גביש: בשנה שעברה, לפני שהאוצר נתן את המענק, איחרנו בתשלום המשכורת ב-10 ימים וכל עובדי ההסתדרות, 700 ומשהו עובדים, הגישו תלונות על הלנת שכר למרות שהם ידעו את המצב והם ידעו שאין כאן בעיה.

משה גביש: אנחנו היום עומדים בפני תביעה של 700 עובדים שאיחרנו ב-10 ימים במשכורת כי לא היה כסף, עד שהגיע הכסף מהאוצר.

משה גביש: העובדים לא הפנימו שאנחנו בבעיה.

משה גביש: הדבר הזה יכול בסופו של דבר להביא למה שאמר חבר הכנסת ריבלין, שהרשות תיסגר לא כי אנחנו רוצים אלא כי העובדים לא נותנים יד עד חתימת ההסכמים.

משה גביש: עד שתהיה רפורמה שאני מקווה בעוד חודשיים-שלושה, העובדים לא נותנים יד שבינתיים נוכל לשלם להם עצמם את המשכורות.

מטי גרינברג: צריך לדייק בדברים.

חיים אורון: אני רוצה לסכם.

חיים אורון: אני מודע לחלוטין לעובדה שהישיבה הזאת מתכנסת במצב שמשיכת החבל היא די בעיצומה כי אף אחד לא רוצה להרפות מהחבל עד שהוא יודע שהגענו לקצה וזה מאוד טבעי.

חיים אורון: אני רוצה לומר שלפי הרגשתי יש סכנה שהחבל ייקרע וכל אלה שבטוחים שמשיכת החבל הזאת יכולה להתנהל כפי שהיא התנהלה – יכול להיות שאני טועה והחבל לא ייקרע, אבל אני חושב שהוא כן יכול להיקרע.

חיים אורון: כאן אני פונה גם לרשות, גם לאוצר וגם לעובדים.

חיים אורון: תנו לשלב הזה של המשא ומתן, שהוא בכל זאת שונה מאשר היה לפני חצי שנה, ובכל זאת התקדמו בו, להתנהל עם פחות מתחים.

חיים אורון: יכול להיות שחלק מהאמירות שנאמרות כאן וגם נאמרות בתקשורת, שיש בהן מרכיב חינוכי - כך אני אקרא לו בזהירות כדי לא לתת לו שמות אחרים – יכול להיות שצריך טיפה להוריד ממנו.

חיים אורון: יכול להיות שהעובדים צריכים להתגמש וכן לאפשר שידור בשישי-שבת כדי שאני כמאזין אדע אם קרה משהו גם בתקופת המעבר, ואני מכיר את העמדה הזאת שאומרת שאם ויתרתי על משהו, סימן שכבר ויתרתי על הכל.

חיים אורון: אני יודע שחבר הכנסת ליצמן הוא בעמדה שתמשוך את החבל עד הקצה כי בסוף זה שמולך ירוץ אליך.

יעקב ליצמן: כמו אל-על.

חיים אורון: אני גדלתי בישיבה אחרת ואני חושב אחרת.

ראובן ריבלין: תזכור שבאל-על בסופו של דבר האוצר בא לקראת העובדים.

חיים אורון: אני אומר למשה גביש ולמוטי שקלאר שאני קורא לזה המרכיב החינוכי ואני לא רוצה לתת לזה שם אחר.

חיים אורון: המרכיב הזה של קצת סיבוב הבורג שיבינו שזה ברצינות, אני חושב שיכול להיות שיש לו גם תוצאות שליליות.

חיים אורון: כאן נאמר על שישי-שבת על דעת כל החברים.

חיים אורון: תשקלו את הדברים האלה מחדש.

חיים פרננדס: משפט אחד, גם על רקע הדברים של חבר הכנסת ריבלין.

חיים פרננדס: כאשר אנחנו מעדכנים שסוכמו תנאי הפרישה מול יושב-ראש הסתדרות העובדים, אלה תנאי הפרישה הטובים ביותר שסוכמו במגזר הציבורי לפחות בעשור האחרון.

חיים אורון: אחיה, אתה יודע שהגיעו לנקודות – כאן מותר לי לומר גם לנציגת ההסתדרות, כי אני לא בא מבית לגמרי אחר – שלפני כמה חודשים נראו מעבר.

חיים אורון: אמרו לי שסיכמו ואני לא מאלה שמקבלים כל מילה שעופר עיני אומר, מותר לי, אבל במקרה הזה אני חושב שהגיעו למשהו שהיה נראה לפני כמה חודשים כבלתי אפשרי.

חיים אורון: זה נראה כמחסום הכי קשה ולאורך שנים אלה סכומים מאוד מאוד גדולים.

חיים אורון: שלא תהיה מצד העובדים שום אי הבנה.

חיים אורון: אנחנו לא נאשר בסוף את ההסכם הסופי שיצטרך לבוא לכאן אם לא נחוש שהעובדים שפורשים, פורשים בכבוד.

חיים אורון: אמרנו את זה מהתחלה, משה גביש מכיר את דעתנו, גם של החברים הנוספים שהיו בלובי.

חיים אורון: אם זה המחיר, לא ישלמו אותו אותם אנשים שעבדו לאורך שנים ברשות והגיעו לפרישה שהיא תהיה משפילה.

חיים אורון: אני יודע שמישהו רואה בזה משפיל ומישהו אחר רואה במשהו אחר משפיל, אבל אני מודה שלי נוח בעניין הזה להסתתר אחרי ההסתדרות.

חיים אורון: אם ההסתדרות אמרה שזה נראה לה סביר, וגם האמירה שנאמרה כאן על ידי חיים פרננדס שזה אחד ההסכמים היותר הוגנים שהיו בשנים האחרונות, מבחינתי זה כרגע מספק.

חיים אורון: אל תכניסו אותנו לעימות שאני מבין אותו במספרים בין הקבוצות השונות בתוך רשות השידור.

חיים אורון: מוכרחים להגיע כאן להסכמות ואני יודע שכרגע זה קצת תוקע.

חיים אורון: האם המפוטרים מה-700 יהיו חצי-חצי, 60-40, 45-65, יכול להיות שאין ברירה - ואני אומר את זה כהצעה מכינה - וצריך למצוא מישהו שמראש יהיה מוסכם שהאמירה שלו תהיה סופית כי אני לא בטוח שיש איזשהו מנגנון שאפשר באמצעותו לדייק כאן עד הסוף.

חיים אורון: יש כאן איזו הכרעה של לחתוך את הקשר הגורדי ומישהו צריך לקבל את האומץ לחתוך אותה וזה מה שכולם יצטרכו לקבל, כי אחרת מה שיקרה הוא שעל הרקע הזה נחזור לתקופה של לפני כמה שבועות שכל העסק יתחיל להיפרם.

חיים אורון: נדמה לי שאם יעברו את הנקודה הזאת, בעצם כמעט יעברו את נקודת האל חזור.

חיים אורון: כך נדמה לי ואולי אני טועה.

קריאה: אתה צודק.

חיים אורון: חברים יקרים, תעשו את זה בימים הקרובים ואז תיפתח התחושה שהולכים בסוף להסכם.

חיים אורון: אני מציע שתי הצעות.

חיים אורון: האחת, איכשהו נזרקה כאן תקופה של חודשיים אבל אני חושב שצריך לקצר אותה.

חיים אורון: אני לא רוצה לקבוע תאריך שאחר כך כולנו ניפול עליו כמו ששמים קווים אדומים שאחר כך נופלים עליהם, אבל אני חושב שצריך לקצר אותו.

חיים אורון: בכל מקרה, סיכמתי גם עם מנהל הוועדה שבשבוע האחרון של המושב הזה, בעוד שבועיים, נקיים דיון שנרצה לדעת מה קרה ונרצה לדעת שהתקדמו ונרצה לקבל תאריך בו מגיעים ל-CLOSING כי הרי לכולם ברור שיהיה בסוף הרגע האחרון, הלילה האחרון, בו כולם ישבו על כל המספרים וזה יצטרך להיסגר כולו ביחד.

חיים אורון: אני חושב שאם נלך בדרך הזאת, נתרום את תרומתנו.

חיים אורון: לא היה ניתן כאן לחוש שום מחלוקת, ואני אומר לכם שזה לא היה תמיד בבית הזה, בין כל חלקי הבית שישבו כאן, מחבר הכנסת ליצמן ומה שהוא מייצג, דרך חבר הכנסת ברוורמן, דרך חבר הכנסת ריבלין ואני בטוח שחבר כנסת בן-ישראל שלא דיבר הוא באותו כיוון וכך גם חבר הכנסת חרמש, עד, אם אני מייצג את הקצה השני, שאמרו שהשידור הציבורי הוא נכס שאנחנו לא יכולים לתת לו להתפרק וכולנו משוכנעים שאם הפעם הוא ייסגר, לא יקימו אותו מחדש כמו עוד כמה דברים ביצירה הציונית שלא יקימו אותם ב-2008.

חיים אורון: או שהם הוקמו בעבר או שהם ימותו, וכאשר הם ימותו, לא יקימו אותם מחדש.

חיים אורון: השידור הציבורי הוא אחד מהם.

יעקב ליצמן: אני מציע לקיים דיון נוסף ביום שני הבא.

חיים אורון: אני הצעתי לקיים בעוד שבועיים.

חיים אורון: בשבוע האחרון למושב, כך גם הוסכם עם מנהל הוועדה, נקיים ישיבה נוספת.

חיים אורון: אני מבין שהסיכום הזה מוסכם על כולם.

חיים אורון: תודה רבה לכם.