ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 477, 2008-07-15 09:30

מיכאל מלכיאור: אנחנו בשידור.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שיש הרבה התרגשות וזה טוב שכך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בשידור כך שאנחנו אומרים שלום לכול תושבי מדינת ישראל שכרגע אין להם משהו אחר לעשות מלשבת ולהסתכל בערוץ 99 ואתם תהיו עדים, אני אומר את זה לצופים, עדים למה שאני מקווה שיהיה דיון מאוד מעניין ופורה ואני מקווה עם תוצאות מעשיות ומסקנות ברורות.

מיכאל מלכיאור: כבר הרבה מאוד זמן רציתי לקיים את הדיון הזה על החינוך המקצועי והטכנולוגי בישראל ובעולם.

מיכאל מלכיאור: לקח לנו הרבה זמן כי רצינו שיהיה לנו רקע טוב גם של מחקר לפני שאנחנו מקיימים את הדיון כדי להבין יותר לעומק גם את המגמות בעולם וגם את הצרכים של מדינת ישראל, הצרכים של החברה הישראלית, של צה"ל, של התעשייה הישראלית אבל גם הצרכים של ילדי ישראל קודם כל, ואיך הדברים משתלבים ביחד.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בסוף קיבלנו עבודה מאוד מעמיקה של מחלקת המחקר שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם כולם הספיקו לעיין בה אבל כולם יכולים לקבל את המחקר הזה פה במשך היום ואחר כך לקרוא.

מיכאל מלכיאור: זו לא תהיה פעם אחרונה שאנחנו עוסקים בסוגיה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם יודעים שבמקביל אלינו גם במשרד החינוך היה טיפול אינטנסיבי בשאלה הזאת ולכן אנחנו שמחים שלפחות לחלק הראשון של הדיון המנכ"לית שלומית עמיחי נמצאת איתנו וגם תציג את הדברים מהפרספקטיבה של משרד החינוך שזה ברור שזו פרספקטיבה חשובה ומרכזית יחד עם הדברים האחרים שאני מקווה שנשמע מסביב לשולחן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה את זה בסדר הבא.

מיכאל מלכיאור: יש כבר מספר אנשים שביקשו להיות דוברים ואנחנו כמובן נעשה את זה כמו שסיכמנו מראש.

מיכאל מלכיאור: אם יש עוד אנשים שרוצים לדבר אנא לכתוב לי פתק קטן.

מיכאל מלכיאור: לא צריך יותר מכך.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו נראה איך הדברים מתפתחים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה בעיקר בשביל ללמוד, אני אומר את זה מראש, ללמוד ואחר כך נוכל להסיק מסקנות.

מיכאל מלכיאור: אבל בלי ללמוד אי אפשר לעשות את זה כמו שצריך.

מיכאל מלכיאור: יש לי מספר דברים להגיד עקרונית לפני שאנחנו שומעים את הצגת הדברים.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שהתחום הזה במדינת ישראל, כל התחום של החינוך המדעי, הטכנולוגי, מקצועי, כל הדגש זה כבר נותן משהו אחר לגמרי.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שאנחנו לוקים בחסר בגדול במדינת ישראל וזה בא כמעט כמו כל השאלות האחרות מטפלים בוועדת החינוך והתרבות.

מיכאל מלכיאור: זה בא מתוך חוסר ראייה אסטרטגית מה אנחנו רוצים.

מיכאל מלכיאור: עושים ועדות מקצועיות, הממשלה מקימה משרד החינוך וכל מיני גורמים אחרים מקימים ועדות ואחר כך אפשר למצוא את מסקנות הועדות באיזה מדף באיזה משרד ממשלתי כזה או אחר, ואין שום קשר בין כל הוועדות וכל המסקנות לבין המציאות שמתהווה בפנינו.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שאנחנו בגלל הרקע הסוציולוגי וכל פרשת ההסללה עם כל מה שנלווה לפרשה הזאת אנחנו נמצאים עם איזו טראומה עמוקה שמלווה אותנו בחברה הישראלית ולא מסוגלים לעבור מעבר לטראומה הזאת.

מיכאל מלכיאור: זה מלווה אותנו בכל דרך.

מיכאל מלכיאור: ברור שצריך לקחת בחשבון כל השלכה חברתית וגם השלכות חברתיות של מה שקרה פה בשנות השישים והשבעים.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה צריכים גם לדעת לצאת מטראומות ולבנות דברים בצורה נכונה.

מיכאל מלכיאור: באירופה יש כפול תלמידים בכיוונים המקצועיים טכנולוגיים מדעיים בתיכון.

מיכאל מלכיאור: כפול ממה שיש למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: משהו חסר פה.

מיכאל מלכיאור: אם זו מגמה, יכול להיות שהם טועים באירופה אבל לא ראיתי מכל המחקר שנעשה שמצביע על כיוון כזה.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, חסר חוץ מאסטרטגיה, חסר שיתוף פעולה של כל הגורמים.

מיכאל מלכיאור: זה גם מומלץ פה בתוך הדוח שקיבלנו.

מיכאל מלכיאור: צריך איזה גוף על שיתאם באמת בין הצד פדגוגי חינוכי המרכזי לבין הצרכים של המשק, התעשייה, צה"ל והחיבור גם עם משרד התמ"ת בחשיבה משותפת ואסטרטגית.

מיכאל מלכיאור: זה דבר גם כן שמאוד מאוד חסר ואני מקווה כמסקנה של היום הזה, אחת מהמסקנות, שיוקם גוף כזה שיכול לתכנן בצורה רצינית.

מיכאל מלכיאור: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד בהקדמה הקצרה הזאת זה כרגיל אנחנו חוזרים לעניין של הכסף.

מיכאל מלכיאור: אתם יודעים שההבדל בין הרצוי למצוי, זה פעם אמר יוסף בורג זכרונו לברכה, הרצוי והמצוי, ההבדל זה 160 בגימטריה, בין ר' ומ', וגימטריה של 160 זה גימטרית כסף.

מיכאל מלכיאור: אז גם אם כל הרצון הטוב, אפילו התוכנית היפה שאני מבין שהיא ככה מוסכמת על כולם, תוכנית טוב שמוביל משרד החינוך, התוכנית הזאת לא מתוקצבת אפילו ליעדים המאוד מצומצמים לשנת הלימודים הקרובה.

מיכאל מלכיאור: וזה מבחינתי אומר כמעט הכול.

מיכאל מלכיאור: כי זה לא עוזר לתכנן לטווח ארוך ואיפה רוצים להגיע, ולשלב את כל המגמות של ההשכלה הכללית עם השכלה מקצועית, ושכבר יש תוכנית שכולם מסכימים שהיא תוכנית טובה אז אפילו בשנה הקרובה היא לא מתוקצבת וזה קשה להבין את זה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאנחנו נשמע דברים אחרים משלומית.

מיכאל מלכיאור: אם הדברים מכוונים אחרת אנחנו ודאי נעזור פה בכנסת לעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: וחוץ מזה יש את כל ההיבטים העקרוניים והויכוח העקרוני מה צריך להיות הבסיס של כל ילד של השכלה רחבה.

מיכאל מלכיאור: זה שקיבלנו את חוק 12 שנות לימוד חובה במדינת ישראל ואנחנו מחכים בשבוע הבא, אנחנו נקבל פה את התוכנית ליישום בשנה הקרובה, זה משמעותי.

מיכאל מלכיאור: וזה גם אומר משהו על קיום.

מיכאל מלכיאור: עדיין אנחנו יודעים שאם רק כמחצית מהילדים שלנו יוצאים עם בגרות, שגם אנחנו יודעים שזה לא בהכרח מקנה כניסה להשכלה גבוהה, וגם אם יש כניסה להשכלה גבוהה, אנחנו יודעים שהרמה היום של הבגרות אינה ברמה גבוהה.

מיכאל מלכיאור: ומה עם המחצית השנייה של התלמידים.

מיכאל מלכיאור: איפה אנחנו משאירים אותם בתוך כל המערכות שלנו והאם זה שאין אפשרות לקידום באפיקים שונים האם זה לא מרצון טוב אולי, לא לעשות הסללה, ואני בוודאי לא חושב שצריכים לעשות את זה וצריך את כל הגמישות של המסלולים, את כל האפשרויות.

מיכאל מלכיאור: האם אנחנו בסופו של דבר עושים עוול גדול שמשאירים חלק גדול מהילדים שלנו קרחים גם מכאן וגם מכאן.

מיכאל מלכיאור: זו שאלה עקרונית שצריכים לשאול.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה את זה לפי הסדר הבא.

מיכאל מלכיאור: שוב אני אומר יש לי רשימה של דוברים שמייצגים את הגופים המרכזיים שיושבים מסביב לשולחן הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באמת באים ללמוד.

מיכאל מלכיאור: לא להשמיע הצהרות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נתחיל מחלקת המחקר שבאמת שוב אני רוצה להודות.

מיכאל מלכיאור: ישנה גם המנהלת של המחלקה שבאה לפקח פה על העניינים.

מיכאל מלכיאור: אני סיכמתי איתך כבר מראש שאנחנו נעשה את הדבר הזה ואנחנו גם נעבוד עם זה בהמשך הדרך, ואי אפשר בלי הכלי הזה של המ.מ.מ.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו שמחים שיובל והיה ליובל גם עזרה מגלעד נתן, בעיקר בהשוואות הבינלאומיות שהן חשובות כדי לדעת איפה אנחנו נמצאים ביחס לעולם.

מיכאל מלכיאור: יש כאלו שלא מבינים נכון את פסוק פרשת השבוע "עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב" שהכוונה שאנחנו לא צריכים לדעת מה קורה מסביבנו.

מיכאל מלכיאור: זאת לא כוונת הפסוק.

מיכאל מלכיאור: יש אמנם פרשנות חדשנית שרואים את זה כבידוד מוחלט של מדינת ישראל אבל זאת לא הפרשנות הקלאסית לכן טוב שיש לנו את ההשוואות הבינלאומיות גם במשק ובשוק ובעולם שמתקדם בכיוונים שאנחנו נמצאים הרחק מאחורה.

מיכאל מלכיאור: אז יובל בבקשה.

יובל וורגן: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יובל וורגן: אני אומר כמה מילים על תמונת המצב בארץ ואתן לגלעד להשלים כמה דברים על המבט הבינלאומי המשווה.

יובל וורגן: אנחנו ניסינו במסמך שמונח לפניכם לתת תמונה ממצה של נושא מאוד רחב ומאוד מורכב כפי שאתם יודעים, נושא שמעורר כמה וכמה ויכוחים והתלבטויות ודילמות.

יובל וורגן: את חלקן היושב ראש ציין כבר בפתיחה.

יובל וורגן: אני לא אחזור עליהן.

יובל וורגן: כמובן שעברו של החינוך המקצועי בישראלי שנדון בהרחבה במסמך הזה ובעיקר סוגית ההסללה.

יובל וורגן: אולי כדאי להגיד שהכוונה למיון תלמידים למסלולים מסוימים ומוגדרים בדרך כלל שלא על פי רצונם של התלמידים, ועם אפשרויות ניידות בין המסלולים מאוד מוגבלות.

יובל וורגן: זה מה שהיה בעבר עד לא מזמן.

יובל וורגן: זה לא המצב היום.

יובל וורגן: אני אומר על זה שתי מילים בהמשך.

יובל וורגן: זאת סוגיה אחת מאוד מרכזית.

יובל וורגן: סוגיה שנייה נוגעת לשאלה הגדולה של תפקיד מערכת החינוך ויעדיה.

יובל וורגן: אמר היושב ראש האם זה נכון להציב את הבגרות כיעד עיקרי ויחיד לכל בוגרי מערכת החינוך?

יובל וורגן: האם מערכת החינוך צריכה לתת מענה לצורכי המשק והכלכלה.

יובל וורגן: יש כאלה שטוענים שהחינוך נועד לתת חינוך ולא לענות לצרכים של עולם העבודה.

יובל וורגן: את זה אפשר לעשות לאחר כיתה י"ב.

יובל וורגן: נעבור לכמה נתונים מרכזיים.

יובל וורגן: בוודאי כל אחד מהגורמים פה ירחיב בהמשך.

יובל וורגן: אני אתן רק בסיס ממש מצומצם.

יובל וורגן: במערכת החינוך הטכנולוגית שתחת אחריותו של משרד החינוך יש כ-108 אלף תלמידים בנתיב הטכנולוגי בכיתות י' עד י"ב.

יובל וורגן: זה מהווה כ-37% מכלל התלמידים בכיתות האלה.

מיכאל מלכיאור: אתה צריך להגיד בכל שנתון.

יובל וורגן: בערך כשליש.

יובל וורגן: אם אני לוקח את הקבוצה של י' עד י"ב, בכל מערכת החינוך אז בקבוצה הזאת בחינוך הטכנולוגי זה 37%.

יובל וורגן: כמובן הנתונים האלה יש לחלק אותם לפי מגמות.

יובל וורגן: החינוך הטכנולוגי הוא לא מקשה אחת.

יובל וורגן: יש חלוקה פנימית לפי קבוצה מסוימת של מגמות.

יובל וורגן: תוכלו לראות את זה במסמך.

יובל וורגן: כדאי להגיד שבעשורים הקודמים שיעורם של הלומדים בנתיב הטכנולוגי היה גבוה יותר.

יובל וורגן: ד"ר חנה ויניק שנמצאת פה ממשרד החינוך טוענת שההשוואה היא לא בדיוק תקפה מכיוון שהרפורמה בחינוך הטכנולוגי שהיא תופסת חלק מרכזי במסמך, הרפורמה הזאת שינתה את כמות המגמות, את הרכבן ולכן ההשוואה הזאת לא תקפה.

יובל וורגן: בכל מקרה זה הנתון 37% נכון לעכשיו.

יובל וורגן: לגבי ההישגים של התלמידים שלומדים בנתיב הזה.

יובל וורגן: יש בהחלט עלייה בנתוני בחינות הבגרות, גם במספר הניגשים, גם במספר הזכאים.

יובל וורגן: ומספר התלמידים שתעודות הבגרות שלהם עומדות בדרישות הסף של האוניברסיטאות.

יובל וורגן: כדאי לציין שהנתון הזה עדיין נמוך בשיעור לא מבוטל מהנתון המקביל בחינוך העיוני.

יובל וורגן: אמנם יש צמצום של הפער בשנים האחרונות בין שיעור הזכאים בחינוך הטכנולוגי לשיעור הזכאים בחינוך העיוני אבל עדיין יש פער.

יובל וורגן: מה שכן הנתונים כן מצביעים על כך שאלה שכבר זכאים לתעודה בנתיב הטכנולוגי איכות התעודות שלהם היא גבוהה מאוד, גם מבחינת מספר היחידות וגם מבחינת הציונים.

יובל וורגן: לגבי תקציבים.

יובל וורגן: אנחנו התקשינו לקבל פירוט מדויק מאוד של מספרים כמו שאנחנו נוהגים להציג בדרך כלל.

יובל וורגן: עיקר התקציב של החינוך הטכנולוגי, משרד החינוך נמצא בתוך תקנות שכר הלימוד ובהן אין הפרדה ברורה, גם בתקנות ברמה הנמוכה ביותר, אין הפרדה בין הטכנולוגי ובין העיוני, ובכל זאת אנחנו יודעים להגיד שמדובר על קיצוץ של 30% ויותר בעשור האחרון.

יובל וורגן: אפשר אולי להזכיר שבישיבה לפני שנתיים פה בכנסת, ישיבה משותפת של ועדת חינוך וועדת המדע משרד החינוך הציג אז נתונים של 16 קיצוצים עוקבים שהסתכמו ב-32% בתקציב, ויש לנו גם את חוות דעתה של ד"ר ויניק שזה פחות או יותר סדר הגודל בכלל הסעיפים.

יובל וורגן: ישנה סוגיה, אם אני יוצא רגע מהמסגרת של משרד החינוך, סוגיה שמוזכרת במסמך גם כן בפירוט של הפיצול בין משרד החינוך למשרד התמ"ת.

יובל וורגן: אמנם היקף הלומדים במסגרות הכשרה מקצועית לנוער שתחת משרד התמ"ת הוא לא גדול יחסית למשרד החינוך.

יובל וורגן: זה כ-12 אלף תלמידים.

יובל וורגן: ובכל זאת אנחנו חשבנו שהפיצול הזה כדאי להקדיש לו מקום.

יובל וורגן: אמנם זה היקף לא גדול אבל למשרד התמ"ת ישנה הכשרה מקצועית במגוון מקצועות שחלקן הן מקצועות שדרושים ביותר לתעשייה ולצה"ל.

יובל וורגן: והנושא הזה לא מוסדר עד תומו.

יובל וורגן: לא ההכרה הפדגוגית ולא התעודות שהם מקבלים.

יובל וורגן: וכדאי לזכור שמדובר בהרבה מקרים על בני נוער שמערכת החינוך הרגילה לא הצליחה להתמודד איתם ובעצם מצאו את מקומם במסגרות תחת משרד התמ"ת.

יובל וורגן: אמרתי מילה על המקצועות הנדרשים.

יובל וורגן: אז לגבי הצרכים התאחדות התעשיינים מזכירה בכל הזדמנות את הצורך הרב בעיקר בטכנאים.

יובל וורגן: ההערכה האחרונה שאנחנו קיבלנו זה כ-5000 טכנאים שחסרים בו זמנית בתעשייה.

יובל וורגן: קיבלנו נתונים שמפורטים במסמך מצה"ל על ירידה גם במספר בוגרי החינוך הטכנולוגי שמגיעים אליו וגם באיכותם.

יובל וורגן: מה שגורם לצה"ל קשיים וצורך להכשיר אנשים שלמדו מקצועות עיוניים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להזכיר כי לא הזכרת את זה בדוח אבל היתה לנו ישיבה מאוד רחבה על הנושא הזה בוועדה משותפת שלנו וועדת המדע.

מיכאל מלכיאור: וקיבלנו נתונים מאוד מאוד קשים מצה"ל.

מיכאל מלכיאור: וגם הם צריכים להשקיע במה שמערכת החינוך לא עושה.

מיכאל מלכיאור: השאלה גם זה, מי שרואה דברים בצורה מערכתית אם זה דבר נכון, להפיל את זה על צה"ל וכמובן שזה גם גורם לכך שיש מחסור מאוד גדול בתפקידים.

מיכאל מלכיאור: מצה"ל אנחנו נשמע מכם גם היום אבל היתה לנו ישיבה על זה ואני התפלאתי שלא הזכרת.

יובל וורגן: אני אסיים ואעביר את רשות הדיבור לגלעד ברשותך.

יובל וורגן: אני אומר, היתה שורה ארוכה של דוחות והמלצות שנגעו בנושא החינוך הטכנולוגי.

יובל וורגן: אנחנו ניסינו להביא את עיקריהן בדוח.

יובל וורגן: התוכנית האחרונה כמו שהזכיר היושב ראש היא תוכנית טוב מיועדת לפרישה רב שנתית, גם את פרטיה תוכלו לראות בדוח.

יובל וורגן: בפעם האחרונה שאנחנו פנינו למשרד החינוך הבנו שהתקציב שדרוש להמשך הפרישה בשנת הלימודים הבאה טרם הובטח.

יובל וורגן: קיבלנו נתון של 15 מיליון שקלים שדרושים לשנת הלימודים הבאה.

יובל וורגן: אם אינני טועה זה היה 50 מיליון שקלים שדרושים להפעלת כל מחזור מלא במשך שנה.

מיכאל מלכיאור: גם מלא זה לא כל כך הרבה תלמידים.

יובל וורגן: זה בעצם 2500 בארבעה מחזורים.

יובל וורגן: בודאי משרד החינוך יתייחס לזה בהמשך.

יובל וורגן: ניתן לגלעד.

גלעד נתן: אני עשיתי סקירה בינלאומית בחלק שלי של המסמך.

גלעד נתן: בעיקר מדינות מתועשות, מערביות, מפותחות, בעיקר באיחוד האירופאי וגם מחוצה לו.

גלעד נתן: המדינות שעסקתי בהן רואות את החינוך המקצועי ככלי מרכזי בשמירה על הצרכים של המדינה ושל האזרח.

גלעד נתן: המדינות המתועשות רואות בזה דרך להבטיח שיהיה כוח עבודה שיבטיח את הצמיחה של המשק וההתפתחות שלו ואת מקומות העבודה שיבטיחו את רמת החיים של האזרחים שלו וככלי לתת לאזרח עצמו עבודה ויכולת להתפתח.

גלעד נתן: כי היום המדינות האלה מבינות שהדרך היחידה שלהן להתמודד עם בריחה של תעשייה לעולם השלישי זה הבטחה של כוח עבודה שהוא מיומן.

גלעד נתן: עכשיו כל המדינות האלה התמודדו עם הנושא של הסללה מי יותר בהצלחה מי פחות, כיוון שיש מודעות לזה שהכשרה מקצועית הקלאסית היא אכן הסלילה.

גלעד נתן: והדרך העיקרית להתמודדות היא לא בהשקעה בחינוך המקצועי עצמו ככלי אלא להשקיע לפניו.

גלעד נתן: השקעה אדירה בחינוך היסודי כדי שכשמגיעים לילד וזה בדרך כלל בגיל יותר מוקדם מישראל, אם זה גיל 13 בגרמניה, או גיל 11 בסינגפור, מדינות שמתחילים בהן את החינוך המקצועי כבר בעצם לפני גיל התיכון, שהילד שמגיע לשם עם ההורים נבחן על בסיס הישגים, על בסיס כמה שהוא באמת השקיעו בו כל דבר כדי לקבוע מה הוא יכול לעשות ומה הוא לא יכול לעשות.

גלעד נתן: נקודה שנייה היא לאפשר מוביליות בין מערכות החינוך.

גלעד נתן: כלומר הרחבת ההשקעה גם בחינוך המקצועי, הרחבת מגוון האפיקים של החינוך המקצועי, שאנשים יוכלו להגיע כל הזמן וגם אם הם רוצים לעבור בשלב מסוים ממערכת למערכת לעבור ממערכת למערכת.

גלעד נתן: בסינגפור למשל יש מודל בחינות מאוד פשוט בסיום כל שנה שהם תמיד מתחילות בחינוך המקצועי.

גלעד נתן: אם בן אדם גומר את הבחינות שלו בחינוך המקצועי בציונים ראויים הוא יכול תמיד לעבור ולעשות את הבחינות של המערכת המקבילה וככה בעצם לדלג ממערכת למערכת, אם הוא יכול, אם הוא רוצה.

גלעד נתן: עכשיו אין טעם להשלות.

גלעד נתן: זה לא תמיד רק אם הוא רוצה, זה לא תמיד רק אם הוא יכול.

גלעד נתן: אבל זה הכיוון היום בעולם.

גלעד נתן: לעשות רפורמות שיאפשרו מוביליות בין מערכתית.

גלעד נתן: עוד נקודה חשובה בחינוך המקצועי העולמי זה המעבר לחינוך מקצועי על תיכוני.

גלעד נתן: יש חינוך מקצועי תיכוני, יש חינוך מקצועי עוד לפני התיכון, אבל היום המגמה היא להתמקצע בצורה כמה שיותר רחבה.

גלעד נתן: זה לא רק הנדסאי זה גם מהנדס.

גלעד נתן: הצרכים הם בכל דרגה.

גלעד נתן: וזאת הנקודה הכי חשובה שהיא בעולם שהיא אולי שונה המסורתי הקלאסי בישראל, חינוך מקצועי בעולם זה גם מהנדסים שלומדים בטכניון.

גלעד נתן: טכניון בחיפה, זו אוניברסיטה טכנית.

גלעד נתן: ושם לומדים בוגרים של מערכת החינוך המקצועי, לא של מערכת החינוך העיונית.

גלעד נתן: הם לומדים שם כי הם למדו מגיל 13 כשאמרו להורים הילד שלך ילך לכיוון הנדסה במערכת שמיועדת לשם.

גלעד נתן: ולכן צריך לזכור את זה שחינוך מקצועי זה לא רק להכשיר נגרים וזה לא רק להכשיר בן אדם שעובד על המכונה הכי בסיסית, זה גם להכשיר אנשים שיעבדו בתור מהנדסים והנדסאים.

גלעד נתן: זה חשוב לזכור שגם בן אדם שעובד במערכת הכי בסיסית וזה רוב המדינות משלבות יש זכות להשכלה רחבה, ולכן תוכלו לראות בחלק של ההשוואה הבינלאומית שבמדינות משקיעים הרבה מאוד בהגדרת ההשכלה המינימלית שחייבים לתת הרחבה מעבר להכשרה המקצועית לתלמידי החינוך המקצועי כדי להרחיב את הבסיס החינוכי שלהם.

גלעד נתן: תודה.

מיכאל מלכיאור: פרופסור קנת פרייס שעשה מחקר גדול במכון וייצמן ויושב ראש מרכז חינוך מדעי וטכנולוגי.

מיכאל מלכיאור: ד"ר דן שרון אנחנו שמחים שהגעת.

מיכאל מלכיאור: הוא היה פעם לפני הרבה שנים בתפקיד של שלומית עמיחי כמנכ"ל המשרד אבל פה הוא נמצא בכובע אחר של הנציג של סטף ורטייהם שמקבל איזה פרס בחוץ לארץ היום.

מיכאל מלכיאור: סטף היה אחד מאלו שמאוד דחף אותי לעסוק, קיבלתי שיחת מוסר ממנו של כמה שעות טובות, והבטחתי לו שאנחנו ניקח את הדברים ברצינות.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר כמובן שאני נסכים לכל דבר ועניין אבל שנטפל ברצינות ובצורה אסטרטגית.

מיכאל מלכיאור: יש לו עמדות אפיקורסיות מאוד לגבי כלל החינוך בישראל שהוא בעצם חושב שכלל החינוך העיוני במידה רבה גם האוניברסיטאי כמו שהוא נעשה היום זה חינוך מטמטם יותר ממה שהוא משכיל.

מיכאל מלכיאור: אני בעד אפיקורסיות.

מיכאל מלכיאור: אני נגד בורות.

מיכאל מלכיאור: אפיקורסיות זה אומר שלמדת משהו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את אורט, הרשת הגדולה, את צבי פלג מנכ"ל הרשת.

מיכאל מלכיאור: יש מהתאחדות התעשיינים יודקה שגב ומי שאחראי על התכנון בניהול כוח אדם וכמובן את צה"ל אנחנו נשמע ואת חנה ויניק שהיא אחראית על תחום במשרד החינוך, וד"ר חיים רוסו, ד"ר טל לוטם.

מיכאל מלכיאור: ברוך שניר.

מיכאל מלכיאור: נשמע גם את חברי הכנסת בין ובין.

מיכאל מלכיאור: יש להם זכויות יתר במקום הזה.

מיכאל מלכיאור: יש להם גם דברים חשובים להגיד.

מיכאל מלכיאור: ובסופו של דבר אנחנו צריכים לעשות התכנון כוועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש משלומית להתייחס לדברים שעד עכשיו נאמרו ולהתייחס קודם כל למה התכנון שלכם במשרד.

שלומית עמיחי: קודם כל בוקר טוב.

שלומית עמיחי: אני נזהרת בחדר הזה מלומר מילים נוסח אלה שציטטת מפי סטף ורטהיימר אבל בעיקרון אני רוצה לומר שהדעות שיש בנושא של החינוך המקצועי הטכנולוגי הן רבות ומגוונות.

שלומית עמיחי: האמירה שלך אדוני היושב ראש שאין קשר בין הוועדות למסקנות אני חושבת שאיננה נכונה, או לא תמיד נכונה כדי להגיד את זה בצורה מנומסת, כי אולי אחת התוצאות שאנחנו נמצאים בה היום בטוב ובביקורת עליה היא בזכות הוועדה שד"ר דן שרון היה המרכז שלה, ועדה בראשות פרופ' חיים הררי שכותרתה היתה מחר 98 ואנחנו היום במחרתיים 2008 וראו זה פלא אט אט לא כמו שהוא חלם, לא כמו שהוועדה רצתה, לא במלואה, אבל הכיוון שהוועדה התוותה התקיים.

שלומית עמיחי: והמחזוריות של עשר שנים היא המחזוריות ידועה בנושאי שינויים, התחדשות, רפורמות בחינוך, אז זה טבעי שהיום אנחנו באים ואומרים, רגע, עשינו, הגענו לכאן.

שלומית עמיחי: בואו נראה האם לא הגזמנו, האם לא לקחנו את המטוטלת יותר מדי, האם לא צריך אולי להתאים את עצמנו למה שקרה במהלך השנים.

שלומית עמיחי: בעיקרון אני חושבת שהבשורה הטובה שיש היום לחינוך הטכנולוגי במדינת ישראל שהוא לא שם נרדף לחינוך הנמוך ביותר, עניי עמנו, וכאלה שבאים בדרך כלל ממוצא מסוים, וגרים בישובים מסוימים, אלה הם ללומדים בחינוך הטכנולוגי.

שלומית עמיחי: על המשוכה הזאת התגברנו ועשר שנים להתגבר עליה זה זמן מכובד, זה טבעי, זה לא שעשינו את זה מהר מדי, אבל גם לא עשינו את זה לאט מדי.

שלומית עמיחי: זה לוקח זמן.

שלומית עמיחי: בידיעה שרק מחזור לימודים הוא שלוש או ארבע שנים אז טבעי הוא שצריך את הזמן הזה.

שלומית עמיחי: והיום באמת עיקר ההשקעה של משרד החינוך היתה בהפיכת החינוך העיוני בכלל כחינוך של כלל ילדי ישראל, החינוך הטכנולוגי שהרובד העיוני בו הוא רובד מאוד חשוב, ותעודת הבגרות היא נחלה של רבים יותר.

שלומית עמיחי: ואתם יודעים שבנושא של תעודות בגרות אם אנחנו עקביים אז לא מדברים על קפיצות בעשרות אחוזים אלא עליות מתונות, ובעלייה המתונה הזאת, אני לא נשבעת מחמת גילי המופלג, אבל נדמה לי שכשאני התחלתי להיחשף לנתונים דיברנו על פחות מ-30% זכאים בוגרי החינוך הטכנולוגי, ואם היום אנחנו מדברים על לפחות כעשרה אחוז יותר מזה אז הגענו.

שלומית עמיחי: בנושא הזה הגענו ליעד שהוצב ושמדינת ישראל אימצה אותו ככיוון פעולתה.

שלומית עמיחי: ממשלות ישראל, מדינת ישראל, וכך פעלנו.

שלומית עמיחי: הפחתנו בצורה משמעותית את ההסללות, הפחתנו בצורה משמעותית את מספרי המקצועות האינסופיים שהחליפו שמות אבל מכשירים, ולא כלים.

שלומית עמיחי: אז קראו לזה עיצוב העץ ולא נגרות אבל זה היה אותו הדבר.

שלומית עמיחי: המקצועות האלה הופחתו בצורה משמעותית.

מיכאל מלכיאור: אם אני יכול רק דבר אחד, רק בשביל לחדד, מה שיגיד אולי, אם הוא היה פה סטף, הוא יגיד זה לא שיש אחוז יותר גדול של זכאי בגרות, זה רק בגלל ששינתם את ההגדרה של מה זה חינוך מקצועי וטכנולוגי.

מיכאל מלכיאור: הכללתם כיוונים עיוניים שממילא היו העיוניים היותר יוקרתיים.

מיכאל מלכיאור: הוספתם חינוך מדעי בתוך החינוך העיוני אבל בעצם לא נעשה שום שינוי בחינוך המקצועי טכנולוגי האחר.

שלומית עמיחי: אני אשאיר לד"ר חנה ויניק להתמודד עם הסוגיה הזאת.

חנה ויניק: הכיוון שלנו להכשיר את הבוגר זה בדיוק ברוח הדברים שאמר גלעד שהעובד של היום הוא לא אחד שהולך למכונה ומפעיל אותה וכשהיא מתחלפת בגלל טכנולוגיות הוא לא יודע מה לעשות.

חנה ויניק: הבסיס ההשכלתי צריך להיות רחב יותר.

חנה ויניק: הם צריכים לדעת קצת אנגלית כדי לקרוא הוראות.

חנה ויניק: הם מקבלים אורינות.

מיכאל מלכיאור: חנה זה ברור.

מיכאל מלכיאור: אבל המספר הזה שיש יותר בגרות, המספר הזה כמעט כולו נובע מכך ששינינו את ההגדרה של לימוד עיוני רגיל ומדעי.

חנה ויניק: המספר נובע בגלל שיפור איכות הלמידה, בגלל המודולריות שמאפשרת להתקדם בקצב, בגלל תמיכה.

שלומית עמיחי: התשובה היא נהפוך הוא.

שלומית עמיחי: שהרי הגדלנו את מספר התלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי במקצועות האיכותיים, הפחתנו את מספר התלמידים בחינוך הטכנולוגי בכלל.

שלומית עמיחי: אז כך שמבחינה סטטיסטית אני לא חושבת שהתופעה היא התופעה שסטף מדבר עליה.

שלומית עמיחי: בסך הכול הלימודים בחינוך הטכנולוגי היום נחשבים ללימודים איכותיים.

שלומית עמיחי: יותר בוגרים מגיעים לאקדמיה.

שלומית עמיחי: אני רוצה להזכיר לכולנו שבמטוטלת הזאת בזמנו היתה אמירה שאין קשר בין מה לומד הבוגר לבין מה שהוא עושה בחייו המקצועיים אחר כך.

שלומית עמיחי: זאת היתה אחת האמירות החזקות ביותר שהביאה בכלל לשינויים.

שלומית עמיחי: ואז נאמר, רגע, אם אין קשר, אם ממילא הוא לא משתמש במקצוע שהענקנו לו, לפחות נעניק לו השכלה כללית כדי שיוכל לבחור ממגוון מקצועות ולאו דווקא מהמקצוע אליו כיוונו.

שלומית עמיחי: ואינני יודעת אם היום באמירה שאנחנו אומרים, בואו נעשה את השינוי, האם אנחנו מבטיחים, או גלעד יגיד מה קורה במחקרים בעולם, הקשר בין מה שלומדים לבין מה שאחר כך עוסקים.

שלומית עמיחי: וזה מוביל אותי לאמירה נוספת ובסוף אני גם אגיד מה כוונתנו לעשות בשנה הקרובה.

שלומית עמיחי: אני לא צריכה לומר את זה אבל אני כן צריכה לומר את זה.

שלומית עמיחי: מערכת החינוך היא חלק ממדינה שלמה.

שלומית עמיחי: אז יש תלמידים, יש מורים, יש לנו בעיה קשה מאוד עם מורים איכותיים, תוספת.

שלומית עמיחי: אין לי בעיה עם אלה שנמצאים, יש לי בעיה עם אלה שלא מגיעים היום ללמוד הוראה של החינוך הטכנולוגי ולשם אנחנו חייבים לכוון חלק ממאמצינו וזה לא מוטל רק על משרד החינוך.

שלומית עמיחי: יש פה את האקדמיה, יש פה נושא של מלגות.

שלומית עמיחי: משרד החינוך לבד לא יוכל לעשות את זה.

שלומית עמיחי: יש כאן את התעשיינים, את הגופים הסובבים, וגם הצבא יכול לתרום הרבה בנושא הזה כדי שנוכל לגייס מורים איכותיים טובים.

שלומית עמיחי: זאת נקודה אחת.

צבי פלג: המכללה היחידה שסגרתם למורים טכנולוגים היתה המכללה שאורט ניהלה והיא כמעט היתה מאוד מאוד יחודית בנוף של המורים לטכנולוגיה במדינת ישראל.

צבי פלג: ואותה היחידה מכל המכללות החלטתם לסגור.

שלומית עמיחי: אני לא רוצה עכשיו להיכנס לזה גם משום שלא כל העובדות ידועות לי.

שלומית עמיחי: אלה דברים שנעשו לא בתקופתי.

שלומית עמיחי: אבל אני מניחה שהיתה ביקורת או שאלה של קשר בין מה שמפיקים מהמכללה לבין מה שקורה הלכה למעשה בשדה.

שלומית עמיחי: אבל אני מוכנה ללמוד מה קרה שם.

שלומית עמיחי: אני לא רוצה לומר יותר מזה.

שלומית עמיחי: האקדמיה יש לה פה מקום נכבד מאוד משום שהעובדה היא שמעטים הולכים אחר כך באקדמיה ללמוד והשאלה היא מי אשם.

שלומית עמיחי: איפה זה מתחיל.

שלומית עמיחי: האם זה מתחיל במערכת החינוך או שזה מתחיל בגלל מה שהאקדמיה מציעה, או שמתחיל בגלל מה שהמדינה מציעה אחר כך כמסלול התקדמות של אנשים.

שלומית עמיחי: ויש פה שאלה שהיא לא רק על כתפי מערכת החינוך.

שלומית עמיחי: נושא התעשייה כמובן.

שלומית עמיחי: עד כמה התעשייה מציעה, קולטת, יודעת לחבק, והמגמה היום שהתעשייה תלווה לא כבית ספר מקצועי אלא התעשייה מעורבת ותוכנית טוב היא תוכנית משותפת, יש בה מסר מאוד חשוב למערכת כולה ומבחינה זאת יש כאן יצירת מעגל שהוא מאוד תורם, ואני מאוד מקווה שעם התעשייה גם נגיע לנושא של המורים המקצועיים, אולי אפילו השילובים.

שלומית עמיחי: ויש רעיונות נהדרים שאנחנו היום מנסים לראות איך בתכל'ס הופכים אותם לפעילות.

שלומית עמיחי: יכול להיות שמקצוע ההוראה היום הוא לאו דווקא משרה מלאה, רק מורה, אולי הוא שילובים.

שלומית עמיחי: ובעניין הזה אנחנו גם פתוחים והיום ממקדים פעילות לחפש את הדרך.

שלומית עמיחי: אני רוצה לומר משהו על הצבא.

שלומית עמיחי: לא התכוננתי, לא הבאתי, אבל מישהי ציידה אותי פעם באיזה שיר יפיפה שבו המורה בתיכון מסבירה למה המורה בחטיבת הביניים לא הכינה את התלמידים ואלה בחטיבות הביניים ביסודי והיסודי בגני הילדים, וכך, וכך, וכך, והאימא המסכנה שביום הלידה של הילד התחילה כבר להיות אשמה.

שלומית עמיחי: הסיפור של הצבא, אני שמעתי אותו הרי גם לפני עשר שנים וחמש עשרה שנה, זה לא משהו חדש שהצבא לא מדושן עונג ממה שמערכת החינוך נותנת לו, ואני לא רוצה להרחיב בעניין.

שלומית עמיחי: מערכת החינוך נועדה לתת לבוגר את הכלים להשתלב בחיי עבודה, בחיי יצירה, בחיי התפתחות, והמערכת עושה את המקסימום שאנחנו יודעים גם מה היא המורכבות של התלמידים במדינת ישראל.

שלומית עמיחי: אנחנו לא צריכים להכין ספציפית לצבא.

שלומית עמיחי: אנחנו בשילוב עם הצבא צריכים להשכיל לקטוף את התוצרים הטובים שלנו כדי שהצבא יוכל להשתמש בהם בעתיד.

שלומית עמיחי: מילה אחרונה.

שלומית עמיחי: לאן פנינו?

שלומית עמיחי: ראשית, באמת יחד עם משרד ראש הממשלה, אנחנו נמצאים בדיונים כבר מתחילת השנה ובחלקם דן היה שותף, והרבה גופים אחרים, סטף היה שותף, וכמובן בין המשרד לבין משרד ראש הממשלה ואנחנו בוודאות הולכים על הרחבה של תוכנית טוב ולכך יהיה תקציב ואני מקווה שהלוקחים חלק בעניין יקבלו על זה הודעה תוך ימים ספורים.

שלומית עמיחי: אין לנו ויכוח לגבי תוכנית טוב.

שלומית עמיחי: התחושה של כולם שזאת תוכנית טובה, תוכנית שראוי להשקיע בה, במאמץ של הגדלת תקציב של משרד החינוך, הגדלת תקציב של משרד ראש הממשלה, שווה מדינת ישראל אנחנו הולכים להרחיב את תוכנית טוב, להמשיך אותה ולהוציא אותה משם הניסוי לתוכנית שמתפרשת.

שלומית עמיחי: דבר שני, היה לנו שיח על הנושא שקוראים לו בתי ספר מקצועיים תעשייתיים.

שלומית עמיחי: הוא קצת משתלב עם הנושא של חוק חינוך חובה.

שלומית עמיחי: ראינו בזה כאחד האפיקים לאפשר לכאלה שעד עכשיו לא השתלבו להשתלב.

שלומית עמיחי: אנחנו מחפשים את הדרך המיטיבית.

שלומית עמיחי: על כך עוד לא קיבלנו החלטה אתמול.

שלומית עמיחי: היתה הצעה של סטף להקים בתי ספר נפרדים.

שלומית עמיחי: אנחנו לא חיים בשלום עם ההצעה הזאת, לא תקציבית ולא קונספטואלית.

שלומית עמיחי: ואני צריכה להגיד בכבוד רב למי שעושה אבל לפחות דן ידידי יודע שבין להצליח עם מאה או מאתיים לבין להצליח בפרישה ארצית יש הבדל גדול.

שלומית עמיחי: אנחנו לא מרגישים את הביטחון שזאת תשובה.

שלומית עמיחי: אני מאוד מקווה שהקשר הטוב שיש לנו ייהפך לקשר אמיץ עם משרד התמ"ת, עם משה, כדי שנוכל באמת לשלב בין מה שיש ולנצל את מה שיש ואתם את מה שיש לנו וליצור איזושהי מערכת משותפת.

שלומית עמיחי: בזמנו היתה לנו הצלחה רבה עם נושא מרכזי החינוך, עם כיתות הכוון, ואין סיבה בעולם שלא נצליח גם עם המגמות האלה.

שלומית עמיחי: אז לשם אנחנו הולכים כרגע.

שלומית עמיחי: (1) הגדלה משמעותית וסיסטמית של תוכנית טוב.

שלומית עמיחי: (2) עדיין אוחזים ברעיון של בתי ספר מקצועיים.

שלומית עמיחי: אני אומרת את זה עם מירכאות כי אני עוד לא בטוחה בשם.

שלומית עמיחי: אבל אנחנו מחפשים את המתודה הנכונה לעשות את זה.

שלומית עמיחי: אולי זה יהיה ענף בתוך בתי ספר קיימים ולא בתי ספר חדשים ועל כך אנחנו אמורים להחליט תוך שבוע.

שלומית עמיחי: זאת המגמה השנייה.

שלומית עמיחי: (3) המגמה השלישית היא מן הגורן ומן היקב להמשיך בכל זאת לתקצב את ההצטיידות של מעבדות.

שלומית עמיחי: אני אומרת מן הגורן ומן היקב כי בבסיס התקציב שקוצץ דרמטית בשנים האחרונות אין לי ויכוח עם הנתונים, אני אומרת את זה בכל מקום, אנחנו היום לא נמצאים במצב שיש לנו תקציבים נוספים לשקם וזה רק באמת למשוך מכאן ומכאן והיושבים כאן יודעים כמה זו החלטה קשה להגיד למי לא כדי לתת כן.

שלומית עמיחי: ובהחלטות האלה אנחנו נמצאים.

מיכאל מלכיאור: תודה לשלומית.

מיכאל מלכיאור: אני בכל זאת רוצה להציע לך דבר שנובע מכלל ההמלצות פה.

מיכאל מלכיאור: מעבר לעבודה הברוכה שאת עושה אנחנו יודעים שאת עושה את זה באמת בנסיבות, אנחנו עושים את המקסימום.

מיכאל מלכיאור: אין ספק כשקיצצנו במשך 8 השנים האחרונות 32% מהתקציב אז אתה לא יכול לעשות את מה שאתה אמור לעשות.

מיכאל מלכיאור: אם היית יכולה לעשות את זה אז היית צריכה להיות במקום אחר לגמרי.

מיכאל מלכיאור: היית צריכה להיות במקצוע של קוסמים.

מיכאל מלכיאור: את יודעת לעבוד עם הכלים שיש לך.

מיכאל מלכיאור: להפיק את המקסימום.

מיכאל מלכיאור: אני בכל זאת רוצה להציע לכם.

מיכאל מלכיאור: מאחר ואני יודע שיש חשיבה גם במשרד ראש הממשלה, אני יודע שזה מאוד מעסיק את המנכ"ל, אז פה בכל זאת להקים גוף על.

מיכאל מלכיאור: גם מה שאת אומרת ההיזון החוזר של התעשייה וההיזון החוזר של הצבא ושל האקדמיה, ולבנות גם שם דברים מערכתיים שכל הגורמים יעבדו ביחד, שתקבלי פה את ההצעה שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה נכון שהמנכ"לית של משרד החינוך צריכה להיות בראש וליזום את כל השותפות הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני שומע מכל הגורמים שהם מוכנים לשותפות הזאת.

מיכאל מלכיאור: אז אם אנחנו יכולים לסכם דבר כזה שבין שאר הדברים שתיקחי מפה שאתם תיצרו בתוך זמן שאת תקבעי את תחילה של גוף שהוא יהיה גוף אסטרטגי חשיבתי ויכול להיות שפתאום תראי שיש הרבה יותר אמצעים, או אנשים יבינו שצריכים להקציב לזה הרבה יותר אמצעים ממה שאפשר לעשות במסגרות המוגבלות היום.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שמקובל עלייך?

שלומית עמיחי: אני חושבת שזה רעיון מבורך מאוד.

שלומית עמיחי: בהחלט כן.

מיכאל מלכיאור: אז בואו נקבל את זה כאחת מההחלטות.

מיכאל מלכיאור: אני רואה שגם חנה שעוסקת בזה כל כולה חושבת כך, אז בואו נקבל את זה כהחלטה וכמסקנה מהדברים שלמדנו עד הנה.

שלומית עמיחי: אני צריכה לומר שהגוף שסייע לאורך השנים זה המל"מ, מרכז להוראת המדעים, עם המומחים שלו שליוו גם את נושא המדעים וגם את נושא החינוך הטכנולוגי המעמיק.

שלומית עמיחי: גם הוא נמצא בקשיים נוראיים בגלל הבעיות של התקציב שקוצצו והגיעו למצב כמעט של הגמל שצריך להתרגל להיות בלי מים.

קני פרייס: אני רוצה קודם לדייק לגבי התפקיד.

קני פרייס: שמעתם שמכון וייצמן ערך את המחקר.

קני פרייס: זה לא בדיוק כך.

קני פרייס: אני מוניתי על ידי השר שריד כיושב ראש הוועד המנהל של המרכז לחינוך מדעי טכנולוגי שזאת מסגרת של שיתוף פעולה בין משרד החינוך ושמונה אוניברסיטאות.

קני פרייס: בדרך כלל מי שפעיל זה אנשים ממחלקות להוראת המדעים.

קני פרייס: התפקיד נמשך בזמן של השרה לבנת ונמשך עד היום.

קני פרייס: המל"מ במסגרת שיתוף הפעולה עושה פעולות והאנשים באוניברסיטאות מבצעים פעולות שונות, וכאן שלומית הזכירה את הבעיה התקציבית.

קני פרייס: את הבעיה התקציבית קל להבין אותה וקל גם להבין מה הפתרון שזה כסף, אבל יש כאן גם תרומה חשובה נוספת וזאת תרומה של ראייה כללית של החינוך המדעי הטכנולוגי.

קני פרייס: במסגרת הגופים, הוועדות של המל"מ משרתים פרופסורים מובילים.

קני פרייס: פרופסורים שהם דיקנים, סגני נשיאים, ואנחנו בארץ מתברכים ברמה מאוד גבוהה של מדע ושל הוראת המדעים.

קני פרייס: בתחומי המדע, בתחומים של הוראת המדעים באקדמיה אנחנו בעולם נתפסים כמובילים והרמה היא בהחלט גבוהה.

קני פרייס: והאנשים האלה משרתים בוועדות שונות כדי לתת פרספקטיבה רחבה ללימודים האלה.

קני פרייס: המדע משתנה, הפיזיקה של היום זה לא הפיזיקה שלפני עשרים שנה.

קני פרייס: ולא צריכים ללמד כל דבר שלימדו לפני עשרים שנה.

קני פרייס: הדברים משתנים.

קני פרייס: גם הטכנולוגיה והלימודים משתנים.

קני פרייס: ואני רוצה לייחד כמה מילים לגבי ההמלצות ומה שעשינו.

קני פרייס: ההמלצות ככלל אומצו על ידי ההנהלה הבכירה של משרד החינוך.

קני פרייס: אני בתפקיד כיושב ראש תמיד הקפדתי שלא נמליץ דבר שלא ניתן ליישם, כי אף אחד לא רוצה לעסוק בטחינת מים.

קני פרייס: חלק גדול מההמלצות עסקו ביחוד בצמצום של המקצועות המדעיים.

קני פרייס: אנחנו בחנו את הלימודים המדעיים והטכנולוגיים בכלל, בראייה מודרנית של המדע והטכנולוגיה ומצאנו יותר מדי חפיפה מיותרת.

קני פרייס: מצאנו מקצועות שבחלקם מיושנים, והמלצנו על איחוד וצמצום של מספר מקצועות בחינוך המדעי בכלל וגם בחינוך הטכנולוגי.

קני פרייס: אני רוצה לציין שהראייה שלנו הייתה ראייה מדעית פדגוגית, אבל יש בעניין הזה גם לחסוך כסף.

קני פרייס: כי כל מקצוע, כל דבר שמלמדים ושאין צורך ללמד אותו גורר הוצאות, גם בניהול של המקצוע באופן כללי, גם בתקציבים למשל של ניהול בחינות הבגרות, מורכבות שנזה נבע מאי עדכניות של המקצועות.

קני פרייס: המורכבות גוררת בסוף הוצאות שלא תמצא בשום סעיף תקציבי כי הוא בתוך הסעיפים הכללים.

קני פרייס: אבל כמה שאפשר לצמצם ולפשט זה בסוף שווה כסף.

קני פרייס: אבל אני מדגיש הראייה שלנו לא היתה של הכסף אלא של המדע ובאופן עקיף זה גורם לכסף.

קני פרייס: אני רוצה בקצרה לציין כמה מהדברים.

קני פרייס: בחינוך הטכנולוגי בחנו את המגמות, המקצועות בתוך המגמות, המלצנו על ארגון מחדש של לא מעט דברים, חילקנו את המגמות לשלושה סוגים, גם שמופיע בדוח אם יורשה לי להגיד מילה טובה לאנשים שערכו את הדוח, אני מהר מאוד הסתכלתי כאן ואני רואה שזה גם תמציתי וגם מקיף.

קני פרייס: לא קל לכתוב דוח כזה.

קני פרייס: חילקנו לשלושה סוגים.

קני פרייס: הסוג הראשון, נתנו שם מדעי הנדסי, שאלה מגמות שנועדות כמגמות למי שבעיקרון יגיע ללימודים אקדמים.

קני פרייס: המגמות הטכנולוגיות למי שיעסוק במקצוע מבוסס מדע היום אבל ברמה הטכנולוגית וצריך לציין שטכנאים והנדסאים הם מאוד חשובים.

קני פרייס: נקטנו בפעולה שהגבילה את כמות מורי הפיזיקה ב-10%.

קני פרייס: בחנו את דרישות החובה במקצועות פיזיקה, כימיה וביולוגיה כנגד דרישות של שנה א' באוניברסיטה.

קני פרייס: המלצנו לצמצם שליש בדרישות החובה לבגרות.

קני פרייס: להעביר לרשות לבחירה.

קני פרייס: אני לא יודע עד כמה הדבר הזה מיושם אבל יש בדבר הזה כדי להקל מאוד על המורים וגם בעקיפין על התקציבים.

קני פרייס: מאוד חשוב, מדע לכולם.

קני פרייס: גם מי שלא הולך להיות מדען או טכנולוג היום אזרח צריך שיהיה לו בסיס בהבנת המדע.

קני פרייס: המלצנו המלצות על העניין הזה.

קני פרייס: גם דאגנו לכך שבשלב זה לספרים של המל"מ למדע וטכנולוגיה לבית ספר יסודי הספרים האלה מופיעים באינטרנט וניתן להוריד לשימוש וזה מונע צורך לקנות ולסחוב הרבה ספרים.

קני פרייס: לצערי הפעילות הזאת האסטרטגית דעכה.

קני פרייס: בשנתיים האחרונות הנושא דעך.

קני פרייס: אני לא הרגשתי תמיכה מהשרה או מהמנכ"לית.

קני פרייס: אני יודע שהנושא נמצא במחשבה אצל שלומית.

קני פרייס: אבל נראה לי שהראייה האסטרטגית הזאת היא חשובה מאוד הרבה מעבר לפעולה כזו או אחרת ואני מקווה שהעניין הזה יתעורר.

קני פרייס: אני כתבתי מכתב.

קני פרייס: חשבתי שאולי לא מרוצים ממני.

קני פרייס: אולי זה מונע את הפעילות.

קני פרייס: אז הצעתי שאם רוצים שימנו מישהו אחר.

קני פרייס: לגיטימי לחלוטין לרצות מישהו אחר.

קני פרייס: ושלומית אני חושב שהקמת הוועדות גם אם זה בצורה חדשה כדי להמשיך לתת ראייה אסטרטגית על הדברים האלה אני חושב שהוא חשוב מאוד.

מיכאל מלכיאור: אבל האמירה שזה דעך בשנתיים האחרונות זו אמירה קשה.

מיכאל מלכיאור: צריכים לקחת את זה לתשומת לב.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לך פרופסור פרייס.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את ד"ר שרון.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

דן שרון: אני מבקש להבין את הדברים שאני הולך לומר לא ברוח של ביקורת ולא ברוח של מלחמות יהודים כאלה ואחרות אלא יותר בתור הארה של נקודות שכדאי שנשים לב אליהן.

דן שרון: זאת נקודה ראשונה.

דן שרון: נקודה שנייה, אני לא חושב שכדאי כרגע וצריך לדון במה שקורה כרגע בחינוך הטכנולוגי במשרד החינוך.

דן שרון: זאת אומרת יש כך וכך תלמידים, בנייר כתוב 37%, אני חושב שבמעשה זה קצת פחות, אבל לא חשוב.

דן שרון: הם מכוונים במגמות ועושים מה שעושים ויש שמה תוכנית חדשה שהיא תוכנית טוב שאנחנו רואים שהיא מצליחה וכדאי לברך על זה.

דן שרון: אלה מעשים טובים.

מיכאל מלכיאור: צריך להגיד גם שתוכנית "טוב" לפחות עד לנקודה הזאת אנחנו מדברים על 1250 תלמידים בסך הכול של כל הכיתות ביחד.

מיכאל מלכיאור: רק שנדע קצת פרופורציות.

מיכאל מלכיאור: כמובן מקווים שהתוכנית להגדיל את זה עד לעשרת אלפים תקרה.

דן שרון: על הצד הטוב אני רוצה לומר שמחצית מתלמידי ישראל עוברים את הבגרות.

דן שרון: 30% מתוך שנתון הולכים לתואר ראשון, שזה דברים יפים, זה הישגים, ביניהם גם כאלה שהולכים ללמוד למודים טכנולוגיים ומדעיים וגם זה טוב.

דן שרון: אך כך שיש לנו גם דברים טובים ובהחלט כדאי להתברך בהם.

דן שרון: אבל אני רוצה לבוא ולהעיר כמה נקודות שלא כל כך טובות והן מתייחסות להתעסקויות המקצועות, העיסוקים של התלמידים אחרי בית הספר, והן לעניין 30% התחתונים של השנתון.

דן שרון: אלה שלא כל כך מצליחים.

דן שרון: אלה שלא נקלטים טוב בבתי הספר שמתוכם יש לנו גם 10% שהם נושרים מוחלטים.

דן שרון: אלה שנמצאים ממש בחוץ.

דן שרון: אני מדבר רגע על האנשים האלה.

דן שרון: נסתכל עליהם.

דן שרון: עוד נקודה אחת מאוד חשובה.

דן שרון: נניח שיש לנו במקום מסוים מרכז פיתוח של אחת החברות הגדולות ההי טק באזור חיפה, דרומה לחיפה, המרכז, והם מפתחים עבור החברות האלה מוצרים מתקדמים ביותר ועושים את זה מצוין.

דן שרון: לא סתם החליטו החברות שמרכזי פיתוח יהיו בארץ.

דן שרון: הן לא מוכרחות.

דן שרון: והם מפתחים מוצר חדש.

דן שרון: מה קורה?

דן שרון: מוצר חדש, בערך 3 שנים של עבודה.

דן שרון: המוצר מפותח.

דן שרון: כעבור 3 שנים יש אולי אבטיפוס, קצת מעגלים, ואז מה קורה?

דן שרון: על ה-3 שנים האחרונות אפשר לומר כשמאה משפחות ישראליות חיו מהפיתוח.

דן שרון: יפה מאוד.

דן שרון: קיבלו שכר, נסעו על היונדאי, הכול בסדר.

דן שרון: אבל יש לנו עכשיו פוטנציאל לעוד כמה אלפי משפחות שתחיינה מהמוצר שלוש או ארבע שנים כשזה אורך חייו.

דן שרון: איפה נמצאות המשפחות האלה?

דן שרון: הן לא נמצאות בארץ.

דן שרון: הן נמצאות בסין, בהודו, במקומות אחרים, הן לא נמצאות בארץ.

דן שרון: למה?

דן שרון: משום שבאיזשהו מקום בדרך בין כל העיסוקים שעשינו איבדנו את החינוך המקצועי.

דן שרון: רבותיי, יש היום מתוך שנתון אולי 5000 ילד שעוסקים באמת בלמידת חינוך מקצועי כפי שידענו אותו בעבר.

דן שרון: זו נקודת מפתח.

דן שרון: זו נקודה שצריכה להטריד אותנו.

דן שרון: זה צד אחד של המשוואה.

מיכאל מלכיאור: אתה יכול להגדיר בדיוק מה זה חינוך מקצועי.

דן שרון: אני אגיע לזה.

דן שרון: זאת נקודה מאוד חשובה.

דן שרון: יש נקודה נוספת שגם היא מאוד חשובה.

דן שרון: נניח ניקח עיירה בשם שין, עיירת פיתוח ישראלית בשם שין, לא נגיד שמות.

דן שרון: בעיירה הזאת לפני עשר או חמש עשרה שנה היו בערך שמונה, עשרה אחוזים של השנתונים.

דן שרון: שנתון בעיירה כזאת זה 200 או 300 ילד שעברו בגרות.

דן שרון: יתרם עסקו בכל מיני עניינים אחרים.

דן שרון: אנחנו עשינו מאמצים ענקיים בשנים האחרונות בעקבות כל מיני החלטות והעלינו את אחוזי הבגרות באותה עיירה נניח ל-50%.

דן שרון: יפה מאוד.

דן שרון: אנחנו מתגאים בעניין הזה.

דן שרון: אבל אם נבדוק מה קורה בעיירה הזאת נראה שה-50% הללו מכל שנתון שעשו בגרות לא נמצאים יותר בעיירה הזאת.

דן שרון: הם נמצאים באזורים אחרים של הארץ, קרובים יותר למרכז.

דן שרון: זאת אומרת, שמערכת החינוך בפועל דלדלה את האוכלוסייה של אותה עיירה.

דן שרון: וזו לא עיירה אחת.

דן שרון: ועל זה הצביע מי שהצביע.

דן שרון: היה פני כמה חודשים כנס של מרכז טאוב ושמה חוקרי כלכלה אמרו שהפריפריה הישראלית מצטיינת בהשכלה נמוכה וברמת חיים נמוכה.

דן שרון: זאת אומרת, אחוזי אבטלה גבוהים.

דן שרון: אלה שתי נקודות מפתח שאני רוצה שנשים על לוח ליבנו.

דן שרון: ועכשיו אני אעלה את נקודת המפתח השלישית וזה הילדים.

דן שרון: אני לא אכנס כאן לתיאוריות חינוכיות אבל מתברר שילדים יש להם כישרונות שונים ויש להם נטיות שונות וכל מיני דברים פועלים עליהם ולא כולם נהנים ומסוגלים לעשות בהצלחה מסלול עיוני.

דן שרון: יש כל מיני כישרונות.

דן שרון: יש כאלה שנוטים למוסיקה, ציור, וכן הלאה, ויש גם מיומנויות כפיים למיניהם.

דן שרון: ילדים שמצטיינים ויכולים להצטיין אם נותנים להם את האפשרות בתחומים אחרים.

דן שרון: יש לנו ילד מגוון.

דן שרון: עכשיו מה קורה?

דן שרון: ברגע שאנחנו מאלצים מסלול חינוכי עיוני באופיו חלק מהילדים מתנתק.

דן שרון: אז נכון אפשר להפעיל את הפטנטים החינוכיים שיש לנו, הוראה יחידנית והוראה פרטנית, וכל מיני דברים אפשר לעשות, בסופו של דבר אנחנו די ממצים את העניין הזה ואנחנו באמת משתדלים ויש הרבה מאוד עבודה בכיוון הזה, אבל אנחנו לא מצליחים להעלות את האחוזים של הבגרות כבר כמה שנים טובות.

דן שרון: זה לא עולה.

דן שרון: אנחנו די יציבים בהם.

דן שרון: זאת אומרת, משהו מפוספס בקטע שבין הילד למערכת החינוך שאליה הוא מכוון ושאנחנו מעמידים לרשותו.

דן שרון: הנקודה הזאת היא נקודת מפתח והיא מצטרפת לשתי הנקודות האחרות.

דן שרון: פה אנחנו חייבים להעלות את גיוון האופציות שאנחנו מעמידים בפני הילדים.

דן שרון: זאת אומרת מעבר לסוג החינוך, גם החינוך הטכנולוגי שאנחנו נותנים היום הוא במידה רבה חינוך עם מוטיבציות עיוניות עם תכנים עיוניים.

דן שרון: זה בהחלט חשוב אבל יש ילדים שזה לא בשבילם.

דן שרון: ויש ילדים שזקוקים לאפיקים אחרים ואנחנו חובה עלינו להתחיל לחשוב על זה ולפתוח ולהעלות את מספר הילדים שלומדים בחינוך מקצועי מאותם 5000 פר שנתון למספרים הרבה יותר משמעותיים, כלומר להציע בשוק האופציות הישראליות גם אופציות אחרות חדשות מהן כאלה שקיימות ומהן כאלה שעדיין לא קיימות.

דן שרון: זאת נקודת המפתח ועליה אנחנו צריכים לדון, לפתוח סוג מחודש של בתי ספר.

דן שרון: ואני רוצה לומר לכם, לנו היה חינוך מקצועי יוצא מהכלל בקנה מידה עולמי.

דן שרון: אנחנו התגאינו בחינוך הזה ולא רק שהתגאינו בו אלא שבאו ללמוד אצלנו איך עושים את זה, אני יכול להזכיר כמה שמות.

דן שרון: אורט סינגלובסקי ובושמת בחיפה, אליאנס, ברנדייס בירושלים שנמחק כלא היה, שהיה ממש בית ספר מדהים ביכולותיו, נעלמו.

דן שרון: לא צריך לקחת את זה במקום הקיים או על חשבון הקיים.

דן שרון: לא.

דן שרון: יש קטע כזה ויש קטע כזה ומילת המפתח היא גיוון אמיתי של מסלולי החינוך שאנחנו עוסקים בהם, והתוצאה תהיה שעוד ילדים ימצאו ביטוי כזה או אחר במסגרת מערכת החינוך.

דן שרון: זה קשור עמוקות בבעיות חברתיות של הפריפריה הישראלית.

דן שרון: שם אנחנו לא מציעים מספיק אופציות רלוונטיות לילדים.

דן שרון: זאת אומרת הילד שמתנתק מלימודי מערכת החינוך הרגילה או שהוא נושר או שהוא חצי נושר, זה לא הכרחי שהמערכת לא בסדר.

דן שרון: אלא זאת מסגרת שפועלת בדרך שהיא פועלת עם נושאים שבהם היא עוסקת ולילד הזה זה לא מתאים ואנחנו צריכים להתחיל להבין את זה.

דן שרון: יש ילדים שמתחילים לפרוח כאשר נותנים להם אופציות חדשות.

דן שרון: פשוט לפרוח.

דן שרון: הם רואים שיש מקומות הצטיינות ותחומי הצטיינות שהם תחומים אחרים.

דן שרון: בזה כשלוננו כרגע שכמו בהרבה דברים אנחנו די קיצונים, אנחנו מטים את הספינה לכיוון אחד, ואז כל היתר לא מעניין הולכים בכיוון הזה.

דן שרון: במקום לאזן את הדברים.

דן שרון: אני רוצה לעבור לכמה הצעות מעשיות.

דן שרון: קודם כל שבחברה תהיה רלוונטיות למקצועות ולא רק למקצועות האקדמיים אנחנו צריכים סקאלה של הסמכות מקצועיות.

דן שרון: אז יש לנו כבר.

דן שרון: יש מערכת שלמה במשרד התמ"ת שעוסקת בזה.

דן שרון: צריך את זה לחזק ולבסס בצורה רצינית ולהעלות את המקובלות.

דן שרון: יש גם התמחויות מקצועיות ויש עליהן תעודות ויש הסמכות.

דן שרון: חלילה לנו מלהעמיד את זה כאלטרנטיבה לבגרות ולא במקום ולא נגד.

דן שרון: מה שבגרות בגרות, זאת התמחות מכובדת ומי שיכול ורוצה בסדר.

דן שרון: יש עוד אופציות ואותן צריך לבסס ולחזק, ולהעמיד אותן כמערכת שעומדת בצורה חזקה, והיא קיימת בארצות אחרות.

מיכאל מלכיאור: אני בכל זאת לא הבנתי את המשפט.

מיכאל מלכיאור: זה שצריך למתג זה ודאי נכון אבל פשוט לא הבנתי את המשפט.

מיכאל מלכיאור: אתה אמרת חלילה מלהעמיד את הכיוון הזה כאלטרנטיבה ובמשפט אחרי זה אמרת אבל צריך לעשות אלטרנטיבות.

מיכאל מלכיאור: בסופו של דבר אנחנו יכולים למתג ובוודאי זה חלק גדול מהעניין זה איך אנחנו עושים את המיתוג.

דן שרון: כשאני בא לפורומים שבהם מדברים על חינוך מקצועי אז האופוזיציה לעניין הזה היא הבגרות.

דן שרון: עכשיו מה אני אומר?

דן שרון: ילד שמסוגל לקחת מקצועות לבגרות וללמוד ולהבחן ולהצליח, אנחנו צריכים לעזור לו ככל האפשר.

דן שרון: אבל יש גם אופציות אחרות.

מיכאל מלכיאור: אז למה אתה אומר חלילה מלהעמיד אלטרנטיבה.

מיכאל מלכיאור: חלק מהמיתוג הנמוך זה שאתה אומר את המשפט שכל מי שמסוגל לעשות בגרות שיעשה את זה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שלא.

דן שרון: מכובד בעיניי שגם לא.

דן שרון: בסדר.

דן שרון: היום אנחנו מקיימים בתי הספר מהסוג הזה בחסות משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: מדינות שאני מכיר טוב וחלק מזה נמצא במחקר, אבל במדינות כמו בדנמרק איפה שאני גדלתי או באנגליה איפה שאני מכיר טוב זה לא נחשב פחות מכובד מהבגרות, שגם הערך של הבגרות היום אפשר לחשוב.

דן שרון: נכון.

דן שרון: אז אני רוצה לומר שבמסגרת התמ"ת אנחנו מקיימים בתי ספר מהסוג הזה שבהם חלק מהתלמידים עושים בגרות מלאה, חלק עושים בגרות חלקית, חלק לא עושים בגרות אלא רק לימודי יסוד.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם קראת את הדוח אבל יש שמה את כל הפילוח.

דן שרון: אני רוצה לומר שענייננו איננו אלא בהקמת מוסדות מהסוג הזה.

דן שרון: כי החיים של מוסד מקצועי הם חיים מקצועיים.

דן שרון: זה לא בדיוק תמיד טוב להצמיד מגמת מרתף לחינוך הקיים.

דן שרון: אניח לא יודע אם אתם מכירים את המושג מגמות מרתף.

דן שרון: אבל בשנות השישים והשבעים פתחנו בתי ספר מקיפים ומחוסר מדריכים טובים וכל מיני סיבות החינוך המקצועי ירד תמיד למרתף.

דן שרון: אז היה חינוך עיוני למעלה ובמרתף היו מגמות מקצועיות שאליהן התייחסו לא במלוא הכבוד הראוי, והילדים היו הילדים השקופים של המערכת.

דן שרון: אלה שהמערכת הסתכלה דרכם.

דן שרון: אני לא מציע לחזור לעניין הזה.

דן שרון: אני מציע את הלקח הזה ללמוד.

דן שרון: בית ספר מקצועי הוא צריך להיות בית ספר מקצועי עם הכבוד ועם הממדים ועם כל מה שצריך כדי שהוא יהיה בית ספר מקצועי.

דן שרון: עכשיו, אני מציע לחשוב במונחים של מוסדות קטנים.

דן שרון: הילדים שאנחנו עתידים לטפל בהם במסגרות האלה זקוקים לקשר האישי, לחברותא, ולכל הממדים שניתן לקבל אותם בבתי ספר דווקא קטנים.

דן שרון: לא להתבייש בבתי ספר קטנים.

דן שרון: דרך אגב אפשר גם מבחינה כלכלית לעמוד בעניין הזה.

דן שרון: יש עוד דבר אחד.

דן שרון: השיתוף פעולה עם התעשייה חייב להיות עמוק בבתי הספר האלה.

דן שרון: זאת אומרת להצמיד אותם או לייצר אינטרסים משותפים בין בתי הספר והתעשייות.

דן שרון: חינוך תיכון זה 3000 שעות.

דן שרון: י', י"א, י"ב.

דן שרון: בהחלט היום ניתן לגרום למצב שבו כאלף שעות תוקדשנה למקצועות יסוד, אלף שעות יכולות להיות מוקדשות להתמחות מקצועית או אחרת, אגב בגרות גם כן התמחות, ואלף שעות לטיפוח תלמידים, לכניסה לעומק של חינוך וכן הלאה.

דן שרון: עוד נקודה אחת שבתי הספר לא כל כך ערים לה ואנחנו למדנו אותה בשנים האחרונות.

דן שרון: יש חובה על בית הספר להתמקד ולעבוד בטיפוח הבית של התלמידים.

דן שרון: לא מספיק לקחת את הילד, ללמד אותו מה שאנחנו מלמדים אותו.

דן שרון: טיפוח הבית הוא הכרחי כחלק ממדי החינוך של בית הספר.

דן שרון: ואני רואה את זה כנקודה מאוד חשובה.

מיכאל מלכיאור: זה חשוב אבל זה גולש מעבר למה שאנחנו עוסקים עכשיו.

מיכאל מלכיאור: ההמלצות הן ברורות והכיוון הוא ברור.

דן שרון: ולא כפי שיושב הראש ציפה לא עשיתי התקפה רבתי על שום דבר.

מיכאל מלכיאור: זה באמת היה חסר לי.

מיכאל מלכיאור: אני באמת רוצה להודות לך ודרכך למסור לסטף שהוא בהחלט דרך הכיוון שלו דרבן אותנו לכל הכיוון שאנחנו עכשיו הולכים אליו בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שתעביר לו את זה.

דן שרון: אז יהיה לנו חוק של חינוך מקצועי?

מיכאל מלכיאור: אם נעשה דרך חוק או בצורה אחרת זה כבר נראה.

מיכאל מלכיאור: עובדה שיש כבר מסקנות מעשיות מהדיון הזה כבר לפני שקיימנו אותו.

מיכאל מלכיאור: גם מבחינת יצוג וגם מבחינת מה שכבר החלטנו פה וזה ההתחלה.

מיכאל מלכיאור: נדבר על החוק.

מיכאל מלכיאור: הרב הלפרט ואחר כך נשמע את הנציגים של צה"ל, אלוף משנה ציקי סלע ואחר כך צבי פלג.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

שמואל הלפרט: בין התחומים שנפגעו בצורה מאוד משמעותית מהקיצוצים של משרד החינוך זה החינוך הטכנולוגי, החינוך המקצועי.

שמואל הלפרט: קיצצו בשעות לימוד, הצטיידות, ובכל התחומים בעצם, בניית סדנאות.

שמואל הלפרט: פגעו גם למרות מה שהמנכ"לית אמרה בתדמית של החינוך המקצועי.

שמואל הלפרט: הפכו תלמידים שלומדים בחינוך מקצועי לסוג ב'.

שמואל הלפרט: וזה הדבר החמור ביותר.

שמואל הלפרט: זו המציאות.

שמואל הלפרט: המנכ"לית יכולה לומר מה שהיא רוצה אבל זה מה שבשטח.

שמואל הלפרט: תלמיד שלומד בחינוך מקצועי קיבל מין תדמית של תלמיד מסוג ב' וזו אחת הפגיעות הקשות בחינוך הטכנולוגי.

שמואל הלפרט: והתוצאות לא איחרו לבוא.

שמואל הלפרט: כולם יודעים שיש ירידה במספר התלמידים שלומדים בחינוך המקצועי.

שמואל הלפרט: אפשר לשחק עם סטטיסטיקות מכאן ועד להודעה חדשה, אבל יש מציאות בנושא הזה.

שמואל הלפרט: אפשר להכליל במסגרת ה-108 אלף תלמידים תלמידים שבכלל לא לומדים מקצוע, לומדים מדעים ולהכליל אותם גם בחינוך הטכנולוגי.

שמואל הלפרט: מי שמכיר את המציאות במדינת ישראל מספר התלמידים בחינוך טכנולוגי וחינוך מקצועי ירד בצורה מאוד מאוד משמעותית.

שמואל הלפרט: אחת הסיבות, הזכיר כאן פרופ' דן שרון, ישבה ועדת פרופסורים, אולי בצדק, אני חושב שזה לא כל כך בצדק, שצריכים לשים את עיקר הדגש על החינוך העיוני.

שמואל הלפרט: אבל מה לעשות שיש הרבה מאוד תלמידים, עשרות אלפי תלמידים במדינת ישראל שלא מסוגלים ללכת לחינוך עיוני.

שמואל הלפרט: לא מסוגלים.

שמואל הלפרט: הרמב"ם אומר שכמו שפרצופיהם אינם דומים כך דעותיהם אינן שוות.

שמואל הלפרט: אי אפשר לעשות השוואה בין תלמיד אחד לשני.

שמואל הלפרט: אז יכולה לבוא הכנסת, ואנחנו בתור חברי כנסת, לעשות הצבעה שכל התלמידים במדינת ישראל הם גאונים, הם לא צריכים בכלל ללמוד מקצוע, הם כולם מסוגלים ללכת למסלול עיוני.

שמואל הלפרט: אחר כך אם יהיה צורך במסגרת הכשרה של כמה חודשים אנחנו נכשיר אותם לאיזה מגמה שמתבקשת בשוק.

שמואל הלפרט: אבל מה לעשות שיש בכל זאת מציאות של עשרות אלפי תלמידים שהם לא מסוגלים ללימודים עיוניים.

שמואל הלפרט: ואנחנו הפקרנו אותם.

שמואל הלפרט: כי לא דאגו לתת להם את המסלול שהם מסוגלים ללמוד בו.

מיכאל מלכיאור: אני רואה שהנציג של יהדות התורה פה בוועדה זה נציג החסידים ולא נציג הליטווקים.

מיכאל מלכיאור: לא בטוח שהם היו חותמים על כל מה שאמרת.

שמואל הלפרט: אני נציג של כלל ישראל.

שמואל הלפרט: מה שקורה פה, קיצצו ב-30% את החינוך הטכנולוגי.

שמואל הלפרט: אז איך אנחנו רוצים בקיצוץ של 30% שהחינוך הטכנולוגי והמקצועי יתקדם במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: כתוצאה מזה הגענו למצב אבסורדי שבצבא חסרים 5000 טכנאים.

שמואל הלפרט: מצד אחד יש אבטלה גדולה מאוד של אלפי אנשים במדינת ישראל, מצד שני אנחנו נאלצים לייבא אלפי מהנדסים, מתכנתים מהודו, מסין.

שמואל הלפרט: ואם אנחנו נמשיך בדרך הזאת עוד כמה שנים אנחנו נצטרך לכל מגמה מקצועית שיחסרו כאן אנשים מקצועיים לייבא אנשים מחוץ לארץ כי לנו לא יהיו בכלל.

מיכאל מלכיאור: יעבירו את התעשייה לחוץ לארץ.

מיכאל מלכיאור: לא יצטרכו לייבא אותם לפה.

שמואל הלפרט: לסיום אני רוצה לומר שאם מישהו חושב שאפשר לקדם את החינוך המקצועי, להרחיב אותו, לתת לו את הממדים שצריך לתת במדינת ישראל שזה מאוד חשוב ולעשות מצד שני קיצוץ של 30% אני חושב שהוא חולם באספמיה.

שמואל הלפרט: אין הוקוס פוקוס כזה.

שמואל הלפרט: אני זוכר בשנות השבעים כאשר מאיר אביגד זכרונו לברכה, שהיה מהמייסדים של החינוך המקצועי, רצה לתת דחיפה ולהרחיב את החינוך המקצועי במדינת ישראל, יצא בהכרזה שכל בית ספר מקצועי שמוכן להתחייב שתוך חמש שנים הוא יכפיל את מספר התלמידים בחינוך המקצועי, יקבל תוספת עבור כל תלמיד 30% או 40%.

שמואל הלפרט: ואז הוא נתן את הדחיפה האמיתית לחינוך המקצועי של עשרות אלפי תלמידים במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: וכאן לא רק שלא נותנים תוספת, מקצצים ב-30%, אין תקציבים להצטיידות.

שמואל הלפרט: אני אשאל את הגברת ויניק מה תקציב ההצטיידות השנה בחינוך הטכנולוגי?

שמואל הלפרט: 4 מיליון.

שמואל הלפרט: מדברים על עשרות אלפי תלמידים.

שמואל הלפרט: יש סטטיסטיקה כאן שלומדים 108 אלף תלמידים בחינוך מקצועי ובסך הכול התקציב להצטיידות זה 4 מיליון שקל.

שמואל הלפרט: אז איך אנחנו רוצים לקדם את החינוך המקצועי?

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: כדי שנוכל להספיק במסגרת הזמן אז כוח הצמצום כל אחד לפי מידתו.

מיכאל מלכיאור: אלוף משנה ציקי סלע, ראש מחלקת תכנון ומנהל כוח אדם, אגף משאבי אנוש בצה"ל.

אמיר עזרא: צה"ל משקף בתוך התהליך איזושהי נקודת ביניים מאוד משמעותית שמציגה את התוצרים במשמעות שלהם לעם ישראל.

אמיר עזרא: אנחנו נמצאים בדיון אסטרטגי, לא במובן הצבאי, אלא במובן הלאומי הרחב.

אמיר עזרא: האמירות שנאמרו פה על מה שנעשה בחינוך המקצועי בשנים האחרונות הן אמירות מאוד משמעותיות ואני רוצה דווקא לפתוח בדוח שלא קראתי את כולו, אבל בכוונה חיפשתי, אני מניח שהוא דוח מאוד יסודי, מן הסתם אני אקרא אותו לעומק בהמשך, הייתי מופתע מהנתון של המאה אלף.

אמיר עזרא: ידעתי גם למה אני מופתע ממנו.

אמיר עזרא: וכשחיפשתי בדוח את ההסבר למאה אלף תלמידים בכיתה י' עד י"ב, אז פתחתי בעמוד 13 והבנתי למה הדוח מדבר על מאה אלף ואני מדבר על מספרים יותר נמוכים בחינוך הטכנולוגי.

אמיר עזרא: הדוח הזה מורכב מ-3 קבוצות.

אמיר עזרא: יש אתה הקבוצה שאני הייתי קורא לה חינוך מכין לאקדמיה הגבוהה.

אמיר עזרא: הם דברים של השכלה רחבה של אנשים בדרך להיות מהנדסים.

אמיר עזרא: יש את המקצועות המאוד נמוכים של הטיפול בגיל הרך, דברים מהסוג הזה, ואנחנו מדברים היום על הקבוצה האמצעית שנקראת מגמות טכנולוגיות, שהם הטכנאים וההנדסאים האמיתיים, אלה שאמורים לייצר את הקבוצה של המועסקים שדיבר עליהם מקודם הפרופסור, הקבוצה של המועסקים אחרי שלוש שנות הפיתוח.

אמיר עזרא: זו הקבוצה הגדולה.

אמיר עזרא: אין לנו בעיה לצערי עם הקבוצה הנמוכה.

אמיר עזרא: יש לנו בעיה עם קבוצת הביניים, ושם נמצאים 46 אלף תלמידים לפי הדוח של הכנסת על פני שלוש שנים, שהתוצאה של זה בשפה שלי בסוף כמקבל החינוך הזה, רק בתחנה של הצבא, פער של 6000 מוכשרים בשנה למקצועות האלה.

מיכאל מלכיאור: גם צריך לכלול בזה חלק ניכר גם בשינוי המספרי בשנים האחרונות זה בין האוכלוסייה הערבית והיהודית.

מיכאל מלכיאור: ככה שאתה צריך להוריד מספר גדול מאוד מה-15 אלף.

אמיר עזרא: הנקודה לי ברורה לגמרי.

אמיר עזרא: אני מדבר כרגע בשתי רמות.

אמיר עזרא: (א) ברמה של הדיון הזה פה המכובד, בואו לא נדבר על מאה אלף בוגרי חינוך טכנולוגי כי אנחנו לא מדברים עליהם.

אמיר עזרא: אנחנו מדברים על 46 אלף תלמידים לפי הדוח.

אמיר עזרא: אלה שמייצרים את העבודה אחרי שלוש השנים של הפיתוח לחמש שנים של המשפחות בלי שום קשר למעגל התעסוקה.

אמיר עזרא: המעגל הטכנולוגי של מדינת ישראל, היכולת להחזיק פה את המערכים האלה במדינת ישראל.

אמיר עזרא: אז בשפה של הדוח 46 אלף גומרים.

מיכאל מלכיאור: קשה לי להבין למה אתה לא כולל את כל המגמה הראשונה.

אמיר עזרא: כי שם אין לנו בעיה.

אמיר עזרא: הבעיה יותר קטנה.

אמיר עזרא: אמר בעצמו הפרופסור 50% מהשנתון הולכים לאוניברסיטה בסוף.

אמיר עזרא: אז שם הבעיה יותר קטנה.

אמיר עזרא: הבעיה שבאה הוועדה לדון בה היום היא הבעיה של הקבוצה האמצעית, של הטכנאים וההנדסאים שאותם מדינת ישראל שהיתה לה מערכת חינוך מפוארת בתחום הזה איבדה אותם.

אמיר עזרא: אני אטען שלושה דברים.

אמיר עזרא: (1) לצבא הגנה לישראל בתוצר הסופי מבין המתגייסים חסרים כל שנה כ-6000 בוגרי חינוך מקצועי, פוטנציאל למקצועות טכנאות והנדסאות.

אמיר עזרא: וזה מספר מינימום.

אמיר עזרא: אם היו עשרת אלפים היה לי מה לעשות איתם.

אמיר עזרא: וכמובן זה באיזון שבין לחימה לתומכי לחימה כי צה"ל הוא צבא לוחם, הוא צריך גם את המעטפת של תומכי לחימה.

אמיר עזרא: זו הטענה הראשונה.

אמיר עזרא: (2) העובדה שעולם הנשים בתוך החינוך הטכנולוגי וזה אמור לשתי הקבוצות, גם לקבוצת הביניים וגם לקבוצת של ההשכלה של פיזיקה ומתמטיקה, עולם הנשים מוזנח בצורה משמעותית ובתוצרים שאנחנו רואים שמגיעים לצה"ל בעצם אין השקעה מספיקה בעולם הנשים ואם אנחנו רוצים עוד המלצה לוועדה זה לטפל בעולם הנשים.

אמיר עזרא: (3) יש לנו את הקבוצה הגדולה של החרדים שלא מתגייסים לצה"ל.

אמיר עזרא: במקום הזה יש פוטנציאל ואנחנו התחלנו להכשיר בתוך מערכת החינוך החרדית אנשים למערכים האלה.

אמיר עזרא: זה יעשה דבר כפול.

אמיר עזרא: זה גם ישפר את ההשכלה הגבוהה שלהם, זה גם יאפשר להם עבודה בעתיד, וזה גם יאפשר להם אולי להתגייס לצה"ל במקצועות האלה במסגרת החיבור שלהם לחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אני לא מגלה לך סוד שהמגמה היא הפוכה.

אמיר עזרא: חשוב שוועדת החינוך תכיר את הנתון הזה.

אמיר עזרא: שבשנת 1992 היו לנו 71% במערכת החינוך בממלכתי ואם נוסיף את הממלכתי דתי אז זה 91% ממה שנקרא ממלכתי וממלכתי דתי.

אמיר עזרא: אנחנו באים ל-2009 ואנחנו מוצאים את עצמנו בירידה דרמטית במספר הזה.

אמיר עזרא: הממלכתי יורד ל-59%, הממלכתי דתי יורד ל-17% והחרדי עולה ל-24% , זה מבוגרי מערכת החינוך ואם נרד לכיתה א' אז המספר הולך ומחמיר.

אמיר עזרא: עכשיו אני לא בא להגיד שום דבר על המספר הזה חוץ מאשר להציג אותו לכבוד היושב ראש והוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להבין איפה הערבים נכנסים פה?

אמיר עזרא: בתוך המספרים.

אמיר עזרא: בממלכתי.

אמיר עזרא: אני חושב שהמספר הזה הוא משמעותי למדינת ישראל מבחינה אסטרטגית בלי שום קשר לשירות הצבאי.

אמיר עזרא: ואולי פה שני מספרים בשקף הבא.

אמיר עזרא: אז תורתו אומנתו תחת חוק עלינו מ-5% כאלה שמקבלים פטור בגין היותם לומדים בישיבות מ-5% ל-11%.

אמיר עזרא: אני גם רוצה לציין שיש לנו כ-33% מהבנות שמצהירות דת וגם זו קפיצה משמעותית.

אמיר עזרא: ואני חושב כשמדברים בוועדת החינוך על ערכים, אז באלף שעות של ערכים צריך לדבר גם על בנות שמצהירות דת והן לא דתיות.

אמיר עזרא: זה גם קשור לוועדת החינוך.

מיכאל מלכיאור: מותר להגיד לך סוד שאנחנו מטפלים אפילו בבנות דתיות.

אמיר עזרא: אני מתעסק בזה שבנות דתיות יתגייסו לצבא.

אמיר עזרא: אגב 25% מהסקטור הממלכתי דתי, בנות, כן מתגייסות לצבא.

אמיר עזרא: ללב העניין שוב נתונים של מדינת ישראל, לא של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אז ניתן לראות פה את המגמה בגברים איך בעצם החינוך הטכנולוגי האמיתי במגמות הליבה של אלקטרוניקה, של המתכת, כל המגמות המשמעותיות, צונח מאזור 12% הירידה המשמעותית כאשר הדבר היחידי שיש בו עלייה זה מחשבים.

אמיר עזרא: ופה אנחנו כוללים את המחשבים שזה מין ידע כללי כזה.

אמיר עזרא: מה שנקרא עיבוד נתונים כחינוך טכנולוגי אבל המגמות האמיתיות של האלקטרוניקה, של המכונות, של החשמלאות, פשוט בקריסה.

אמיר עזרא: אין משהו אחר לתאר את זה.

אמיר עזרא: אנחנו עשינו תהליך שאין חינוך טכנולוגי אמיתי.

אמיר עזרא: המספרים מאוד מאוד נמוכים.

אמיר עזרא: בנשים תמיד היה נמוך ונשאר נמוך.

אמיר עזרא: התוצאה של זה כמו שאני אמרתי שאני נזקק כל שנה להכשיר 6000 בוגרי עיוני למקצועות טכנולוגיים.

אמיר עזרא: זה אומר שני דברים.

אמיר עזרא: ראשית שאפשר, כי עובדה שאנחנו מצליחים להכשיר 6000.

אמיר עזרא: אני מעמיד להם חודש, חודשיים, שלושה, ולא שלושת אלפים שעות של שלוש שנים של לימודים.

אמיר עזרא: אז זה אפשר.

אמיר עזרא: הפוטנציאל קיים.

אמיר עזרא: הנקודה השנייה, שמן הסתם מה שצבא הגנה לישראל עושה בחודשיים שלושה זה לא מבחינת איכות ההכשרה מה שמערכת החינוך יכולה לעשות בשלוש שנים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

מיכאל מלכיאור: אני התייחסתי לזה בדברי הפתיחה שלי.

מיכאל מלכיאור: האם אתם אי פעם ישבתם, אני מניח שזה עולה הרבה כסף להכשיר 6000 אנשים, וזה רק המינימום, האם אי פעם ישבתם ביחד עם משרד החינוך לדיון מעמיק ועם משרד התמ"ת ועם משרד האוצר ועם משרד ראש הממשלה?

אמיר עזרא: אני מכיר את כל אחד מהנפשות הפועלות בהיכרות אינטימית ואישית של עבודה.

אמיר עזרא: מעבר לזה תוכנית "טוב" שהלוואי שהיא תצליח, אנחנו עוד לא בכיוון, למרות מה שאמרה המנכ"לית, זה טיפה בים.

אמיר עזרא: תוכנית "טוב" היא תוצר של העבודה הזאת, כי תוכנית "טוב" היא תוכנית משותפת לצה"ל, התאחדות התעשיינים, ולמשרד החינוך כמובן.

אמיר עזרא: אנחנו בקשר עם כל הגופים הרלוונטיים.

אמיר עזרא: אני רוצה להראות את המאמץ שצה"ל נדרש על מנת לייצר לעצמו את המקורות, שאני כן חושב בניגוד למה שאמרה המנכ"לית, שזה חובתה של מערכת החינוך במדינת ישראל לספק למערכת הביטחון מה שהיא צריכה בכוח אדם מוכשר ואחר כך לתעשייה בהמשך, זה חלק מהתפקיד של מערכת החינוך בעיניי.

אמיר עזרא: וצה"ל נדרש לפתוח מסלולי מסלולים, חלק מהמסלולים משולבים עם משרד התמ"ת, חלק מהמסלולים עם התאחדות התעשיינים, וחלק מהמסלולים עם משרד החינוך אבל אחרי כיתה י"ב.

אמיר עזרא: אנחנו משקיעים בזה בשנה בהערכה מינימלית מעל 20 מיליון שקל בשנה.

אמיר עזרא: לא כולל חיל האוויר.

אמיר עזרא: אם מוסיפים את חיל האוויר זה מגיע ל-35 מיליון שקל בשנה.

אמיר עזרא: יש עוד כמה משימות בצה"ל שלא מבוצעות לצערנו בהתעצמות.

אמיר עזרא: אני רוצה לסיים רק בדבר אחד.

אמיר עזרא: אנחנו עוסקים במצב חירום של התחום הזה ברמה הצבאית ולדעתי גם ברמה הלאומית.

מיכאל מלכיאור: הבהרת את הדברים היטב.

מיכאל מלכיאור: מה שהוספת שזה מצב חירום זה באמת דבר שאנחנו חייבים לקחת בחשבון.

מיכאל מלכיאור: תת אלוף אייל אלוק, קצין חימוש ראשי, אגף טכנולוגי.

אייל אלוק: החינוך המקצועי כבר קיבל פה מותג שרמתו נמוכה.

אייל אלוק: אני שמח כי אני גדלתי שם.

אייל אלוק: אם זה ברשת עמל ואם זה בפנימייה הטכנית של חיל חימוש וכנראה הצלחתי לעשות גם בגרות במקביל ועוד כמה דברים.

אייל אלוק: אני חושב שזו אחת הטעויות שלנו ואחת הבעיות הקשות של מדינת ישראל המיתוג הזה, שמי שהולך לטכנולוגי המקצועי ממותג שם.

אייל אלוק: מעבר לזה הייתי אומר שאני מעסיק במפעל שלי, ממהנדסים בכירים מאוד ועד המסגר, וכולם עברו דרך החינוך הטכנולוגי.

אייל אלוק: השאלה שאני שואל את עצמי כשאנחנו משבחים את עצמנו בהגדלת כמות הלומדים הטכנולוגיים ובמסיימי הבגרות, צריך לעשות חלוקה מאוד ברורה, האם מי שלמד כימיה באורט, בעמל, הוא טכנולוג?

אייל אלוק: האם אלה הטכנולוגים שאיתם יש לנו בעיה?

אייל אלוק: ואני אטען מיד שלא.

אייל אלוק: לשם באים מיטב הנוער.

אייל אלוק: זה מבחינתם הבית ספר הזמין.

אייל אלוק: זה לא חשוב אם הוא טכנולוגי או עיוני ושם הם לומדים את הביולוגיה ואת הכימיה וזה לא באמת המקצוע.

מיכאל מלכיאור: אתה מחזק רק את הדברים של קודמך.

אייל אלוק: ולכן צריך שמדברים על טכנולוגיה לדעת על מה אנחנו מדברים.

אייל אלוק: אני אטען שהלומדים לימודים טכנולוגיים אחוז לימודי המדע עולה ואנחנו בחוסר מוחלט של מתכות, של מכונאות, של חשמל.

אייל אלוק: מי שטוען שיש מספיק אמצעים לבתי הספר, אני נפגש עם מנהלי בתי ספר, מכיוון שאני גם מנהל בתי ספר בתוך הצבא וגם נפגש עם בתי ספר בחוץ.

אייל אלוק: אין להם אפילו אמצעי הדגמה למי שלומד מקצועות כמו מכונאות ודברים כאלה.

אייל אלוק: והם באים כאילו בדרישות אלינו.

אייל אלוק: ואת זה אם לא נתקצב לא נהיה בשום מקום.

אייל אלוק: הסיפור הוא הרבה יותר עמוק בהיבט של המיצוב של כל הלימוד הטכנולוגי במדינה, וצריך להתעסק עם זה, והדבר השני, לתקצב את זה.

אייל אלוק: אנחנו יכולים להתעלם מזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יושבים פה מפני שאנחנו לא מתעלמים מהנושא.

אייל אלוק: אני גם לא חושב שהבגרות סותרת את הלימוד הטכנולוגי.

אייל אלוק: אולי אנחנו צריכים לשים איזשהו קריטריון שהוא במקביל לבגרות.

אייל אלוק: טכנאי למשל, האם הוא צריך להביא עוד תעודה להיכנס אחרי זה ללימוד גבוה.

אייל אלוק: היום כן.

אייל אלוק: הוא צריך לבוא עם בגרות ואני לא בטוח שלימוד טכנאי או הנדסאי הוא יותר קל מאשר לימודי הבגרות.

אייל אלוק: באוכלוסייה שמשרד התמ"ת מטפל שם צריך להשקיע הרבה יותר ולהביא לשם את אלה שלא מגיעים למיצוי במקומות אחרים.

צבי פלג: אני מברך את היושב ראש על היוזמה לכנס את הפורום הזה כדי לדון בחינוך הטכנולוגי מדעי במדינת ישראל.

צבי פלג: אני רוצה בקצרה לעבור על שלושה שקפים של גרפים שקיבלנו רק בשבועות האחרונים ממחקר שנעשה על יד גד פרנק ממשרד ראש הממשלה תחת שרביטו של פרופ' טרכטנברג, שהוא לקח וחקר את מסיימי תיכון ללא בגרות לפי נתיב לימודים.

צבי פלג: אנחנו יכולים לראות שהמועסקים מאותם אלה שבחרו במקצועות טכנולוגים גבוהים משמעותית מאלה שלמדו בנושאים העיוניים והבלתי מועסקים גם הם פחותים משמעותית מאלה שלמדו במקצועות העיוניים.

צבי פלג: נקודת המוצא היא שכ-50% עדיין אין להם בגרות מבוגרי התיכון.

צבי פלג: לקח גד פרנק ופילח מה היכולות של אותם תלמידים שלא עשו בגרות למצוא תעסוקה במשק, וראה זה פלא, אלה שבחרו בנתיב הטכנולוגי 63% מועסקים מול 53% שהם מועסקים מאלה שלקחו מגמות עיוניות.

צבי פלג: לגבי רמות השכר, אלה שלמדו במגמות המקצועיות הם משתכרים מעל למינימום 52% ומעל לשכר הממוצע 17%.

צבי פלג: זאת אומרת זה בפירוש בא ואומר לנו מי שבוחר במגמות טכנולוגיות אופק הקידום שלו ואופק ההעסקה שלו גבוה יותר.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה לחלוק על נתונים של פרופ' טרכטנברג אבל יכולים להיות כל מיני הסברים לזה.

צבי פלג: המחקר עסק במי שגמר את 12 שנות הלימוד ולא שנשר.

צבי פלג: השקף האחרון זה שקף אי השיוויון.

צבי פלג: מדינת ישראל נמצאת היום במצב האי שיוויוני בין הגבוהות ביותר במדינות העולם.

צבי פלג: אם נחזור לשנות השמונים שהיה יותר חינוך טכנולוגי תראו איפה מדינת ישראל היתה.

מיכאל מלכיאור: אני אוהב סטטיסטיקות.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד לך.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים אתך בתיזה הבסיסית אבל אני לא חושב שיש לזה שום הוכחה שיש קשר בין שני הנתונים האלה.

מיכאל מלכיאור: מאז שנת 77 במדינת ישראל קרה דבר, עברנו לחשיבה כלכלית חברתית לגמרי אחרת שמטפחת את האי שיוויון ורואה את זה כמטרה.

מיכאל מלכיאור: זה שקרו שני דברים במשך 40 שנה זה לא אומר שום דבר.

צבי פלג: המביא דבר בשם אומרם מביא גאולה לעולם.

צבי פלג: זה לא משלי, זה הכול מפרופ' טרכטנברג.

צבי פלג: אני מביא לכאן דברים את אשר קיבלתי.

צבי פלג: מכאן נעבור לחזון הלאומי שלנו.

צבי פלג: מאיפה באנו ולאן אנחנו רוצים ללכת, זה מה שחשוב בחינוך הטכנולוגי מדעי.

צבי פלג: 95% מהאנשים היושבים כאן הם אנשים שאני נפגש איתם בצורה מאוד דחופה כדי לנסות ולקדם את החינוך הטכנולוגי מדעי במדינת ישראל.

צבי פלג: היום התגשם לי חלום כשאני שומע את מנכ"לית משרד החינוך אומרת שנושא "טוב" הולך להתעצם, מי שהביא את הילד הזה לעולם זה רשת אורט לפני 4 שנים.

צבי פלג: לצערי הרב לא הצלחתי לשכנע לא את לימור ליבנת ולא את רונית תירוש שיש בזה משהו.

צבי פלג: עד שבא שרגא ברוש שחברתי אליו כשהוא בא לסיור באורט ישראל ושלפתי את זה מהמגירה את הנושא הזה ואז הוא לקח את זה וכנראה בעוצמות שיש לו, אני שמח שהחלום של רשת אורט התגשם והפך לחזון של החינוך המדעי טכנולוגי במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אתה מנהל את הרשת הגדולה בישראל בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: ספר לי קצת איך אתה חווה את המציאות שלך עכשיו ואיפה היית רוצה בכלים מעשיים להגיע.

צבי פלג: רשת אורט ישראל, 100 אלף תלמידים, 170 מוסדות חינוך, משלומי בצפון ועד באר חיל של הבדואים בדרום על גבול מצרים משרתת את כלל אוכלוסיית מדינת ישראל ולכן השאלה של כבוד היושב ראש היא נכונה כי אני יכול לבוא ולהביא גם ממגזרי המיעוטים, אפילו ממגזר הדתיים, יש לנו ישיבה תיכונית ויש לנו אולפנה לבנות, ואני יכול לבוא ולומר מה אני חווה היום.

צבי פלג: אני חווה שני דברים.

צבי פלג: (א) שמדינת ישראל בחלקה גדול ומעצבי המדיניות קרי מבנימינה בצפון ועד רחובות בדרום תופסים את החינוך הטכנולוגי כחינוך נחות, מה שאומר רשת אורט ישראל נחותה.

צבי פלג: מה קורה עם בנימינה בצפון?

צבי פלג: רוב בתי הספר באזור הזה שייכים לאורט ואז האוכלוסייה יודעת שיש חינוך גם מדעי טכנולוגי ברמות הכי גבוהות, וגם ברמות הבינוניות.

צבי פלג: אותו דבר בדרום.

צבי פלג: במרכז בדעת קהל קשה לי ואני נפגש ובנינו היום אגודת ידידים, יושב כאן שי יזהר שזה עתה חזר מארצות הברית והוא מנהל חברה מאוד גדולה בארץ ויושב כאן חיים רוסו שהוא אחד מאגודת הידידים של אורט, קשה לנו מאוד לבוא ולומר שחינוך טכנולוגי מדעי זה לא חולצה כחולה.

צבי פלג: מה שאנחנו חווים גם היו כשאנחנו באים להטמיע מגמות טכנולוגיות באים ואומרים לנו אתם הולכים לאחור כי רשת אורט ישראל תיזהרו תהיה מתויגת.

צבי פלג: ולכן ואני מאמין שלנו מדע וטכנולוגיה זה שפה ואני לא מקבל את מה שנאמר כאן לגבי המתמטיקה והפיזיקה והכימיה, כי מי שמכיר את המספרים, כמה שניגשים בישראל למתמטיקה חמש יחידות זה 17% בעוד שבאירופה ניגשים 22%.

צבי פלג: כמה שניגשים לפיזיקה חמש יחידות בישראל זה 8% בעוד שבמדינות אירופה המתקדמות יש פי שניים.

צבי פלג: זאת אומרת זה הא בהא תליא.

צבי פלג: מדע וטכנולוגיה אי אפשר להפריד ביניהם.

צבי פלג: ואנחנו צריכים להתחיל להבין שמדע וטכנולוגיה זה שפה.

צבי פלג: וכמו שמלמדים אנגלית היום בגן הילדים צריכים לבוא ולחשוף את בני הנוער ואת ההורים שלהם.

צבי פלג: שפה מתחילים היום בשלב מוקדם ולכן עשינו פיילוט.

צבי פלג: הקמנו 12 מרכזי מצוינות.

צבי פלג: לקחנו אשכולות פיס וחשפנו את הילדים הרכים האלה כבר בבית ספר היסודי וההורים למדע וטכנולוגיה.

צבי פלג: וראו זה פלא, זה בסך הכול 3 שנים הפיילוט הזה, אבל החשיפה והעניין והיכולת לקדם את בני הנוער האלה למדע וטכנולוגיה בעתיד תהיה גדולה מאוד.

צבי פלג: אם לא נעשה קמפיין מאוד רציני כדי לשנות את דעת הקהל המסורתית בעבר שטכנולוגיה זה חולצה כחולה בלבד קשה מאוד יהיה למתג את התעשייה שלנו ולגרור ולהביא יותר בני נוער ולחשוף אותם לא לפחד מהמדע והטכנולוגיה.

צבי פלג: והמדע והטכנולוגיה בשבילי זה גם אלה שנמצאים ב-46% וגם אלו שהולכים בסופו של דבר לאקדמיה.

צבי פלג: יש סולם חינוכי שבית ספר המקיף חייב לתת שיש לו הרבה שלבים וחנוך הנער על פי דרכו זה לא רק אימרת חז"ל זה תורת חיים חינוכית, ולכן צריך לתת לכל ילד ולא לסגת אחור ולהקים היום בתי ספר מקצועיים לאוכלוסייה החלשה שעוד פעם תמתג את החינוך הטכנולוגי במרתפים כפי שאמר ד"ר דן שרון.

צבי פלג: צריכים לעשות דברים בזהירות.

צבי פלג: נזק עשינו בעבר.

צבי פלג: בואו נלמד עם אוריינטציה לעתיד.

צבי פלג: לא יעזור שום דבר, מדינת ישראל צריכה להבין שחינוך מדעי טכנולוגי הוא יקר יותר, הוא עולה כסף רב יותר.

צבי פלג: יש שלושה נושאים שמפרידים בין חינוך טכנולוגי מדעי לחינוך עיוני.

צבי פלג: זה מעבדות ותשתיות, זה הכשרת מורים, וגודל קבוצה.

צבי פלג: מורה להיסטוריה אם הוא גמר ב.

צבי פלג: א.

צבי פלג: הוא תמיד יהיה מורה להיסטוריה אלא אם כן הוא רוצה לשכתב את ההיסטוריה.

צבי פלג: מורה לאלקטרוניקה, מורה לרובוטיקה, מורה לטכנולוגיה חייבים כל שנה או שנתיים לעבור השתלמויות.

צבי פלג: ואם מדינת ישראל לא תשכיל להבין ששלושת הנקודות האלה הן הגורמים להעלאת רמתו של החינוך המדעי טכנולוגי לא תמשיך להיות התקדמות ונמשיך להיות איפה שאנחנו נמצאים היום.

צבי פלג: אני רוצה להגיד כן לגבי האוכלוסייה החרדית.

צבי פלג: אנחנו פותחים בשבוע הזה שני קורסים לאוכלוסייה החרדית להכשרה מקצועית יחד עם התמ"ת, ואני אומר לכם שוב פעם יש תנועה של האוכלוסייה החרדית לבוא וללמוד היום נושאים טכנולוגיים, ואני רק יכול לברך על כך.

צבי פלג: משרד החינוך ממשיך למנטר שהזכאות לבגרות זה חזות הכול.

צבי פלג: מכאן התחילה הבעיה של מדינת ישראל.

צבי פלג: אני מדבר על בית ספר ערבי בתרשיחא.

צבי פלג: העימות שלי מול ההורים למה רשת אורט היתה תגידו כמה זכאות.

צבי פלג: וכשאתה שואל את ההורים המיעוטים מה זה זכאות לבגרות?

צבי פלג: הם אומרים זה אלה שעוברים תעודת בגרות.

צבי פלג: אני אומר, אני יכול להביא לך 21 יחידות בגרות ויהיה זכאי, מה הבן שלך יעשה עם זה?

צבי פלג: בלבלתי אותם לגמרי.

צבי פלג: גם באבו קרינת הבדואים בדרום ההורים שנפגשתי איתם, בקושי יודעים לדבר עברית, שואלים אורט כמה זכאות לבגרות?

צבי פלג: המנטרה הזאת של הזכאות לבגרות.

מיכאל מלכיאור: הדברים מאוד ברורים ואלו בדיוק הנקודות שאנחנו צריכים להתמקד בהן בשיח שלנו עם משרד החינוך.

חיים אמסלם: אני הייתי רוצה לפתוח במה שאמר צבי פלג.

חיים אמסלם: אני לא מתיימר לייצג את כל הסקטור החרדי.

חיים אמסלם: יש פה הרב הלפרט שקצת שונה.

חיים אמסלם: מי שחושב שלא קורה כלום בתוך הסקטור החרדי ולא מודע למה שקורה בזרמים הפנימיים הוא פשוט לא יודע מה שקורה.

חיים אמסלם: הלוא אנחנו יודעים ואנחנו שומעים ומתרשמים שנפתחות מכללות כאלה ואחרות, ויש זרימה.

חיים אמסלם: אמנם בטפטוף.

חיים אמסלם: הדברים לא נעשים מאחורי גבם של הרבנים.

חיים אמסלם: זה לא כך.

חיים אמסלם: אנחנו באים מאסכולה שאומרת שלימוד תורה הוא הדבר הכי חשוב והכי מקודש והוא הראשון במעלה.

חיים אמסלם: אבל אצלנו גם ברור שמי שלא לומד תורה ולומד תורה כפי שצריך ללמוד תורה, לא כל שכן אם הוא סתם מסתובב והופך להיות נטל למשפחתו ועל החברה אז הוא עושה פשע.

חיים אמסלם: אז או שהוא ילמד תורה שזה דבר הכי חשוב או שהוא ישתלב בעולם המעשה בצורה כזו או אחרת.

חיים אמסלם: יש מצווה ללמוד תורה, יש גם מצווה שאדם חייב ללמד את בנו אומנות.

חיים אמסלם: זה כתוב בגמרא.

חיים אמסלם: אני אתייחס לפעולתו של צבא ההגנה לישראל.

חיים אמסלם: נקשור את זה גם לנח"ל החרדי, כי לפי דעתי יש קשר בל ינותק.

חיים אמסלם: מה הבעיה בעצם?

חיים אמסלם: האפשרות של השמירה על הנורמות הדתיות של הסקטור החרדי במשתלב עם לימודים כאלה או אחרים, מבלי לפגוע אחד בשני, אם המשוואה הזו יכולה להיות קיימת.

חיים אמסלם: הרבנים לא יצעקו את זה בריש גלי אבל הם יתנו יד לזה.

חיים אמסלם: כי ברור לנו שמי שלא לומד תורה כמו שצריך הוא עושה נזק.

חיים אמסלם: אין פה סוד.

חיים אמסלם: הנוסחה הזו שאמרתי, האפשרות של הנורמות הדתיות של אותו בן נוער שמעברו מעולם הישיבה לעולם המעשה יגרום לו בעצם להיות אדם אחר שאנחנו לא רוצים בעצם שהוא יהיה.

חיים אמסלם: אם נשכיל למצוא את הנוסחה יתחיל להיות איזון.

חיים אמסלם: יש ציבור לומדי התורה.

חיים אמסלם: יש ציבור שהוא לא לומד תורה במובן המלא אבל הוא לומד תורה בשילוב עם עולם המעשה.

חיים אמסלם: היום יש במסגרת הנח"ל החרדי מאות וזה כבר מגיע לאלפים.

חיים אמסלם: הם לא מצאו את מקומם בישיבה.

חיים אמסלם: הגיעו למסגרת שאומרת, אתה בכל זאת רוצה לשמור על יראת שמיים שלך, הצבא יתן לך את הכלים.

חיים אמסלם: אם הצבא יקח את הנושא בתמיכת המשרדים הרלוונטיים ובמסגרת שילוב הנחל החרדי יטפח את אותו ציבור שהגיע כבר לנחל החרדי.

חיים אמסלם: לנסות להוביל מהפכה שהרבנים לא יתנו את ברכת הדרך היא לא תצלח.

חיים אמסלם: דווקא לצבא הגנה לישראל אני מפנה את העניין.

חיים אמסלם: במסגרת הנח"ל החרדי ובתמיכת הרבנים תצליחו ותקבלו מצידנו את הגיבוי.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להפיל הכול על הצבא.

מיכאל מלכיאור: שתהיה זכאות לכל ילד שלא למד ליבה לקבל או בחינוך הטכנולוגי או בחינוך העיוני.

יהודה שגב: אנחנו נמצאים בקצה של השרשרת.

יהודה שגב: אנחנו ניזונים מרשת אורט, ממשרד החינוך, ממשרד התמ"ת.

יהודה שגב: אנחנו לא נעסוק בדיאגנוזה מפני קוצר הזמן אני רק אומר שההסתכלות היא לא רק בהשוואה למה שהיה בשנים האחרונות במדינת ישראל, אלא מול כושר התחרות של התעשייה ושל מדינת ישראל מול העולם שבו אנחנו נמצאים ולצערי הרב בעניין הזה אנחנו ברגרסיה קשה ועמוקה.

יהודה שגב: אני אעביר את רשות הדיבור לד"ר טל לוטן שמרכזת אצלנו את הסוגיה.

יהודה שגב: היא תקצר במצגת והיא תציג מה אפשר לעשות בכוחות סינגרטיים יחד ופרויקט "טוב" זו דוגמה מצוינת לכך, ועוד פרויקטים אחרים בשיתוף עם משרד החינוך ומשרד התמ"ת וכמובן מר חיים רוסו שהוא יושב ראש החינוך בתעשייה.

יהודה שגב: טל בבקשה.

טל לוטן: אני אעבור על ההמלצות שעל חלקן דובר ועל הפעילות שאנחנו עושים.

טל לוטן: אנחנו מציעים להגדיל באופן משמעותי את היקפי מגמות הטכנולוגיה בבתי הספר.

טל לוטן: שני פרויקטים מובילים שאנחנו מציעים להגדיל אותם זה הגדלת תוכנית "טוב" מאלפיים בוגרים בשנה לעשרת אלפים תלמידים והקמת בתי ספר תעשייתיים טכנולוגיים אבל תחת חוק חינוך חובה עם כל המשמעויות של המעבר הזה מחוק החניכות.

טל לוטן: כמובן אנחנו שותפים לעמדה של אוריינות טכנולוגית לכול.

טל לוטן: צריך להכיר טכנולוגיה כמו שיודעים קרוא וכתוב.

טל לוטן: ואנחנו חושבים שצריך לעשות את זה החל מבתי הספר היסודיים.

טל לוטן: אנחנו סבורים שצריך לטפח ולהעצים את כל הפרויקטים ליזמות והכרת התעשייה.

טל לוטן: דוגמת פעילות שאני אציג שתעשייה עושה, עמותת החינוך של התאחדות התעשיינים, דוגמת הפעילות הזאת.

טל לוטן: דובר הרבה, תנאי הכרחי זו השקעה מסיבית בציוד וסדנאות, כולל מרכזים מקצועיים שישרתו מבוגרים.

טל לוטן: אנחנו סבורים שצריך להקים מרכזים כמו סקילס אקדמי שיהיו פתוחים בבוקר לבתי ספר, אחר הצהריים למבוגרים, שיאפשרו life long learning, שאנשים יוכלו ללמוד לכל אורך הקריירה שלהם, מערכות, ציוד, בחוד החנית של הטכנולוגיה, ולעשות את זה כמרכזים שמשרתים גם את הצעירים וגם את המבוגרים.

טל לוטן: אנחנו סבורים והתעשייה כבר פועלת, אני אציג קצת מה היא עושה, מעורבות יותר גדולה של המעסיקים כמו שזה נעשה בעולם בהגדרת הצרכים, מה הם המקצועות העתידיים שצריך, מעורבות גדולה יותר בתוכניות הלימודים כך שיהיו רלוונטיות לצורכי המשק, וגם כמובן בהפעלת התוכניות, אם זה מתן הרצאות, סיוע בפרויקטי גמר, התנסות בעבודה בתעשייה, מיום ועד יותר, מעורבות שכבר אנחנו עושים.

טל לוטן: אנחנו סבורים שצריכים לתמרץ תלמידים ללמוד מקצועות טכנולוגים.

טל לוטן: אם זה כל הנושא של אקדמיזציה של לימודי הנדסאי, להוסיף עוד שנה כמו שהיו אחיות ומורים ולהפוך את זה לתואר ניהול הנדסי או ניהול טכנולוגי, למשוך תלמידים טובים יותר, הם למדו כל כך הרבה, ילמדו עוד שנה ויהיה להם תואר בצד לימודי ההנדסאים.

טל לוטן: אנחנו סבורים שצריכה להיות קדימות לקבלת פקולטות להנדסה, מי שהיה בוגרי מגמות טכנולוגיות.

טל לוטן: דובר הרבה על כל הנושא של תמרוץ למורים לעסוק במקצועות טכנולוגיים, אם זה שכר יותר גבוה, תהליך שאנחנו מובילים עכשיו יחד עם רשתות לחינוך להשתלמות בתעשייה במסגרת שנת שבתון, שהמורים שלמדו לפני עשרים שנה ידעו עכשיו את הטכנולוגיה הכי עתידית ויעשו את שנת השבתון שלהם במסגרת התעשייה.

טל לוטן: וכמובן דובר הרבה על כל הנושא שינוי התדמית כלפי החינוך הטכנולוגי.

טל לוטן: כלפי התעשייה מחד וכנגזרת כלפי החינוך הטכנולוגי.

טל לוטן: אנחנו סבורים שצריך לגייס משאבים של כל הגופים שנמצאים פה, גופים ממשלתיים ואחרים ולפעול לתדמית משופרת כמו שנעשה בכל העולם.

טל לוטן: בכל העולם המדינה מובילה את הנושא של התדמית של התעשייה והעבודה בתעשייה.

טל לוטן: אנחנו מציעים להקים ועדה לקידום החינוך הטכנולוגי בשיתוף משרד החינוך, משרד התמ"ת, משרד הרווחה, האקדמיה, התעשייה, צה"ל, רשתות החינוך, ארגוני העובדים והמעסיקים, שמה הם יעשו?

טל לוטן: יבחנו מודלים ויבצעו מחקרים של אפקטיביות החינוך הטכנולוגי על בסיס data מה קורה לבוגרים לאורך זמן, יגדירו מקצועות בטווח הקצר והארוך, כל הנושא של מערך הסמכות ודיפלומות בשיתוף המעסיקים, וכמובן יגדירו מה הם תכני הלימוד כולל מיומנויות וכישורים גנריים שנדרשים בעולם העבודה שחלקם כבר צוינו, ויקימו את זה כגוף אחד שרואה את זה בראייה אסטרטגית.

טל לוטן: מה אנחנו עושים בינתיים ממש ברמה טלגרפית כדי לראות שזה לא רק רעיונות באספמיה אלא אפשר לעשות אותם כשמעגנים משאבים של כל הגופים.

טל לוטן: פעילות בטווח הארוך קרי בתי ספר תיכוניים.

טל לוטן: טווח הבינוני זה פעילות מול צה"ל וטווח קרוב זה הכשרה מקצועית למבוגרים.

טל לוטן: הטווחים זה אומר המענה שמתי הבוגרים יגיעו לתעשייה.

טל לוטן: דובר על טכנאי בגרות.

טל לוטן: אני מניחה שכולם מכירים את התוכנית.

טל לוטן: הישגי התוכנית עד כה מצביעים על שיעור גידול גם במספר התלמידים ושיעור גידול בזכאות לבגרות.

טל לוטן: הנתונים הם מתוך רשת אורט של שנה שעברה והם מאוד מעודדים.

טל לוטן: הם אפילו היו מאוד מפתיעים שמצביעים על שני הפרמטרים שאנחנו רוצים.

טל לוטן: שיעור גידול במספר התלמידים ושיעור גידול בזכאות לבגרות.

טל לוטן: אמרנו מה זה התעשייה.

טל לוטן: מה המעורבות שאנחנו מדברים.

טל לוטן: אם זה העברת סיורים למורים ולתלמידים.

טל לוטן: סיוע בהנחיית פרויקטי גמר.

טל לוטן: העסקת תלמידים ברוטציה, מתן מלגות למצטיינים, ופה אני רוצה לציין שאת פרס התעשייה בסך 75 אלף שקל אנחנו נעניק לתלמידים מצטיינים מתוכנית "טוב".

טל לוטן: יש פה את המפעלים המאמצים.

טל לוטן: חלק מהמפעלים כמובן השותפים בתוכנית.

טל לוטן: בצבא אנחנו מדברים על תוכנית ייחודית שאנחנו עושים אותה עם ציקי סלע ועם חיל חינוך והתמ"ת.

טל לוטן: במהלך השירות הצבאי חיילים לומדים מקצועות שחסרים בתעשייה, יש כרגע פיילוט, זה נקרא מעלות, מערך לעוטף הכשרה בתעסוקה.

טל לוטן: חיילים לומדים עיבוד שבבים ממחושב, חשמל תעשייה ובמקביל עכשיו הם כבר בשלבים האחרונים של הלימודים שלהם.

טל לוטן: יעבדו בצבא במקצוע.

טל לוטן: כרגע יש פיילוט של 43 חיילים.

טל לוטן: כאמור במהלך השירות הצבאי החיילים יעבדו גם בתעשייה.

טל לוטן: פרויקטים יותר משמעותיים בהיקפים יותר גדולים אנחנו יחד עם הצבא בחצי השנה האחרונה של השירות הולכים ללמד מקצועות שחסרים בתעשייה, חיילים במהלך השירות כדי שיקבלו יציאה יותר טובה לאזרחות ויעבדו באזרחות במקצועות האלה שאנחנו מחויבים להשמה.

טל לוטן: הכשרות מקצועות למבוגרים אני יותר אתמקד במה שאנחנו עושים עכשיו ואנחנו עובדים כרגע עם אוכלוסיות ממגזרים שונים, אם זה הבדואים משוחררי צה"ל שעברו הכשרות, קהילת יוצאי אתיופיה, פעילות מאוד גדולה שאנחנו עושים יחד עם משרד הקליטה, הסוכנות, התמ"ת, כל הגופים ביחד אנחנו חוברים עם התעשייה לעשות הכשרות ולשים את יוצאי אתיופיה בעבודה בתעשייה, במפעלים שונים ויש לנו כבר תוכנית לפעילות איתם, הכשרה לחרדים, יש פיילוט לעיבוד שבבים ממחושב לחרדים.

טל לוטן: פעילות גדולה מאוד עם הסוכנות.

חיים רוסו: תמונת המצב כמו שאנחנו רואים אותה מתוך התעשייה ומה המשמעויות שהסיטואציה הזאת יכולה להוביל.

חיים רוסו: כשאנחנו מדברים על עובדים עם בסיס מדעי טכנולוגי בתעשייה אני מחלק את זה לשתי קבוצות.

חיים רוסו: קבוצה אחת זה קבוצת אנשי הפיתוח, מהנדסים וטכנאים שמעורבים בפעילות היצורית.

חיים רוסו: הקבוצה השנייה.

חיים רוסו: מה אנחנו רוצים בקבוצה הזאת?

חיים רוסו: קודם כל אנחנו צריכים מהם יותר.

חיים רוסו: כי אנחנו תעשייה שצומחת והיא צריכה יותר אנשים שיהיו מעורבים.

חיים רוסו: אנחנו צריכים את אותם אנשים ברמה ובמיומנות יותר גבוהה ממה שהיינו רגילים בעבר.

חיים רוסו: המוצרים שלנו נהיים יותר מתוחכמים, תהליכי היצור יותר מורכבים, והציוד היצור הולך ונהיה יותר מסובך.

חיים רוסו: לכן אנחנו רוצים אנשים ברמה גבוהה.

חיים רוסו: אבל מה?

חיים רוסו: אין אנשים.

חיים רוסו: אני מביא נתון אחד מהמפעל אצלנו.

חיים רוסו: 400 עובדי יצור אצלנו במפעל.

חיים רוסו: 1400 איש סך הכול.

חיים רוסו: בעובדי הפיתוח ממוצע הגילאים בסביבות 42.

חיים רוסו: בקווי היצור ממוצע הגילאים 52.

חיים רוסו: האנשים למדו בבתי הספר לפני עשרים, שלושים שנה.

חיים רוסו: למזלנו הרב העלייה בשנות השמונים, בעיקר שנות התשעים נתנה זריקה מאוד חזקה לתעשייה והביאה הרבה מאוד אנשים מיומנים.

חיים רוסו: אבל לא באים יותר.

חיים רוסו: בסופו של דבר זאת אוכלוסייה שכל שנה מתקרבת לגיל הפנסיה.

חיים רוסו: המשמעות של הדברים האלה.

חיים רוסו: מחסור כמותי.

חיים רוסו: רמה איכותית שהולכת ויורדת ולא מצליח להדביק את ההתפתחות של הטכנולוגיה.

חיים רוסו: רמות השכר בגלל כוחות השוק מאוד גבוהות.

חיים רוסו: אנשים במקצועות האלה בגלל המחסור רמות השכר מאוד גבוהות.

חיים רוסו: כל זה גורם לכך שאנחנו לא תחרותיים.

חיים רוסו: התוצאה של זה תהיה שתעשייה תתפתח פה יפה כתעשיית פיתוח.

חיים רוסו: תהיה תעשייה ללא תשתית יצורית.

חיים רוסו: נאלץ להוציא את העבודה החוצה.

חיים רוסו: אני אומר נאלץ לא כי זה לא טוב לנו מסיבות חברתיות ומסיבות ציוניות.

חיים רוסו: לא טוב לנו מסיבות כלכליות.

חיים רוסו: תעשיית פיתוח שאין לה בסיס יצורי מאחוריה היא תעשייה פחות טובה שתתחרה פחות טוב בשוק.

חיים רוסו: המוצרים העתידיים שלנו יהיו יותר גרועים אם אנחנו לא יהיה לנו את המשוב של השוק גם מהכיוון של היצור.

חיים רוסו: שתי מילים על המהנדסים.

חיים רוסו: לכאורה המחסור במהנדסים יותר קטן.

חיים רוסו: נעשו פעילויות בשנים האחרונות.

חיים רוסו: ברמה המקצועית בוודאי שאין לנו טענות.

חיים רוסו: אבל יש נקודה שלא שמים אליה לב.

חיים רוסו: מהנדסים שצומחים מהעולם העיוני הם מהנדסים מצוינים.

חיים רוסו: אין להם את הקשר לקווי היצור.

חיים רוסו: זה עוד דבר שגורם לכך שנהפוך לתעשיית פיתוח.

חיים רוסו: לכן המהלך שמדברים עליו כאן של לחזק את החינוך המקצועי, של אנשים שנכנסים לעולם הזה מגיל צעיר ורואים את עתידם שם, ולא מחפשים את ההזדמנות הראשונה לצאת, אני חושב שזה מהלך שפה כולם צריכים לתת פה יד.

חיים רוסו: אני לא אציע הצעות.

חנה ויניק: ראשית אני רוצה להודות מקרב לב לך יושב ראש הוועדה חבר הכנסת הרב מלכיאור על היוזמה להעלות את הנושא החשוב הזה ועל אופן ניהול הדיון, מכובד, מקצועי וענייני.

חנה ויניק: אני רוצה לברך את יובל וצוותו על הדוח המאוד מקיף שמראה השקעה מאוד רצינית ומקצועית בנושא.

חנה ויניק: אני רוצה להודות מקרב לב ליושבים כאן ובעיקר לנציגי התעשייה, התאחדות התעשיינים, והתעשיינים האחרים שיושבים פה, לרשתות החינוך הטכנולוגי, לצה"ל, לאקדמיה.

חנה ויניק: במהלך החודשים האחרונים ישבנו וניתחנו עד לכדי ניפוי ברמת תלמיד בודד.

חנה ויניק: חשפנו את כל הנתונים האפשריים מבחינת מצב מצוי, מבחינת מה הצפי שנכון לנו לראות לנגד עינינו אל מול צרכים לאומיים, ההסתכלות הלאומית היא מאוד חשובה, הנושא הוא עניינו של מערכת החינוך אבל של החברה כולה, ולכן אני מאוד מודה לוועדה על ההתייחסות וכפי שסיכמה שלומית אין לנו חילוקי דעות עם המטרות שהועלו כאן.

חנה ויניק: הן נוצרו.

חנה ויניק: אנחנו רשמנו את מפרט המטרות האלה ביחד.

חנה ויניק: והפעולות פחות או יותר שתהוונה מענה להשגת המטרות הלכה למעשה, כמו שהוזכר כאן "טוב", השנה נפתחו 30 כיתות בתחנה לכיוון המאה כיתות בשנתון אנחנו רוצים מאוד בשנה הבאה לפתוח 60 כיתות, וזה הכפלה משמעותית.

חנה ויניק: שלומית הלכה לטפל בנושא הזה.

חנה ויניק: אנחנו לגבי סוגיית בתי הספר המקצועיים בהיקף מאוד מצומצם בבחינת למידת מודלים.

חנה ויניק: זה עדיין פתוח.

חנה ויניק: קידום כוח אדם איכותי להוראת מקצועות טכנולוגיים ומקצועיים.

חנה ויניק: התשתית הפיזית שבדחיפות צריך לעשות משהו כדי לשפר אותה ולשדרג אותה וכמובן לחזק את לימודי המדע והטכנולוגיה מגן הילדים, יסודי, חטיבות ביניים, בדגש על מימוש פוטנציאל הבנות, כל אלה על הכוונת.

חנה ויניק: אני קוראת לתמ"ת.

חנה ויניק: אני ניסיתי בשנה האחרונה, זה לא כל כך הלך לי, אבל היתה ועדה משותפת בעבר, ועדת העל ברשות המנכ"לית שהציע יושב ראש הוועדה זה מצוין אבל עד שנגיע לוועדה צריך לבוא עם עבודת הכנה מסוימת, אז אני קוראת לתמ"ת לבוא ולעשות עבודה משותפת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם בכמה מילים.

מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי שיש תחילה של דרך ותחילה של חשיבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לעודד את משרד החינוך אבל גם את כל שאר הגורמים ולברך על החיוב, ויחד עם זה להגיד שאנחנו באמת בפיגור גדול.

מיכאל מלכיאור: אנחנו במשבר גדול.

מיכאל מלכיאור: המשבר בא במיוחד לידי ביטוי במיוחד בדברים ששמענו מצה"ל, שדיבר על מצב חירום של הצבא, ששמענו מהתעשייה.

מיכאל מלכיאור: הדברים נאמרו מאוד במתינות אבל עם הרבה כאב.

מיכאל מלכיאור: זו יכולה להיות ממש בכייה לדורות.

מיכאל מלכיאור: גם לעומת כל המדינות שאנחנו רוצים להשתוות אליהן.

מיכאל מלכיאור: שמענו גם על הילד עצמו, על התלמיד והאפשרות למצות פוטנציאלים גם מקצועיים וגם ערכיים.

מיכאל מלכיאור: הצורך להתחיל את השפה הטכנולוגית הרבה יותר מוקדם.

מיכאל מלכיאור: זה ניתן לעשות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדינה קטנה.

מיכאל מלכיאור: אם מתחילים לדבר את השפה כבר בכיתה א' אז זה שם אותנו במקום אחר.

מיכאל מלכיאור: ברור שאפשר אחר כך לקיים קורסים בצבא.

מיכאל מלכיאור: כולם דיברו על שינוי התדמית.

מיכאל מלכיאור: הטעויות שנעשו בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה מדברים על הדבר הכי יוקרתי.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריכים לעשות קמפיין גם לתיוג.

מיכאל מלכיאור: בסופו של דבר אני אומר, שאי אפשר לעשות קיצוץ כזה רחב כמו שעשו בממשלה כלפי החינוך המקצועי טכנולוגי ולחשוב שיהיו תוצאות יותר טובות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך ונעמיק את הפער ואת הפיגור, בין אם זה בא לידי ביטוי בדברים של טרטנברג או לא, זה ברור לגמרי, לא צריך, זה שכל ישר ופשוט.

מיכאל מלכיאור: אתה לא יכול לשנות את התדמית ולתת את כל התכנים אם אין לך תקציב מתאים.

מיכאל מלכיאור: לדעתי זו השקעה טובה.

מיכאל מלכיאור: זו כלכלה נכונה.

מיכאל מלכיאור: זה יצמצם את הפערים בפריפריה, ערבים ויהודים, דרוזים והציבור החרדי.

מיכאל מלכיאור: כבר יש החלטה עם הסכמה של המנכ"לית שתקום ועדה עליונה בשותפות כל הגורמים שיושבים מסביב לשולחן הזה, בשותפות האקדמיה, בשותפות התעשייה, בשותפות של צה"ל, ובשותפות של משרד התמ"ת, משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, תקום עכשיו בחודש הקרוב כדי לקבוע בתוכנית חומש, איך אנחנו רוצים להגיע תוך חמש שנים, כמו שעשו בתוכנית "טוב" ושמענו גם על הרבה פיילוטים טובים.

מיכאל מלכיאור: יש כל מיני הצעות שנעשות בעולם שמותר ללמוד מהן.

מיכאל מלכיאור: גם על בתי ספר יותר קטנים ועל מערכות כפי ששמענו מד"ר דן שרון.

מיכאל מלכיאור: ושוב אני רוצה להודות ליובל ולכולכם שתרמתם גם לדוח, גם חנה וכל הגורמים האחרים שתרמו.

מיכאל מלכיאור: זו ישיבה ראשונה בסדרה הזאת.

מיכאל מלכיאור: נשקול גם את החוק.

מיכאל מלכיאור: אם צריך חוק לחינוך המקצועי טכנולוגי אז נחוקק אותו.

מיכאל מלכיאור: אם זה יכול לדרבן ונאיץ בכם שהעבודה תעשה יחד ובשותפות עם ועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: ואני מודה לכולכם.