ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 853, 2008-07-08 10:00

סטס מיסז'ניקוב: בוקר טוב.

סטס מיסז'ניקוב: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים בנושא הצעת חוק יישום תכנית ההתנתקות (תיקון - פיצוי בשל עסק של חקלאות), התשס"ח-2008.

חיים אורון: הצעה לסדר.

חיים אורון: יש לי שני נושאים שאני מבקש לדון בהם, וסליחה על החיבור בין השניים אבל זה צוק העתים.

חיים אורון: לפני שבועיים ויותר פניתי למנהל הוועדה בנושא הפנסיונרים של ביקור חולים.

חיים אורון: הסיפור לא נגמר והכתובת היחידה שיש להם היא אנחנו והמקום היחידי שאולי ייתן להם תשובה, אנחנו.

חיים אורון: אנחנו במצב יותר טוב מזה בו היינו, אבל עדיין אין לנו תשובה.

חיים אורון: אין הסכם לגבי הזכויות הפנסיוניות שלהם והם כרגע מקבלים 60 אחוזים, שזה פחות מהפנסיה, ולפי דעתי צריך להתקיים כאן דיון אליו יופיעו הבעלים החדשים והאוצר שקיבל כסף.

סטס מיסז'ניקוב: אתה רוצה שגאידמק יופיע?

חיים אורון: שיופיע.

חיים אורון: שיבוא מי שרוצה, אבל אנחנו צריכים לדאוג לפנסיונרים האלה.

סטס מיסז'ניקוב: שמעת מה הוא אמר אתמול לסטודנט.

סטס מיסז'ניקוב: למי אתה רוצה שהוא יאמר את זה כאן?

ניסן סלומינסקי: שיופיעו נציגיו בכנסת.

חיים אורון: אני חושב שיש שלד של הסכם עם ההסתדרות אבל איכשהו הוא תקוע והאנשים, בצדק, בחרדה מאוד גדולה.

חיים אורון: הנושא השני שלו כנראה יש כסף.

חיים אורון: לפני חודש העברתי לך מכתב בו אני מבקש לדון ולתקן את ההחלטה שלנו בנושא גמלאות לנושאי משרה (נשיא המדינה).

חיים אורון: אני לא רוצה להרחיב את העניין אלא לומר שאני חושב שצריך שיקרה לנו משהו מאוד משונה שאנחנו נסכים שיעברו שניים-שלושה מיליוני שקלים בשנה לנשיא לשעבר.

חיים אורון: אגב, מדובר רק בשני נושאי משרה, בראש-ממשלה לשעבר ובנשיא לשעבר, שרק להם יש את הדבר הזה.

ראובן ריבלין: רק עליהם זה חל.

חיים אורון: כאשר תלוי ועומד מה שתלוי ועומד.

חיים אורון: התקבלה בוועדת הכספים החלטה שאמרה שמי שהורשע בעבירה שיש עמה קלון, יימנעו ממנו הזכויות.

חיים אורון: אני חוזר ואומר פעם נוספת שלא מדובר בפנסיה ואפילו לא מדובר בטלפון.

חיים אורון: במקרה של קצב לצערי גם לא מדובר ברכב כי השב"כ החליט שהוא צריך רכב עם שומר ראש ואנחנו לא מתערבים בזה, אבל מדובר בדירת השרד ובשירותי משרד, בשתי מזכירות וברכב מיוחד ששמענו את הסוג המיוחד שלו ברדיו היום ובעוד דברים מהסוג הזה.

חיים אורון: אני יודע שזה לא פשוט אדוני היושב-ראש, אני יודע שאנחנו מתערבים כאן במשהו שכאילו נמצא בהליכי משפט ואני לא עוסק במשפט אלא אני עוסק בהיבט הציבורי.

חיים אורון: אני לא אומר שזה יהיה מהלך שרירותי.

חיים אורון: במקרה כזה קודם כל כאשר כבר הייתה חתימה של הנשיא על כתב אישום שהיועץ המשפטי לממשלה הגדיר אותו ככתב אישום שיש עמו קלון חמור.

חיים אורון: בבית המשפט העליון היועץ המשפטי לממשלה הגדיר כך את כתב האישום.

חיים אורון: הנשיא כרגע חזר בו מעסקת הטיעון ולכאורה פורמלית אין כרגע כתב אשמה אלא הוא בהכנה.

חיים אורון: לכן אני מציע שהוועדה תשנה את הכללים ואם היועץ המשפטי לממשלה יבוא לוועדה ויאמר שיש האשמות שהוא רואה בהן האשמות שמתגבשות לכתב אישום שצפוי בו קלון, אנחנו לא נעביר כסף לקשר עם הציבור.

חיים אורון: קשר עם הציבור, אני לא יודע מי הציבור שרוצה קשר, אני לא יודע עם מי צריך לקיים קשר עכשיו, ואני שומע את המקומות היום על המקום בו רוצים לשכור משרדים.

חיים אורון: קשר עם הציבור אומר שתי מזכירות ומשרדים בגודל מסוים שעלותו הכוללת של הדבר הזה הוא כשני מיליון שקלים.

חיים אורון: לכן אני מבקש לקיים את הדיון.

חיים אורון: המקום היחידי שאפשר לעצור את הדבר המטורף הזה הוא כאן.

חיים אורון: אני יודע שהחשב מתלבט.

חיים אורון: אני יודע שכולם מחפשים את הסעד ביועץ המשפטי לממשלה.

חיים אורון: אני לא הולך להחליט אם קצב אשם או לא אשם אבל אני חושב שיש לנו סמכות להחליט למי מגיעים כספי ציבור לקשר עם הציבור.

חיים אורון: זה מנדט של ועדת הכספים ואם היא לא תיקח את המנדט הזה ותשתמש בו, היא פשוט מועלת בתפקידה.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר היום.

ראובן ריבלין: בזמנו ועדת הכספים דנה בנושא של מיגון אוטובוסים ביהודה ושומרון, בעקבות בקשתה של חברת הכנסת אורית נוקד לדון בנושא האוטובוסים בעוטף עזה.

ראובן ריבלין: אז קיבלנו החלטה לפיה משרד האוצר קיבל על עצמו חלק מההקצבה ומשרד הביטחון קיבל על עצמו חלק מההקצבה.

ראובן ריבלין: פניתי לסגן שר הביטחון – כי שר הביטחון לא פנוי לשאלות, הוא עסוק מאוד בפריימריס בקדימה כך שאין לו זמן להתעסק בנושאים של ביטחון ישראל – וקיבלתי לתדהמתי תשובה כאשר ברוב כנותו הוא אמר שהם העמידו את הכסף לרשות הנושא אבל האוצר לא מעביר את חלקו בהתאם להתחייבותו בפני הוועדה.

ראובן ריבלין: אני מציע לשאול את האוצר.

ראובן ריבלין: האוצר יזם את זה והוא זה שאמר מצ'ינג.

ראובן ריבלין: ההצעה באה מטעם האוצר.

ראובן ריבלין: אנחנו כפינו על משרד הביטחון מתן מחצית מהסכום.

ראובן ריבלין: מדובר כאן בהסעות ילדים.

סטס מיסז'ניקוב: יש עוד מישהו מחברי הכנסת שרוצה להעלות נושא לסדר היום?

סטס מיסז'ניקוב: לא.

סטס מיסז'ניקוב: אם כן, אנחנו ממשיכים בסדר היום.

זאב אלקין: ההצעה היא יוזמה שלי ושל חברי הכנסת דוד רותם, עמירה דותן, שי חרמש, אסתרינה טרטמן, ישראל כץ, יצחק לוי, , אורית נוקד כאשר הצטרפה פחות או יותר כמעט כל הכנסת הנוכחית וכל חברי ועדת הכספים הנוכחים כאן.

סטס מיסז'ניקוב: בנושא הזה כבר דנו בוועדת הכספים ושלחנו את חבר הכנסת אלקין לעשות עבודה מול משרד האוצר ומול מינהלת סל"ע.

סטס מיסז'ניקוב: התבשרנו על ידי חבר הכנסת אלקין שהדיונים האלה לא הניבו פרות מתבקשים ולכן אנחנו מעלים את הנושא היום שוב בשאיפה לסיים את החקיקה הזאת כמה שיותר מהר ובשאיפה שהמשא ומתן בין המציעים לבין האוצר ומינהלת סל"ע יניב את התוצאות.

זאב אלקין: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: מאז הוועדה שלחה אותנו למשא ומתן ועד היום, למעשה עברנו שני שלבים כאשר האחד מהם הוא הניסיון של משא ומתן מול נציגי הממשלה ותכף אני אבקש מחברת הכנסת דותן שעסקה בגישור לתאר מה קרה במשא ומתן הזה.

זאב אלקין: בנוסף לזה, וזה השלב השני, אחרי שחברת הכנסת דותן ברשותך תציג בקצרה את תולדות המשא ומתן, אנחנו יחד עם הייעוץ המשפטי של הוועדה עבדנו על הכנת נוסח להיום שהוא כולל תיקונים רבים לעומת הנוסח המקורי שיש להם גם השלכות תקציביות.

סטס מיסז'ניקוב: השאלה אם האוצר ומינהלת סל"ע הספיקו לראות את המסמך הזה וללמוד אותו.

תומר מוסקוביץ: ללמוד כן, לקרוא לא.

זאב אלקין: אנחנו נעבוד עליו בוועדה.

זאב אלקין: אני אומר מה הרעיונות מאחוריו ותוכלו לראות שהצעת החוק היום, עלותה, גם לפי חוות דעת כתובה של מרכז המחקר שנמסרה לידינו אתמול, היא הרבה פחות ממה שהיה מלכתחילה.

סטס מיסז'ניקוב: אתה דבר על 300 מיליון והם מדברים על 900 מיליון.

זאב אלקין: אני לא קובע עלויות.

זאב אלקין: את העלויות קובעת מצד אחד הממשלה ומהצד השני מרכז המחקר של הכנסת.

זאב אלקין: נכון להיום קביעת מרכז המחקר היא שהעלות נטו היא 268 מיליון שקלים.

זאב אלקין: זה בכתב, נמצא על שולחנו ואפשר לצלם ולהעביר לחברי הוועדה.

עמירה דותן: כבוד היושב-ראש, כדי שהדברים יהיו גם בפרוטוקול חשוב שהדברים ייאמרו וייאמרו בקול רם.

עמירה דותן: אנחנו קיבלנו את ההנחיה, גם שלך, גם של הוועדה וגם כמובן של ועדת השרים, וכינסנו פגישה מצומצמת של אנשי המקצוע ושל אנשים שקשורים בדבר וזאת כדי להתחיל במשא ומתן.

עמירה דותן: מהתחלה מינהלת סל"ע הציגה לנו את זה כהידברות ואנחנו שמנו בצד את הכותרות של האם זה משא ומתן או הידברות.

עמירה דותן: הפגישה הראשונה הייתה בהחלט טובה והייתה לנו הרגשה שיש הרחבה של סל הפתרונות ואפשר ללכת לדברים קצת יותר יצירתיים ובכיוונים אחרים כדי שכולם יצאו בהרגשה של וין-וין.

עמירה דותן: קבענו פגישה כעבור כמה ימים – זה היה יום חמישי וקבענו פגישה לתחילת השבוע שלאחר מכן – וכעבור יום או יום וחצי קיבלנו הודעה שאין יותר משא ומתן ומה שהיה, לא היה.

עמירה דותן: ביקשנו בכל זאת להיפגש ולשבת כדי שנוכל להבין מה קרה, אבל אז אמרו לנו שאין משא ומתן ובזה נגמר העניין, שאין על מה לדבר כי לא מבינים לא את החוק, לא את הסיבות של החוק ולא מה עומד מאחורי החוק.

קריאה: מי אמר לך את זה?

עמירה דותן: מינהלת סל"ע.

עמירה דותן: מאוד היה מופלא כל העניין הזה.

עמירה דותן: יש אנשים שאומרים לשבור כלים, אבל אני לא מאלה ששוברים כלים, אבל יצאתי בתחושה של לב כבד כי הרי אי אפשר שלא לדבר על דברים, אבל כאשר אומרים לך שלא רוצים לדבר אתך, מה אתה יכול לעשות?

עמירה דותן: אתה לא מדבר כאשר אנשים לא רוצים לדבר אתך.

עמירה דותן: הדבר שהוא עוד יותר מופלא שראיתי הוא שמאז אותה פגישה שלנו אני רואה שלושה אנשים במינהלת סל"ע עוברים מחבר כנסת אחד לשני בימי הכנסת ובעצם מנסים כנראה להסביר את מינהלת סל"ע, שזה בסדר גמור, אבל אם יש זמן לשלושה אנשים במשך שישה ימים ללכת מחבר כנסת אחד לשני ולהסביר את מינהלת סל"ע, אז אף אחד לא עושה את העובדה של סל"ע באותו זמן כי הם עושים את העובדה הזאת, ושנית, אם יש זמן, למה לא עושים משא ומתן כאשר צריך לעשות משא ומתן?

סטס מיסז'ניקוב: במינהלת סל"ע עובדים רק שלושה אנשים?

עמירה דותן: אני מוכרחה לומר לך שאני לוקחת את העבודה שלי מאוד ברצינות ואני מנסה לעשות אותה בצורה שהיא לא הורדת ידיים ולא כיפוף ידיים.

עמירה דותן: אני מנסה לראות איפה אפשר לתקן.

עמירה דותן: ההתנהלות הזאת נראית לי – וזה במלים הכי עדינות שאני יכולה למצוא – תמוהה ואני לא אוסיף.

עמירה דותן: זה בזבוז זמן, זה בזבוז אנרגיה וזה לא לקחת אותנו ברצינות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דותן, את מבינה את הצעת החוק שאת הגשת וגם אני חתמתי עליה?

ראובן ריבלין: לפי דעתך אנחנו מבינים אותה?

ראובן ריבלין: אם אנחנו הבנו, בטח הם הבינו.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת ריבלין, כאשר אנחנו חותמים על הצעת חוק, אנחנו מבינים אותה.

ראובן ריבלין: ם אנחנו הבנו, בטוח הם הבינו.

ראובן ריבלין: לא כל מה שהם מבינים אני יכול להבין, אבל מה שאני יכול להבין בטוח הם יכולים להבין.

עמירה דותן: זה המשא ומתן.

עמירה דותן: המשא ומתן הוא כדי לראות איפה אנחנו חלוקים בהבנות שלנו.

עמירה דותן: ההתנהלות הזאת נראית לי התנהלות בוטה, לא מכובדת וכחברת כנסת אני אומרת לכם שזה ממש בזיון.

עמירה דותן: חשבתי שנכון שהדברים האלה יהיו בפרוטוקול.

תומר מוסקוביץ: ברשות אדוני, אפשר להגיב להאשמות על מינהלת סל"ע?

תומר מוסקוביץ: אני אגיב מאוד בקיצור.

תומר מוסקוביץ: תנוח דעתה של חברת הכנסת דותן.

תומר מוסקוביץ: אף חבר כנסת לא שמע מאתנו שום דבר שלא שמע חבר הכנסת אלקין בפגישה שהייתה אצל חברת הכנסת דותן בחדר.

תומר מוסקוביץ: זה לא שאנחנו לא מבינים את החוק אלא אמרנו שאנחנו לא מבינים את ההגיון שבחוק ואת זה ניסינו להסביר לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: זה לא תפקידכם להבין את הגיון החוק.

ראובן ריבלין: הגיון החוק נקבע על ידי המחוקק.

ראובן ריבלין: אתם צריכים להבין אחר כך איך לבצע את החוק.

ראובן ריבלין: החוק הוא חוק.

ראובן ריבלין: יש כאן הצעה שאנחנו מתכוונים להצביע עליה.

ראובן ריבלין: אם היו נותנים לנו איזה שהן הערות שהיו משכילות אותנו במובן שאומרת חברת הכנסת דותן שהיא לא רוצה לכפות הר כגיגית אלא היא מוכנה להגיע להידברות, והיא מגשרת מעולה.

ראובן ריבלין: אם אתם לא מבינים את הגיון החוק, אנחנו נסביר לכם אותו על ידי כך שנחוקק אותו.

ניסן סלומינסקי: צריך לדבר אחד עם השני.

תומר מוסקוביץ: אנחנו מדברים.

תומר מוסקוביץ: דיברנו.

תומר מוסקוביץ: אני חייב לומר שמאוד התפלאתי על ההאשמה החמורה כלפינו.

תומר מוסקוביץ: מעולם לא סירבנו להידבר.

תומר מוסקוביץ: אחרי הישיבה הזאת נקבעה לנו עוד פגישה עם חבר הכנסת אלקין ואנחנו מוכנים לבוא לכל מקום.

תומר מוסקוביץ: כמו שאנחנו הולכים לכל חבר כנסת, אנחנו מוכנים להיפגש עם חברת הכנסת דותן עשר פעמים ביום ולהשתדל שזה לא יהיה על חשבון העבודה של מינהלת סל"ע, ושמעתי את העקיצה שעם כל הכבוד היא מיותרת כי זה חלק מהתפקיד שלנו.

תומר מוסקוביץ: מה שעשינו עם חבר הכנסת אלקין, עם חברת הכנסת דותן ועם חבר הכנסת אריאל שהיה בפגישה, זה מה שאנחנו עושים עם חברי כנסת אחרים, כולל עם אדוני אתמול, וזה לנסות להסביר את עמדתנו.

תומר מוסקוביץ: אני נמצא שבע שנים בשירות הציבורי ומעולם לא שמעתי שהממשלה לא אמורה להגיב להצעות חוק אלא רק לבצע אותן.

תומר מוסקוביץ: אני חושב שמזמינים אותנו לישיבות הפורמליות והלא פורמליות בדיוק כדי שכן נאמר את העמדה שלנו.

תומר מוסקוביץ: כמובן שכאשר החוק מחוקק אנחנו מצדיעים לדגל ומבצעים אותו אבל חובתנו הציבורית היא להגיב לפני כן.

ראובן ריבלין: האם לא הוזמנתם לכל הפגישות עד היום?

תומר מוסקוביץ: הוזמנו כדי לדבר.

עמירה דותן: ההאשמות לא היו האשמות אלא הן היו עובדות.

עמירה דותן: אתם הפסקתם את המשא ומתן.

תומר מוסקוביץ: לא התחלנו משא ומתן.

זאב אלקין: עכשיו יצא המרצע מן השק.

זאב אלקין: זאת בדיוק הנקודה.

סטס מיסז'ניקוב: למרות ההערה של חבר הכנסת ריבלין, אני דווקא שמחתי שמינהלת סל"ע ונציג האוצר באו אלי אתמול כאחד מחברי הכנסת ביניהם הם מסתובבים ואני אומר לכם למה, למרות שגם אני חתום על החוק הזה.

סטס מיסז'ניקוב: הם רעננו לי את הזיכרון מה אומר החוק, גם מנקודת מבטם.

סטס מיסז'ניקוב: זה תפקידם והם עושים אותו מצוין.

עמירה דותן: זה היה תפקידנו.

עמירה דותן: אתם מיניתם אותנו לנהל משא ומתן.

צביה שמעון: אנחנו באים הרבה לכנסת כי אתם מזמנים אותנו.

צביה שמעון: לא צריך לומר שהפסקנו לצורך כך לעבוד במינהלת.

עמירה דותן: היה כאן קטע בו היה צריך לנהל משא ומתן.

עמירה דותן: נותנים לאדם לעשות עבודה ואחר כך קוראים לעבודה הזאת משהו אחר.

עמירה דותן: הזמן שעבר מאז הפגישה הקודמת של הוועדה עד היום נוצל חד צדדית ולא בצורה ההולמת וזה לא מה שהיינו צריכים לעשות.

עמירה דותן: לכן אמרתי את מה שאמרתי.

סטס מיסז'ניקוב: אני מציע שנתקדם כי בסך הכל אנחנו רוצים לחוקק את החוק הזה ולהגיע לתיאומים המתבקשים.

זאב אלקין: הערה שלי לגבי התיאור של התהליך שעברנו.

זאב אלקין: אני יצאתי מהדיון הקודם, הראשון, של הוועדה לגבי החוק בתחושה חד משמעית שהוועדה שולחת אותנו לקיים משא ומתן.

זאב אלקין: יותר מזה, אני חושב שאפשר גם לעיין בפרוטוקול ולראות מה היה כתוב ואני חושב שהוועדה עשתה את זה כאשר התרשמה באופן חד משמעי מנציגי הממשלה שהם גם מוכנים למשא ומתן.

זאב אלקין: לכן מכאן אתה יכול להבין גם את התחושות הקשות של חברת הכנסת דותן כאשר פתאום – גם עכשיו – שומעים שהממשלה לא נכנסה בכלל למשא ומתן, כך שהיא לא יכלה לצאת ממנה אם היא לא נכנסה.

זאב אלקין: אני חושב שקרה כאן משהו אני מאוד מצטער עליו כי כולנו כאן, ובעיקר החקלאים המפונים, איבדו כמה שבועות, כי אם ידענו כוועדה שהממשלה לא רוצה להיכנס למשא ומתן, יכולנו את כל התהליך של הסבר העמדות לעבור כאן תוך כדי תהליך החקיקה.

זאב אלקין: ביקשנו פרק זמן יחד עם הממשלה למצות משא ומתן, אבל לצערי לא מיצינו ואני חושב שחברת הכנסת דותן התכוונה לכך עם הזמן שהושקע בשכנוע של חברי הכנסת כנגד החוק היה מושקע במשא ומתן, ובסופו של דבר זה הרי יגיע לשם וזה יהיה שם, יכול להיות שהיינו מגיעים לוועדה כבר עם תוצר מוסכם.

זאב אלקין: למרות התחושות הקשות שלנו מאי-מיצוי משא ומתן נקטנו צעד לקראת הדיון הזה ביוזמתנו, כי אנחנו לפחות ניסינו להקשיב.

יצחק אהרונוביץ': לא היו בכלל מגעים אתם?

זאב אלקין: שמעת כאן את התיאור.

יצחק אהרונוביץ': אני שומע אותך.

זאב אלקין: הייתה פגישה אחת אליה הגיע נציג המינהלת ונציגי ממשלה אחרים ואפילו הניחו כמה רעיונות יצירתיים, חלקם במתווה של החוק וחלקם אחרים.

זאב אלקין: אמרנו שאנחנו בהחלט מוכנים לשמוע ולהמשיך לדבר בכיוון הזה ומבקשים מהם לפרט.

זאב אלקין: אחרי כן קיבלנו טלפון שהם חוזרים בהם מההצעות ולא רואים אפשרות לנהל משא ומתן על בסיס החוק שמונח וההצעות שהציעו, וכי הם לא רואים איך הם בעצמם יכולים לקדם אותם.

זאב אלקין: ביקשנו הבהרות וגם פנים מול פנים ולא רק בטלפון, ואכן נפגשנו וזה מה ששמענו.

זאב אלקין: שמעתם את זה מחברת הכנסת דותן ואני חושב שאני לא צריך לשכנע אותם שחברת הכנסת דותן – אולי אני ידוע כחבר כנסת מתלהם – בוודאי לא נמנית על חברי הכנסת המתלהמים ויש לה ניסיון לא קטן בגישור.

זאב אלקין: אם זה התיאור שהיא מתארת, אתם יכולים לשפוט בעצמכם מה היה שם.

זאב אלקין: עדיין חבריי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, אנחנו החלטנו לקראת הדיון היום להסיק מסקנות ממה ששמענו כי ניסינו להקשיב למינהלת וחלק מההערות ששמענו מנציגי הממשלה עשו שכל גם מבחינתנו ולכן אנחנו, ביוזמתו, למרות שהממשלה לא זזה מילימטר בינתיים מהעמדה הראשונית שלה, הנחנו יחד עם הייעוץ המשפטי שגיהץ את הפן המשפטי של החוק לקראת הדיון היום נוסח בו נסוגנו מכמה עמדות ראשוניות שלנו וזאת בהתחשב בהערות ששמענו מצד המינהלת.

זאב אלקין: תכף אני אתאר את זה ואחר כך ניכנס לנוסח.

זאב אלקין: החוק בגדול מטפל, כמו שאתם זוכרים, בארבעה נושאים גדולים של הפיצוי.

זאב אלקין: הנושא הראשון היה גמול פרישה, כפי שקיים היום בחוק הקיים לשכיר, גם גמול פרישה לחקלאים.

זאב אלקין: בחוק המקורי שאנחנו הנחנו שמנו את גיל גמול הפרישה – גמול גשר, הוא מביא את האדם לגיל הפנסיה ולא מעבר לכך – על 45 שנים על סמך הערכות של החקלאים והמומחים שאחרי גיל 45 מאוד קשה להיכנס ולבנות משק חקלאי.

זאב אלקין: אמרו נציגי הממשלה שיש להם בעיות והשפעות רוחב בעניין הזה כי החוק המקורי קובע לשכיר 55 שנים, ואם כאן יקבעו את גיל החקלאים כ-45, יהיה להם מאוד קשה להסביר למה זה 45 כאן ו-55 לאחרים ויהיו כאן השפעות רוחב מאוד מאוד מהותיות על כל החוק חזרה ולא רק על הסיפור של החקלאים.

זאב אלקין: שמענו את העמדה הזאת, התייעצנו גם עם הייעוץ המשפטי של הוועדה ובנוסח המונח לפניכם גיל הפרישה לגמול הזה מתחיל בגיל 55.

זאב אלקין: זאת נקודה אחת מהותית ששונתה.

זאב אלקין: גם הקשבנו לטענה של אנשי המינהלת שאמרו שלא יעלה על הדעת שאדם יקבל את מלוא הפיצויים ומצד שני קיבל גם גמול פרישה.

זאב אלקין: זה הגיוני.

זאב אלקין: מצד שני אי אפשר להשאיר אותו לגמרי בלי פיצויים כי אני מזכיר שגמול הפרישה הוא לא עד סוף חייו, עד 120, אלא רק כשהוא מגיע לגיל הפנסיה.

זאב אלקין: חקלאי בדרך כלל, בוודאי חקלאי בגוש קטיף, לא היו לו תוכניות פנסיה מסודרות.

זאב אלקין: הבסיס שלו לגיל הפנסיה כשהוא מגיע לגיל הפנסיה היה המשק שלו אותו הוא יכול היה למכור ולהתקיים כשהוא הגיע לגיל הפרישה האמיתי הקיים בחוק.

זאב אלקין: לכן אמרנו שמצד אחד חלק מהפיצויים צריכים לשמור לאנשים שהם מגיעים לגמול פרישה כי הם יצטרכו אותם כאשר יגיעו לגיל הפנסיה, ומצד שני זה נכון שלא הוגן שאנשים יקבלו אותו פיצוי ואחר כך מישהו שהוא מבוגר קיבל פנסיה במשך 10 שנים שחסרות לו בממוצע כאשר הוא מגיע לנקודה הזאת.

זאב אלקין: לכן מתווה שהונח בפניכם אומר דבר מאוד פשוט, שמי שיבחר בכיוון הזה של גמול פרישה ומתאים לכל התנאים של גמול פרישה, הוא לא יקבל את כל שאר הפיצויים שהחוק הזה מוסיף לו בכל אותם המרכיבים עליהם נדבר.

זאב אלקין: כך אנחנו גם נותנים מענה לצורך ליצור הבדל בין מי שמקבל גמול פרישה לבין מי שלא, ומצד שני שומרים לחקלאים את הפיצוי שהם כבר קיבלו – וזה גם ממילא לא כל כך מעשי לקחת מהם חזרה – כדי שישמש להם כבסיס לפנסיה ברגע שיגיעו לגיל הפנסיה האמיתי.

זאב אלקין: זה התיקון בנושא של גיל הפרישה.

זאב אלקין: הסעיף הנוסף בו אנחנו ביקשנו לעשות תיקון הוא סעיף החממות.

זאב אלקין: הצעת החוק שלנו מבקשת להגדיל את הפיצוי לחממות בהתאם למספרים של הדוח המקצועי של חברת מכלול שהוזכר גם בדיון הקודם של הוועדה.

זאב אלקין: נטען על ידי המינהלת שהחוק בניסוחו המקורי לא לוקח בחשבון שחקלאים מקבלים פיצויים על החממות בכל מיני דרכים במסגרת החלטות ממשלה, במסגרת התיקונים והשיפורים שעשתה הוועדה המיוחדת של המינהלת וגם החקלאי שחוזר לפעילות במסגרת המסלולים שקבועים בחוק המקורי, גם כן מקבל כל מיני מענקים שבפועל מקרבים את ההפרש של עלות החממה מ-30-40 אחוזים ל-85 אחוזים בערך והמינהלת טוענת 95 אחוזים.

זאב אלקין: יש לנו כאן מחלוקת בעניין הזה.

זאב אלקין: מה שעשינו הוא שהכנסנו לחוק את סעיף הקיזוז.

זאב אלקין: זאת אומרת, מי שיקבל פיצוי במסגרת החוק החדש לעלות המלאה של החממה, יקוזז מהפיצוי הזה כל מה שהוא כבר קיבל מהמדינה בדרכים השונות, על ידי מסלול החוק המקורי, על ידי המסלולים של החוק הזה, על ידי החלטות ממשלה והמינהלת הקודמות, כך שסך הפיצוי שהוא קבל עבור החממות שלו לא יעבור את התקרה העליונה שקבועה בחוק הזה.

זאב אלקין: זה כמובן נותן מענה לטענה שהושמעה על ידי המינהלת שלטענתם הגדילה מאוד את עלות החוק כי אדם מפוצה פעמיים וכרגע זה מנוטרל באמצעות הניסוח שהציע לנו הייעוץ המשפטי.

זאב אלקין: הנקודה השלישית שגם היא מאוד מאוד מהותית קשורה לעלות הנחלה.

זאב אלקין: אנחנו חלקנו על הפיצוי לנחלה חקלאית שקבע החוק, 135 אלף שקלים.

קריאה: לא תיקנת את זה.

זאב אלקין: אני מתייחס לזה בדבריי.

זאב אלקין: אני יודע.

זאב אלקין: אנחנו קבענו את המספר 675 אלף שקלים כפיצוי עבור נחלה חקלאית על בסיס המכתב של שר החקלאות שהוציא לראש הממשלה והציע את התיקון הזה.

זאב אלקין: אמרו אנשי המינהלת שלא שר החקלאות ולא אנחנו לא לקחנו בחשבון את העובדה שכחצי מהנחלה של החקלאי הייתה מעבר לגבולות גוש קטיף והייתה דרך סיפור מורכב מאוד של מה שקרוי מחה.

זאב אלקין: אמרנו שהנושא הוא לא פשוט, העלות של החלק של מחה הוא לא בדיוק שווה במהותו וברווחים שלו לאותה קרקע שהייתה בתוך גוש קטיף אבל אנחנו מוכנים להתחשב בטיעון הזה ולקחת חצי מהעלות הראשונית שקבענו.

זאב אלקין: זאת אומרת, במקום 675 אנחנו מבקשים שייכתב 340 אלף שקלים.

זאב אלקין: כרגע זה לא מצוין בפניכם כי זה תיקון שסיכמנו אותו גם עם נציגי החקלאים המפונים עצמם רק במהלך הערב והחומר כבר הודפס ולא רצינו להדפיס שוב רק בשביל מספר אחד.

זאב אלקין: אם כן, תדעו שכאן צריך לתקן.

זאב אלקין: הבקשה שלנו במסגרת הניסוח הנוכחי של החוק היא 340 אלף שקלים ולא 675 אלף שקלים.

ראובן ריבלין: אנחנו נצביע על הנוסח המתוקן.

זאב אלקין: זה כידוע בסמכותו של היושב-ראש.

זאב אלקין: אנחנו מוכנים ומבקשים הצבעה.

ראובן ריבלין: אני מתכוון לומר שכאשר נצביע, נצביע על הנוסח המתוקן.

זאב אלקין: בהחלט.

זאב אלקין: הוכנסו גם תיקונים משפטיים נוספים שתוך כדי דיון מפורט אולי נתייחס אליהם, אבל אני התייחסתי רק לתיקונים הגדולים המהותיים.

זאב אלקין: המשמעות של כל התיקונים האלה מבחינת העלות – כי גם זאת סוגייה שעלתה בוויכוח – היא שכאשר מדברים על העלות של החוק הזה, מאוד חשוב להפריד בין עלות ברוטו לנטו כי הרבה מאוד פיצויים שקיבלו המפונים הם לא קיבלו במסגרת החוק המקורי אלא במסגרת החלטות ממשלה והחלטות הוועדה.

זאב אלקין: לכן כאשר מחשבים עלות ברוטו, חוק מול חוק, העלות היא גדולה, אבל כאשר שואלים את עצמנו כמה זה באמת יעלה לאוצר המדינה – כי חלק גדול מאוד מהדברים הוא כבר שילם באותן החלטות ממשלה – כמובן מה שצריך לעניין אותנו כוועדת כספים זה נטו.

זאב אלקין: הרי הצעת החוק במילא תהיה תקציבית, כך שאין כאן מחלוקת מול הממשלה בפן המשפטי.

זאב אלקין: זאת הצעת חוק תקציבית ואם הממשלה תתנגד, אין ברירה.

זאב אלקין: חשוב לדעת כאשר אנחנו שואלים את עצמנו איזה נטל זה ישים על תקציב המדינה, זאת כמובן עלות נטו ולא עלות ברוטו.

זאב אלקין: העלות הזאת, במסגרת התיקונים האחרונים שבוצעו, לפי חוות הדעת של מרכז המחקר והמידע – וכולנו זוכרים שנקבע בכנסת שהוועדה היא הקובעת אבל הבסיס הוא חוות דעת של מרכז המחקר – הוא חלוק על הממשלה בעניין הזה ועלות החוק כרגע היא 268 מיליון שקלים נטו.

יצחק אהרונוביץ': מה היה קודם?

זאב אלקין: קודם העלות נטו הייתה 330 מיליון שקלים.

יצחק אהרונוביץ': מה טוען האוצר לגבי העלות?

זאב אלקין: האוצר זרק כל מיני מספרים.

זאב אלקין: נזרק פה מיליארד וחצי שקלים.

יצחק עוזר: בסביבות מיליארד שקלים.

זאב אלקין: 900 מיליון שקלים.

זאב אלקין: אני שומע כל מיני מספרים שנזרקים אבל כולנו עברנו את תהליך החקיקה, כולנו מכירים את הדרכים באמצעותן אפשר כאשר רוצים לעצור את החוק אפשר לטעון שעלותו גדולה.

זאב אלקין: אני למדתי בכנסת שבדרך כלל מרכז המחקר והמידע עושה את עבודתו נאמנה ואנחנו סומכים עליו.

זאב אלקין: חוות הדעת של מרכז המחקר, אחרי שהוא שמע את טענות הממשלה בכתב – גם היו שם חילופי דברים בכתב – עומד על חוות הדעת של 268 מיליון שקלים נטו.

זאב אלקין: זה עדיין כסף, אני לא מזלזל בכסף הזה, אבל כל מי שרוצה להפחית את הכנסת במספרים שבשמים, כדאי שחברי הכנסת ידעו את התמונה הנכונה לפי חוות דעת הגורם המקצועי שהוא זה שמשרת אותנו ונועד לשרת אותנו.

זאב אלקין: זאת התמונה.

זאב אלקין: אני הייתי מציע, במקום להיכנס מחדש לכל ההתפלספות בעניין העלות, כל מי שירצה, יכול לקחת את חוות הדעת של מרכז המחקר מול חוות הדעת של הממשלה ולהחליט לבד.

זאב אלקין: ממילא הצעת החוק היא תקציבית.

זאב אלקין: אני הייתי מציע שניכנס לדיון בסעיפי החוק ונתקדם כמה שאפשר במסגרת הזמן שיש לנו.

יצחק עוזר: לגבי העלות.

יצחק עוזר: בין השיחות עם מרכז המחקר, אנחנו לא מסכימים עם התחשיב שלהם.

יצחק עוזר: הם לא לוקחים את השפעות הרוחב עליהן דיברנו, אבל בנקודה אחת גם הם רוצים להדגיש, לפחות לי הם אמרו, שגם לשיטתם ה-400 מיליון שקלים – אני כרגע לא יכול להתייחס למסמך הנוכחי – היא רק העלות בשנה הראשונה והיא לא עלות החוק, ואת זה אתם צריכים לדעת.

יצחק עוזר: גם לשיטתם זאת רק העלות בשנה הראשונה.

זאב אלקין: העלות שנקבעת תמיד היא עלות שנתית.

יצחק עוזר: זאת לא עלות החוק.

יצחק עוזר: אני אתן לכם דוגמה אחת.

יצחק עוזר: סיפור הפנסיה בחוק יכול לעלות עבור אדם עד מיליון וחצי שקלים.

יצחק עוזר: בחישוב של מרכז המחקר זה עולה בין 60 ל-80 אלף שקלים.

יצחק עוזר: זאת העלות שהם לקחו.

יצחק עוזר: תבינו את המשמעות.

יצחק עוזר: מיליון וחצי שקלים ובחישוב שלהם בין 60 ל-80 אלף שקלים לאדם.

יצחק עוזר: אלה הם ההפרשים.

תומר מוסקוביץ: השאלה מה שואלים.

תומר מוסקוביץ: אם שואלים כמה החוק עולה לשנה, התשובה היא נכונה.

תומר מוסקוביץ: אם שואלים כמה החוק יעלה בכלל, התשובה השנייה נכונה.

תומר מוסקוביץ: שתי התשובות נכונות אבל השאלה מה השאלה.

תומר מוסקוביץ: כדי לדעת אם הצעת החוק היא תקציבית או לא, ברור שבודקים את זה בעלות שנתית.

תומר מוסקוביץ: כדי לדעת כמה זה יעלה בסופו של דבר, צריך לחשב את הכל.

יצחק עוזר: יש לי מסמך ממרכז המחקר שעלות החוק שחבר הכנסת אלקין מציג היא רק לעניין ה-54 מיליון שקלים, למגבלת ה-5 מיליון שקלים ולא לעניין עלות החוק.

זאב אלקין: אני הייתי מבקש מחברי הכנסת לאפשר לנו לתהליך החקיקה.

אורי אריאל: אני רוצה לבקש מהיושב-ראש לעשות מאמץ לסיים היום את ההכנה לקריאה ראשונה ולהביא את זה לקריאה ראשונה.

חיים אורון: על מי חל החוק?

זאב אלקין: יש לו סעיפים שונים, על אנשים שונים.

חיים אורון: מי זכאי לחוק הזה?

חיים אורון: כל מי שהיה חקלאי, כל מי שהייתה לו נחלה בגוש קטיף?

זאב אלקין: יש פה סעיפים שונים.

זאב אלקין: החוק המקורי, כפי שנקבע, יש בו רק קטגוריה אחת: אנשים שהיה להם משק חקלאי.

זאב אלקין: החוק המקורי לא הבדיל בין האנשים שעבדו בפועל לבין האנשים שהשכירו את המשק החקלאי.

זאב אלקין: זה החוק המקורי.

זאב אלקין: לאחר מכן, הממשלה קיבלה כמה החלטות שיצרו הבחנה בין מה שנקרא חקלאי פעיל לחקלאי לא פעיל שגם על ההבחנה הזאת הייתה ביקורת.

ראובן ריבלין: לא הייתה פרשנות לחוק הזה.

זאב אלקין: לא, זאת לא פרשנות אלא אלו החלטות חדשות של הממשלה.

זאב אלקין: זאת אפילו לא הייתה פרשנות של החוק.

זאב אלקין: הממשלה החליטה להיטיב עם קבוצה מסוימת מתוך בעלי המשק החקלאים, אלה שהיא הגדירה כחקלאים פעילים.

זאב אלקין: היו גם מחלוקות על ההגדרה הזאת, אם היא הייתה נכונה או לא, מה קרה לאנשים שחלק מהזמן כן היו וחלק לא, מי נכנס, מי נפל וכולי, ואני לא נכנס כרגע לכל הדקויות האלה, אבל ברמה של החלטות ממשלה נוצרה ההבחנה הזאת בין חקלאי פעיל לבין חקלאי לא פעיל.

תומר מוסקוביץ: זה רק לדבר אחד, רק לקרקע חלופית.

זאב אלקין: נכון.

זאב אלקין: מבחינת הפיצוי שהחוק המקורי התכוון לתת, הוא דיבר על אנשים שהם היו בעלי משק חקלאי.

זאב אלקין: דהיינו, היו בעלי נחלות, היו בעלי חממות, וכנ"ל גם החוק הזה.

זאב אלקין: זאת אומרת, החוק הזה לוקח את הקבוצה הזאת.

זאב אלקין: אחר כך תלוי מה כל אחד עושה.

זאב אלקין: מי שחוזר לחקלאות, מקבל קרקע חלופית, מי שלא, לא מקבל, וכולי.

ראובן ריבלין: אם אני גר במקסיקו, יש לי נחלה באופן מסוים ואני אומר לחבר הכנסת אורון שכל שנה ייתן לי 20 אחוזים ושהוא יעבד את הנחלה.

ראובן ריבלין: האם אני בעל נחלה או לא בעל נחלה?

ראובן ריבלין: לפי החוק.

זאב אלקין: לפי החוק המקורי כן, וגם לפי החוק הזה כן.

זאב אלקין: על הנחלה שהייתה לך מגיע לך פיצוי.

זאב אלקין: אם החממות היו בבעלותך ולא בבעלותו, מגיע לך פיצוי על החממות.

זאב אלקין: אם החממות היו בבעלותו ולא בבעלותך, מגיע לו פיצוי.

תומר מוסקוביץ: ואם זה באמצע, מחלקים.

תומר מוסקוביץ: זה שוכר-משכיר.

זאב אלקין: אנחנו לא שינינו כאן את ההבחנות שיצר החוק.

חיים אורון: אני רוצה להסביר למה חבר הכנסת ריבלין הבין מה שאמרתי לו.

חיים אורון: אם מדובר בחוק שמטרתו לאפשר לחקלאים פעילים להמשיך להיות פעילים בחקלאות, אני בעד.

חיים אורון: אם מטרתו של החוק היא להגדיל את הפיצוי מהחוק הבסיסי, אני מתנגד מהסיבה הפשוטה שאני חושב שהכלי הזה הוא כלי לא נכון והקבוצה הזאת היא לא קבוצה סגורה.

חיים אורון: לא כל מי שהיו בעלי נחלות היו חקלאים וחקלאי פעיל וחקלאי לא פעיל היה בחוק.

חיים אורון: ישבנו על זה לילות.

חיים אורון: יושבים כאן חברים שישבו אתנו.

חיים אורון: ישבנו לילות וחשבנו על איך מחלקים את הפיצוי, איך נותנים תוספת למי הולך להיות חקלאי פעיל.

חיים אורון: את כל ההבחנות האלה עכשיו מבטלים ואומרים שכל מי שהייתה לו נחלה והוא היה במקסיקו כמורה לעברית, המשק שלו היה פעיל על ידי שכנו, הוא לא השקיע במשק הזה עשר שנים שקל אחד, אבל הוא היה בעל נחלה – הוא במעמד שווה לחקלאי שיצא כל בוקר לעבוד והתפרנס מזה.

זאב אלקין: זה החוק שאתה חוקקת.

חיים אורון: לא, הייתה חלוקה.

זאב אלקין: תסתכל, תראה את זה בחוק.

זאב אלקין: תראה את החלוקה.

חיים אורון: אז החוק שחוקקתי לא טוב.

חיים אורון: יש הרבה ביקורת על החוק שחוקקתי, אז יכול להיות שגם זאת נכונה.

חיים אורון: השלכות הרוחב שהם אומרים לגבי מי שגר בגני טל ולא היה חקלאי מגיע יותר, מעבר למה שכבר יש בחוק המקורי, מאשר למי שגר בנווה דקלים ולא היה חקלאי וקיבל מה שקיבל.

חיים אורון: אני רוצה מאוד לעזור למי שרוצה להמשיך בחקלאות, גם מנימוקים ציוניים.

זאב אלקין: ומי שעסק בחקלאות ולא מסוגל היום להמשיך לעסוק?

חיים אורון: מי שעסק בחקלאות ולא מסוגל יותר לעסוק, הוא כמו המורה בישיבה בנווה דקלים שהיה לו מקום עבודה קבוע.

זאב אלקין: לא נכון.

זאב אלקין: המורה יכול להיות מורה במקום אחר.

חיים אורון: לכן כאשר העליתם את הגיל מ-45 ל-55, פעלתם נכון.

חיים אורון: מי שלא יכול להיות חקלאי מקבל קצבה – למרות שבחוק המקורי זה לא היה.

חיים אורון: אמרתי לחבר הכנסת אלקין שאם הוא מחיל את זה מגיל 45, אני מצביע נגד כי אני לא מגיע לדיון הזה פעם ראשונה.

חיים אורון: כאשר אתה מעלה את זה לגיל 55 כמו כולם, אתה אומר שחקלאי שלא עובד בחקלאות הוא כמו המורה בישיבה שלא יכול לעבוד בישיבה ולכן מגיעה לו קצבה.

חיים אורון: כאן אני מקבל את התיקון שלכם ואני חושב שהמינהלת צריכה לקבל אותו, ואם היא לא מקבלת אותו, זה יהיה בחוק.

יצחק עוזר: אם הוא היה שכיר, הוא זכאי לזה בחוק שאתם קבעתם.

יצחק עוזר: אם הוא לא היה פעיל כחקלאי והיה שכיר, אתם לא צריכים לחוקק שום דבר, זה נמצא בחוק שקבעתם.

חיים אורון: אם הוא היה חקלאי פעיל ולא הולך לחקלאות?

יצחק עוזר: אין בעיה.

יצחק עוזר: במסגרת החוק.

זאב אלקין: הוא לא היה שכיר אלא הוא היה חקלאי.

חיים אורון: בחוק שלנו הייתה לקונה.

חיים אורון: חקלאי שהיה עצמאי, עכשיו הוא שכיר או הוא לא עצמאי יותר משום שהוא לא יכול להתחיל לעבוד בגיל 55 או 57 או 58.

חיים אורון: הוא נשאר בלי משק והוא נשאר בלי קצבה.

חיים אורון: החוק צודק.

חיים אורון: אני אומר עכשיו את דעתי.

חיים אורון: הוא צריך להיות משווה למצב של השכיר שעבד במפעל בנווה דקלים והוא קיבל קצבה כי הוא לא יכול להמשיך לעבוד מעל גיל 55.

חיים אורון: כאן השווינו.

חיים אורון: המחלוקת שלי אתכם היא לא על הפנסיה המוקדמת אלא המחלוקת היא על החלת ההטבות הרחבות כולל השינוי של ערך הנחלה, שהוא הפיצוי.

חיים אורון: אני מציע למי הולך להיות חקלאי לתת הטבות נוספות על ידי פטור בחוק עידוד השקעות הון, על ידי ויתור על ה-10 אחוזים, על ידי ההגדלה של ה-10 אחוזים ל-20 אחוזים, כי יש עניין שמי שהיה חקלאי ורוצה להמשיך להיות חקלאי, אכן יהיה חקלאי.

חיים אורון: זאת קטגוריה אחת ואם החוק יעסוק רק בה, אני בעד.

חיים אורון: מחר ב-10 בבוקר יש כאן דיון עם בעלי העסקים במחסום ארז שמבחינה זאת הם לא היו שכירים, לא כולם מקימים עסק חדש, והשלכות הרוחב מכאן תהיינה כאשר שם יש לנו בעיות בסדר גודל אחר.

זאב אלקין: גם לזה יש לנו הצעה לפתרון.

זאב אלקין: זה לא מופיע בנוסח אבל יש לנו הצעות.

חיים אורון: הצעות לפתרון ב-400 מיליון שקלים, גם לי יש הרבה אבל בסוף זה צריך להתכנס למשהו.

חיים אורון: אם מדובר ב-400 מיליון שקלים ולמיטב ידיעתי חקלאים פעילים בגוש קטיף היו 50 אחוזים מהמשקים – ואני הולך לקולה – אתה מדבר כאן על 2 מיליון שקלים למשק.

חיים אורון: חברים יקרים, בואו נחשוב על מה אנחנו מדברים ומה תעשה עם זה אחר כך עם אחרים.

חיים אורון: זאת לא חכמה להיות נחמד.

חיים אורון: חברים מכירים אותי כאן הרבה שנים, אבל זה לא חכמה לעשות את זה כך, כי מה נעשה אחר כך עם דברים אחרים?

חיים אורון: לכן לא במקרה אני עושה הבחנה.

חיים אורון: אין לי בעיה עם פנסיונרים ואין לי בעיה עם ממשיכים.

רוני נחום: אני הייתי בגני טל.

רוני נחום: אני מבין שבסוף במדינת ישראל הכל תקציב אבל נניח ישנם שני משקים במושב רשפון שיוצאים למכירה, במשק אחד בעל הבית מגדל ובמשק השני בעל הבית גר בארצות הברית.

רוני נחום: כשהם מוכרים את המשק אומרים לו שהוא יקבל פחות כי הוא גר בארצות-הברית?

ראובן ריבלין: זה לפי הנחלה.

רוני נחום: מה הקשר?

רוני נחום: באים לנחלה הזאת וכמה היא שווה, זה מה שמגיע לאדם.

רוני נחום: שואלים את החקלאי האם כאשר הוא עוזב הוא ימשיך לעבוד או לא ימשיך לעבוד?

רוני נחום: אני הייתי חקלאי פעיל ואני לא מדבר בפן האישי.

רוני נחום: שני אנשים שגרו באותו ישוב ושניהם היו בעלי נחלות, אחד עשה או לא עשה – תלוי מה הסיבות שלו – אני לא רואה את ההבדל ביניהם במיוחד שזה לא מופיע בחוק.

יצחק דרורי: השאלה שלי היא לגבי אותם האנשים שלא היה להם משק פעיל.

יצחק דרורי: אנחנו מכירים דוגמאות במדינה שאו ההורים היו חולים או שלא תפקדו ובבוא הזמן הילד רוצה להפעיל את המשק ולעבוד.

יצחק דרורי: למה אין את הזכות הזאת לילדים הממשיכים?

יצחק דרורי: למה למנוע את הזכות הזאת מאותם ילדים?

שרה חיון: אני מנצר חזני.

שרה חיון: אני הגעתי לגוש קטיף כאשר הייתי בת 20 ובחרתי לעבוד בחקלאות.

שרה חיון: אין לי שום השכלה מעבר לשנות התיכון שלי ובחרתי בחקלאות.

שרה חיון: היום אני אישה בת 53, כל השנים האלה עסקתי אך ורק בחקלאות והיום אין לי לא פנסיה, לא ביטוח לאומי ולא כלום.

שרה חיון: היום אני ובעלי מובטלים מאז הפינוי ושנינו יושבים בבית בלי הכנסה של אגורה אחת.

שרה חיון: אני רק בת 53 ולא בת 55.

שרה חיון: מה קורה אתי?

שרה חיון: מה קורה במצב שלי?

שרה חיון: כל החיים שלי הייתי חקלאית.

שרה חיון: להמשיך עכשיו את החקלאות זה פשוט בלתי אפשרי עם מה שקיבלתי.

שרה חיון: מה קורה?

שרה חיון: איפה החוק לגביי?

שרה חיון: איפה ההתייחסות הזאת לגביי?

שרה חיון: שנינו מובטלים.

שרה חיון: עוד מעט אנחנו מגיעים לרבנות כי שנינו בבית כל היום רק רבים.

שרה חיון: את זה לקחתם בחשבון?

אברהם בן-חמו: יש לי פתרון יצירתי הכי פשוט שבעולם.

אברהם בן-חמו: לא עם מינהלת סל"ע שאני צריך אתה, אני לא רוצה כסף, אני רוצה בסך הכל לקום בבוקר, ללכת לשטח ולחייך בשטח שלי.

אברהם בן-חמו: מה שהיה לי, תחזיר לי.

אברהם בן-חמו: אני לא רוצה כלום.

אברהם בן-חמו: אני לא רוצה כסף.

אברהם בן-חמו: כסף אני אעשה מהעבודה שלי.

אברהם בן-חמו: אני עבדתי והרווחתי כסף בחקלאות.

אברהם בן-חמו: אני לא רוצה כסף.

אברהם בן-חמו: חברי הכנסת, אני מבקש מכם, חבר הכנסת אורון, אתה עשית המון לטובת החוק הזה, מה אני בסך הכל מבקש?

אברהם בן-חמו: כסף אני לא רוצה.

אברהם בן-חמו: אני היום בניתי משק בזיקים, התחלתי לבנות משק בזיקים, אדם אחד קיבל 2.3 מיליון שקלים, לי היו 35 דונם, מה התברר?

אברהם בן-חמו: שהיום אני בונה משק, כבר השקעתי את כל הכסף ואין לי כסף נוסף להשקיע.

אברהם בן-חמו: אתה מדבר לתקשורת ואומר שקיבלנו מיליונים.

אברהם בן-חמו: אני לא רוצה את המיליונים.

אברהם בן-חמו: לא רוצה כסף.

אברהם בן-חמו: אני כסף לא רוצה.

אברהם בן-חמו: אני רוצה לחזור למעגל החיים שלי, לי, לאשתי ולילדים שלי.

אברהם בן-חמו: לא יכול להיות מצב שבבית החדש שיש לי אני לא יכול להמשיך לעשות ילדים בגלל שאני לא יכול לגדל אותם שם.

אברהם בן-חמו: עוד כוחי במותני ואני רוצה עוד ילדים אבל אני לא מצליח כי אני לא יכול לגדל אותם כי אין לי עבודה.

אברהם בן-חמו: שלוש שנים אני לא עושה שום דבר.

אברהם בן-חמו: שלוש שנים אני לא עובד.

אברהם בן-חמו: גברת צביה, איך את יכולה להסתכל לי בעיניים?

סטס מיסז'ניקוב: אל תעשה את זה פרסונלי.

אברהם בן-חמו: תומר, תסתכל עלי.

אברהם בן-חמו: אני לא יודע באיזה בית ספר למדת ששם משקרים.

סטס מיסז'ניקוב: אל תעשה את זה פרסונלי.

סטס מיסז'ניקוב: לא יושבים כאן אנשים שרוצים להרע.

אברהם בן-חמו: זה מקומם.

דוד גואטה: 27 שנים גרתי בגוש קטיף, במושב גנור.

דוד גואטה: הייתי פעיל כמזכיר, מרכז משק במשך כל השנים.

דוד גואטה: ארבעה חודשים לפני התאריך הקובע היה לי אירוע לב, התקף לב בעבודה, במקום העבודה בו עבדתי שמונה שנים.

דוד גואטה: שמונה שנים עבדתי במשתלות עצמונה כשכיר.

דוד גואטה: היה לי משק עצמאי שהשכרתי אותו.

דוד גואטה: יש לי נחלה ששמרתי עליה כל השנים ותמיד טיפחתי אותה כדי שבבוא היום, אם אני ארצה למכור אותה, זאת נחלה שלי.

דוד גואטה: ארבעה חודשים לפני התאריך הקובע קיבלתי אירוע לב, עברתי ניתוח מעקפים.

דוד גואטה: לפי החוק היה מגיע לי הסתגלות, פניתי להסתגלות למינהלת, תמיד אמרתי שהמינהלת היא פקידים, החוק לא נותן לה את האפשרות לפתור לנו את הבעיות.

דוד גואטה: פניתי לקבל את ההסתגלות שלי, אבל בגלל שהיו חסרים לי ארבעה חודשים מתוך תשע שנים, הגעתי גם לוועדה מיוחדת ואישרו לי 56 שקלים לחודש.

תומר מוסקוביץ: זה לא נכון.

תומר מוסקוביץ: זה תוקן.

דוד גואטה: אמרתי שבבוא היום אני אגיע לכנסת ואגיע לאנשים מסוימים.

דוד גואטה: פניתי פעמיים לוועדות מיוחדות, פניתי לעוד ועדה מיוחדת בראשות תומר וכל פעם אמרו לי שיפתרו לי את הבעיה.

דוד גואטה: זה הגיע לכותרות העיתונות.

דוד גואטה: איבדתי את מקום העבודה שלי בגלל אירוע הלב.

דוד גואטה: יכול להיות מצב שאם הייתי עדיין בגוש, הייתי חוזר למשק שלי בחזרה.

דוד גואטה: היה לי מקום עבודה.

דוד גואטה: שלוש שנים אני יושב בבית, הקצבה שאני מקבל היא בגובה של 2,300 שקלים בחודש שזה הסכום שיש לי מביטוח לאומי.

דוד גואטה: לא אישרו לי את ההסתגלות.

דוד גואטה: פניתי לכל הוועדות המיוחדות ולא אישרו לי אבל אני לא מאשים אותם.

דוד גואטה: בטיפול בתושבי גוש קטיף הם גדולים מאוד.

דוד גואטה: אני חושב שאם יש את המסגרת הזאת שהם לא יכולים לשבת ביחד צריך לתת פתרון שיקום גוף שיאמר שהוא צריך לפתור את הבעיות.

דוד גואטה: יש בנייה של בתים.

דוד גואטה: יש להוציא אותנו מהקרווילות, יש לבנות מבני ציבור.

דוד גואטה: בואו אלינו לקרווילות ותראו מה קורה שם.

דוד גואטה: שלוש שנים אנחנו שם.

דוד גואטה: אני חותם לכולם פה שנהיה עוד חמש שנים בקרווילות.

דוד גואטה: אני בניתי ישובים, אני בניתי את נצר חזני ואת גנור, כל ישוב לקח שלוש-ארבע שנים לבנות אותו.

דוד גואטה: כאשר סיפרו לנו שתוך שנתיים נעזוב את הקרווילות, אמרתי שזה לא יקרה כי אין דבר כזה לבנות ישוב בשנתיים.

דוד גואטה: יש דברים גדולים שצריך לעסוק בהם ולכן צריך להביא למצב שישבו ביחד ויאמרו שרוצים לפתור את הבעיות ולא לשחק בקטנות.

דוד גואטה: נתתי את הדוגמה האישית שלי, דוגמה שתמיד החבאתי אותה.

רבקה טרבלסי: גרתי בגוש במשך 24 שנים וגידלתי שמונה ילדים לתפארת.

רבקה טרבלסי: בעלי כל החיים שלו עבד בחקלאות והחקלאות שלנו הייתה לתפארת.

רבקה טרבלסי: היום אני בבית, אין לי מה לאכול, מצבי הכלכלי, הנפשי והזוגי הוא בכי רע.

רבקה טרבלסי: אנחנו הולכים לרבנות כי אנחנו במצב קשה מאוד מאוד.

רבקה טרבלסי: כך אי אפשר להמשיך.

רבקה טרבלסי: אני פה עם דמעות בעיניים.

רבקה טרבלסי: קשה לנו מאוד בבית.

רבקה טרבלסי: לצערי הרב יש לי ילדים נשואים ונכדים ואין לי במה להאכיל אותם היום.

רבקה טרבלסי: המצב קשה מאוד מאוד.

רבקה טרבלסי: תראו מה קורה לנו בבית.

רבקה טרבלסי: אתם רק מדברים.

רבקה טרבלסי: השבע, לא איכפת לו מהרעב.

רבקה טרבלסי: לאף אחד לא איכפת אלא רק מדברים ואומרים לי שיהיה בסדר.

רבקה טרבלסי: אומרים לי שזה בטיפול, אבל איפה הטיפול?

רבקה טרבלסי: מה אני אעשה עם 800 אלף שקלים שזרקתי שם בחממות באדמה.

רבקה טרבלסי: אין לי מאיפה להמשיך את החקלאות.

רבקה טרבלסי: אני רוצה לקחת הלוואות על חשבון הבית שאני צריכה לבנות לגור בו.

רבקה טרבלסי: לאן אני הולכת?

רבקה טרבלסי: תסתכלי אלי בעיניים.

רבקה טרבלסי: איפה הילדים שלי?

רבקה טרבלסי: היום אני חולה, כל הבית חולה.

משה ראובן: אני לשעבר מנצר חזני שם הייתי 18 שנים.

משה ראובן: לא קיבלתי מיליונים ואני לא רואה שהחוק הזה גם ייתן לי מיליונים.

משה ראובן: אנחנו רוצים בסך הכל להזדקן בכבוד.

משה ראובן: לו היינו נשארים בבתים שלנו בגוש קטיף, החיים שלנו היו הרבה יותר מסודרים.

משה ראובן: כפי שידוע לכם או לא ידוע לכם לוקח הרבה שנים עד שאדם מבסס את המשק שלו ומגיע לטכנולוגיה שלו והוא מסיים את סך ההשקעות שלו, ואחרי כן למעשה הוא מגיע למצב של קטיפת הפרות, הנאה והזדקנות כמו שצריך, בכבוד.

משה ראובן: מדינת ישראל כפתה עלינו מצב, מדינת ישראל הכריחה אותנו בחוק לצאת מהבית, היא גם קבעה לנו כמה היא תשלם עבורו, היא גם קבעה כמה היא תשלם על המשק שלנו, היא גם קבעה לי שהמשק שלי ישולם בפיצוי שלו בסך מחזור שנתי אחד, זה סך המשק שלי שהייתי יכול להתפרנס ממנו עוד שלושים שנה עם אותו מחזור שנתי שמדינת ישראל לא מפצה עבורו.

משה ראובן: אנחנו, האזרחים, התושבים, העקורים, המפונים – כל אחד יגדיר את זה לפי הדף הפוליטי שהוא רוצה - רוצים להזדקן בכבוד.

משה ראובן: אותי לא מעניין כמה זה יעלה למדינת ישראל.

משה ראובן: לא 300 מיליון, לא 30 מיליארד, לא 100 מיליארד, לי יש תג מחיר אחד, להזדקן בכבוד.

משה ראובן: כמה שזה יעלה למדינה, המדינה הייתה צריכה לעשות שיעורי בית לפני שהיא זרקה אותי מהבית.

משה ראובן: לא לומר שהיא קובעת 10 מיליארד או 6 מיליארד או 8 מיליארד ואחר כך נתחיל מראש הפירמידה לרדת למטה, כמה פיצוי ייתנו לכל אדם ואדם.

משה ראובן: כך לא בונים עתיד של אנשים.

משה ראובן: אם רוצים לשקם אותנו, בבקשה, יש לכם הזדמנות, אנחנו פונים אליכם כדי לשקם אותנו.

משה ראובן: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שבסופו של דבר ניצנים או כל אזור המפונים יהפוך להיות מעברה 2008, 2009, 2010, 2020.

משה ראובן: אנחנו לא נצא מהקרווילות גם אם תהיה מלחמת אחים שהתקשורת דיברה עליה אז.

משה ראובן: יהיו 300 נפגעים, 400 נפגעים, אני מודיע לכם ששנית מצדה לא תיפול אם אנחנו לא נקבל פתרון הולם.

משה ראובן: לא מעניין אותי כמה זה עולה חבר הכנסת אורון, ואני מכבד אותך, אבל כך לא משקמים אנשים.

משה ראובן: אנחנו רוצים להזדקן בכבוד.

משה ראובן: הבית הזה עקר אותנו, הבית הזה עקר לנו את הלב, את הנשמה, את הרוח, אתם לא מטפלים בנו בצד הנפשי.

סטס מיסז'ניקוב: לא כל הבית הזה.

משה ראובן: אבל הבית הזה הצביע עבור זה.

משה ראובן: אנחנו רוצים להזדקן בכבוד.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו רוצים להתחיל לעבוד על מנת שהחקיקה תצא לפועל.

שגית אפיק: סעיף 1 הוא סעיף שמתקן את סעיף 55 לחוק המקורי ליישום תוכנית ההתנתקות.

שגית אפיק: הסעיף המקורי עוסק בזכאות לגמול פרישה לשכירים והוא קובע שגמול הפרישה יהיה 60 אחוזים מדמי ההסתגלות, שזה המינימום, עד 70 אחוזים מהשכר הממוצע.

שגית אפיק: כאן הסעיף קובע שזכאי בעל עסק של חקלאות שמוגדר בסעיף 2 - בו נאמר שז"כאי הוא מי הייתה לו זכות בעלות או זכות חכירה בקרקע חקלאית בשטח מפונה במשך 4 שנים רצופות מבין השנים 1998 ועד 2003 והפעיל בה עסק של חקלאות, בין בעצמו ובין אם השכיר את הקרקע החקלאית לאחר, ובלבד שלא יינתן כפל פיצוי בגין אותה קרקע" – הוא יהיה זכאי לפי התיקון שמוצע כאן לגמול פרישה חודשי בסכום ששווה ל-70 אחוזים מהשכר הממוצע במשק כאשר כאן לקחו את הגבול העליון שקיים היום בחוק בסעיף 55.

שגית אפיק: התנאים הנוספים שצריכים להתקיים בו הם תנאים דומים למה שקבוע בסעיף 55 היום והם: (1) היום הקובע מרכז חייו היה בשטח מפונה.

שגית אפיק: (2) ביום הקובע מלאו לו 55 שנים לפחות.

שגית אפיק: (3) בתקופת ארבע שנים רצופות מבין השנים 1997 עד 2003 מרכז חייו היה בשטח מפונה.

שגית אפיק: (4) בתקופת ארבע שנים רצופות מבין השנים 1997 עד 2003 הייתה לו הכנסה ממשק חקלאי.

שגית אפיק: התנאי הנוסף הוא שמדובר באמת בחקלאי שלא הקים או הפעיל עסק חדש של חקלאות ובאמת פורש מהעיסוק הזה.

שגית אפיק: המסלול הזה הוא מסלול חלופי למסלולים של הפיצויים שמופיעים ביתר הסעיפים.

שגית אפיק: קבענו כאן איזושהי הוראה שאנחנו עוד צריכים לתקן ולעבד אותה מבחינה נוסחית, אבל העיקרון הוא שמדובר בגמול חלופי.

שגית אפיק: אם הוא זכאי לסכום פרישה חודשי והוא בחר במסלול הזה, הוא לא יהיה זכאי ליתר הפיצויים שתכף נסקור אותם והבחירה תהיה בידי החקלאי.

שגית אפיק: יש לי שאלה שכבר שאלתי את חבר הכנסת אלקין והיא לפי מה קבעתם 70 אחוזים מהשכר הממוצע במשק.

שגית אפיק: הנוסחה היא שונה מעט ממה שיש היום בחוק.

זאב אלקין: החוק המקורי, כאשר הוא טיפל בגמול פרישה, הוא נתן שם נוסחה מסוימת שהייתה בנויה על אחוזים מדמי ההסתגלות וקבע תקרה של 70 אחוזים מהשכר הממוצע.

זאב אלקין: בנושא של החקלאים אי אפשר מראש לבנות על דמי ההסתגלות כי המחוקק מלכתחילה הבין שכל מה שקשור למה שקרוי בגדול מסלול פיננסי – וזה נכון גם בעניין הזה של דמי הסתגלות – הוא מאוד בעייתי לגבי החקלאים בגלל סוגייה מאוד פשוטה של היעדר ספרים נורמליים במשך כל השנים האלה.

קריאה: אתה מתכוון להעלמות מס?

זאב אלקין: לא, חס וחלילה.

אורי אריאל: אתם לא אחראים להשמיץ אותם עכשיו.

אורי אריאל: עם כל הכבוד לכם, זה לא תפקידכם.

אורי אריאל: אתה רוצה להעיר הערה מקצועית, תעיר, אבל אל תתייחס כך.

זאב אלקין: אני חושב שגם לפקידי ממשלה בכירים אין זכות לקריאות ביניים תוך כדי זה שאני מדבר.

זאב אלקין: יש דבר מאוד מאוד ברור שבגללו המחוקק קבע סלול מיוחד של פיצוי על החממות.

זאב אלקין: הרי אם המחוקק היה חושב שניתן לפצות את החקלאים בדרך הנורמלית, כמו שכל העסקים האחרים, באמצעות הספרים, הוא לא היה פותח את המסלול המיוחד של פיצוי עבור החממות והמציאות הוכיחה, אגב, שכולם – חוץ נדמה לי ממקרה אחד – הלכו דווקא למסלול הזה.

זאב אלקין: לכן הסיפור של דמי ההסתגלות כפי שהם מחושבים בחוק, לא יכול לעבוד בנושא של החקלאים.

זאב אלקין: לכן הבסיס היחידי שהיה לנו בחוק המקורי שיכולנו לעמוד עליו, היא אותה תקרה שקבע המחוקק וזה 70 אחוזים כשכר ממוצע.

זאב אלקין: קבענו אותה גם כאן כאשר ברור שיש חקלאים שאולי זה ייטיב אתם במקצת כי זאת תקרה אחידה ויש חקלאים רבים – כי היו אלה דווקא עסקים חקלאיים משגשגים – שזה ירע אתם, אבל אין לנו דרך לעשות הבחנה בנושא הזה של גמול פרישה.

תומר מוסקוביץ: אני לא חושב שאף אחד העלים מסים.

תומר מוסקוביץ: אני חושב שכל החוק הזה בנוי על דיווח אמת ולכן כמו שכל בעל עסק בארז או בעל עסק בנווה דקלים שהייתה לו חנות ספורט או בית קפה, כולם, ואין לזה שום חריג, קיבלו לפי הדיווח על ההכנסות שלהם כאשר החריג היה שכר מינימום כי היו אנשים שלפי הדיווח שלהם – ואני מאמין שזאת ההכנסה שלהם – הם לא הרוויחו אפילו שכר מינימום והסדירו להם את זה לשכר המינימום.

תומר מוסקוביץ: כך צריך להיות גם כאן.

תומר מוסקוביץ: בכלל, בכל נושא הפנסיה, אין שום הבדל בין עסק של חקלאות, בוודאי עסק של השכרת חממות לבין עסק של השכרת חנות לבין עסק של הפעלת חנות.

תומר מוסקוביץ: אם מגיע פנסיה לעצמאים במדינת ישראל בכלל, מגיע פנסיה גם לבעלי נחלות.

תומר מוסקוביץ: הפנסיה כאן היא סוגיית רוחב.

תומר מוסקוביץ: לפני הדיון העקרוני ולפני שאמרתי שאני דווקא מאמין שכל הדיווחים היו אמיתיים, ולכן יש לנו בסיס מדויק של ההכנסה שהייתה לאדם, אני רוצה להעיר כמה הערות פרטניות ואחרי כן הערה כללית.

תומר מוסקוביץ: סעיף 5 אומר ש"הוא לא הקים או הפעיל עסק חדש של חקלאות".

תומר מוסקוביץ: כלומר, לפי זה יצא שאם הוא הקים או הפעיל עסק חדש אחר, הוא יקבל גמול פרישה.

תומר מוסקוביץ: כלומר, אדם קיבל פיצוי על החממות שלו לפי החוק, פתח מסעדה, המסעדה מכניסה לו כסף והוא יקבל גמול פרישה כי הוא לא הקים עסק של חקלאות.

תומר מוסקוביץ: ברור שלא זאת הייתה הכוונה.

זאב אלקין: הוא לא קיבל את כל הפיצוי.

תומר מוסקוביץ: אדם קיבל פיצוי לפי החוק והוא מרוויח עכשיו יפה מאוד מעסק של מסעדה.

תומר מוסקוביץ: הוא יקבל גמול פרישה לפי העניין הזה כי מתקיימים בו כל התנאים.

תומר מוסקוביץ: הוא קיבל את הפיצוי שהחוק הבסיסי נתן, הוא הקים עסק אחר שהוא לא של חקלאות ולפי הפיצוי כאן, האדם יקבל שכר.

שגית אפיק: מה קורה עם שכיר שפרש והלך לעבוד במקום אחר?

תומר מוסקוביץ: הוא לא קיבל פיצוי על השכירות שלו.

תומר מוסקוביץ: גמול הפרישה הוא פיצוי על השכירות וזאת הנקודה העקרונית אליה מיד אני אגיע.

תומר מוסקוביץ: זה הוויכוח העקרוני שלנו.

תומר מוסקוביץ: השאלה היא בכלל לא שאלה של חקלאים.

תומר מוסקוביץ: מבחינתנו, מבחינת החוק, חקלאים הם בעלי עסק.

תומר מוסקוביץ: היו בגוש בעלי עסק של חקלאות, היו בגוש בעלי עסק של השכרת חממות, היו גם בעלי עסקים אחרים, חלקם בארז וגם בנווה דקלים.

תומר מוסקוביץ: דרך אגב, בערך מחצית מהחקלאים או יותר מזה, היה להם גם עסק אחר שהוא בר פיצוי לכל דבר ועניין, חלקם עסקים פיננסיים כמו משפחה שהיו לה חממות וגם חנויות להשכרה.

תומר מוסקוביץ: עסק זה עסק זה עסק.

תומר מוסקוביץ: החקלאות בעניין הזה של הפנסיה לא שונה מכל עסק אחר.

משה ראובן: למה המכפלות שונות?

תומר מוסקוביץ: המכפלות בחקלאות ובתעשייה הן אותן מכפלות.

משה ראובן: זה כפול 7 וזה כפול 8.

תומר מוסקוביץ: כמו תעשייה.

ראובן ריבלין: התפיסה שלך מקוממת ואני אסביר לך למה.

תומר מוסקוביץ: עוד לא אמרתי אותה.

ראובן ריבלין: כבר בשלב זה ואני אומר למה.

ראובן ריבלין: ניסינו להסביר את זה בהתחלה אבל אני מצטער שהם צריכים לזחול כל כך הרבה כדי שהדברים יהיו ברורים.

ראובן ריבלין: אתם לא גירשתם אותם פרטנית.

ראובן ריבלין: לא אתם חלילה, אני לא מתכוון אליכם.

ראובן ריבלין: המדינה לא גירשה אותם פרטנית אלא היא גירשה אותם, את כולם.

ראובן ריבלין: אני מציע לכם לומר לי כמה עולה כדי שאתם תבנו דגם של גוש קטיף כפי שהוא לכל אחד ואחד.

ראובן ריבלין: תאמרו שהפרוייקט הזה יעלה 20 מיליארד שקלים אותם תחלקו בין אותם אנשים בהתאם למה שהיה להם והם יבנו את זה.

ראובן ריבלין: הם לא רוצים ממך שום דבר.

ראובן ריבלין: מה שיעלה לך לבנות להם, תן להם.

ראובן ריבלין: אל תעשה לי חשבון מה הוא קיבל, מה הוא היה וכולי.

ראובן ריבלין: הם היו שם.

ראובן ריבלין: הם לא עשו איזושהי פעולה מרצון אלא אנחנו כקולקטיב גירשנו אותם.

ראובן ריבלין: אנחנו, אלה שהצביעו בעד ואלה שהצביעו נגד.

ראובן ריבלין: אנחנו גירשנו אותם, אנחנו אחראים ומחויבים כלפיהם.

ראובן ריבלין: תאמרו כמה יעלה למדינה לבנות את גוש קטיף מחדש.

ראובן ריבלין: דגם.

ראובן ריבלין: לבוא ולעשות מקשה אחת, כמה עולה לבנות את גוש קטיף מחדש ועכשיו כל אחד בהתאם למפה יראה כמה בכללי תיתן לכל אחד והוא יבנה את אותו דבר שאתה צריך לבנות.

ראובן ריבלין: האנשים מבקשים ממך להחזיר אותם למצבם כפי שהיה.

ראובן ריבלין: אחד חולה, אחד בריא, אחד עובד, אחד לא עובד.

שרה חיון: אין אחד בריא.

שרה חיון: כולם חולים.

שרה חיון: אני כל יום במרפאה.

שרה חיון: כל החיים שלי עבדתי אבל היום אני כל יום חולה.

סטס מיסז'ניקוב: אני חייב לאזן כאן בין הדברים ואני יודע שאני אומר עכשיו משהו נבזי ואני אקומם נגדי את האנשים למרות שאני שייך למפלגה שהצביעה נגד ההתנתקות.

סטס מיסז'ניקוב: יושב כאן נציג שי חרמש שחי שמונה שנים תחת הפצצות של קסאמים.

סטס מיסז'ניקוב: המדינה לא ממגנת את כל הישובים הדרומיים למרות שמגיע לכולם להיות מוגנים שם מפני הירי.

סטס מיסז'ניקוב: למה?

סטס מיסז'ניקוב: כי אין כסף.

סטס מיסז'ניקוב: לא בגלל שהיא לא רוצה או בגלל שהיא מפקירה מישהו אלא בגלל שיש סדרי עדיפויות והממשלה החליטה – דרך אגב, לא רק הממשלה הזאת אלא גם הממשלה הקודמת – שאי אפשר למגן את כל המוסדות ולמגן את כל האנשים.

סטס מיסז'ניקוב: ברור שצריך למצוא פתרון אבל אני לא בטוח – כמו שאמר חבר הכנסת אורון ואנחנו נמצאים לגמרי בשני הקצוות הפוליטיים - שעל כל דבר צריך להשקיע 400 מיליון כאן ו-400 מיליון שקלים כאן.

סטס מיסז'ניקוב: שוב, אני אומר משהו נבזי בכוונה ואני יודע שאני מקומם נורא, אבל אני צריך לאזן את כל הדברים שהושמעו כאן.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו מנסים לבנות הצעת חוק ראויה שגם מבחינת סדרי עדיפויות של הממשלה נוכל לחיות אתה.

סטס מיסז'ניקוב: זאת ועדת הכספים, ועדת כספים ממלכתית ואנחנו צריכים לראות את תמונת המקרו.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו עכשיו נזרים לכם 400 מיליון שקלים – שאין שום ספק שאתם כאן הצד הנפגע והסובל – אז יהיה פחות בסל הבריאות ויהיה פחות עובדים סוציאליים וכך הלאה וכך הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: לכן תנסו לשמור על המסגרות ואנחנו ננסה לחוקק הצעת חוק הכי ראויה והכי מתקבלת על הדעת על כל הגורמים.

תומר מוסקוביץ: לגבי העניין העקרוני.

תומר מוסקוביץ: שוב, אין לי שום ויכוח עם חבר הכנסת ריבלין.

תומר מוסקוביץ: האמירה היא נכונה גם לגבי אנשים שהיו חקלאים וגם לגבי אנשים שהיה להם מפעל שגם אותו לקחו בכוח, גם לגבי אנשים שהייתה להם חנות בנווה דקלים.

ראובן ריבלין: תעשה חשבון ותראה שאתה משלם הרבה יותר ממה שאתה מוכן להציע להם.

ראובן ריבלין: תבנה את גוש קטיף כמו שהוא.

ראובן ריבלין: כמה עולה למדינה שהרסה את גוש קטיף וגירשה את התושבים, ועכשיו תחלק את זה פרופורציונאלית.

תומר מוסקוביץ: אין לי דרך להתמודד עם הטיעון הזה.

ראובן ריבלין: זה ההגיון.

סטס מיסז'ניקוב: באמת אין לו תומר להתמודד עם הטיעון הזה.

ראובן ריבלין: תשאלו את חבר הכנסת ברוורמן שהוא כלכלן.

סטס מיסז'ניקוב: אין לו דרך להתמודד עם הטיעון הזה.

סטס מיסז'ניקוב: לא תומר ולא צביה יכולים להסתכל בעיני האישה הזאת והזאת ולהתמודד עם זה, אבל הם פקידי ממשלה והם צריכים להתמודד עם זה.

ראובן ריבלין: החוק הזה יעשה את זה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבקש, בואו נעשה את העבודה שלנו ובלי אמוציות כי גם כך יש כאן אמוציות.

תומר מוסקוביץ: אני אומר בפעם השלישית שההסתכלות של החוק, ובכלל הסתכלות מדינת ישראל על חקלאים בעניין הפנסיוני, זהה לכל בעל עסק אחר.

תומר מוסקוביץ: כמו לכל בעל עסק אחר, גם לבעל נחלה אין פנסיה והפנסיה שלו היא הנחלה שלו.

תומר מוסקוביץ: כמו שהחנות של בעל החנות היא הנחלה וכמו שבארז היו הרבה אנשים שבנו מפעלים, השכירו אותם וזאת הייתה הפנסיה שלהם.

תומר מוסקוביץ: ההסתכלות צריכה להיות גורפת גם מבחינת עלות וגם מבחינת הצדק.

תומר מוסקוביץ: אני לא חושב שיש איזושהי סיבה להפלות לרעה תעשיינים או בעלי חנויות.

תומר מוסקוביץ: לגופו של עניין.

תומר מוסקוביץ: במשפט הישראלי, בתפיסת העולם הישראלית, אין פנסיה לעצמאים.

תומר מוסקוביץ: אין גם דמי אבטלה לעצמאים, נושא שאפשר להתווכח עליו, אבל בוודאי שאין פנסיה לבעלי נכסים.

סטס מיסז'ניקוב: דרך אגב, זה יהיה.

תומר מוסקוביץ: כשזה יהיה, זה יהיה לכולם.

תומר מוסקוביץ: בעיקרון הנכס הוא הפנסיה.

תומר מוסקוביץ: הרי אם לא היה פינוי, כמו שהטענה נשמעת כאן, כמשפט כללי צריך לומר שמטרת הפיצוי, וזה בג"ץ קבע כבר למרות שלא היה צריך את בג"ץ בשביל זה כי זה דבר ידוע, היא להעמיד את הניזוק עד כמה שאפשר במקום שהוא היה ללא הנזק בקיזוז ההטבות המיוחדות שהיו לו במקום.

תומר מוסקוביץ: זה הכלל וכך החוק הקודם נבנה.

תומר מוסקוביץ: בואו נאמר שלא היה פינוי, לבעל הנחלה לא הייתה פנסיה.

תומר מוסקוביץ: הפנסיה שלו הייתה הנחלה.

תומר מוסקוביץ: כל עוד הוא היה יכול לעבד אותה, היה מעבד אותה, וכשהוא לא היה יכול לעבד אותה, הוא היה משכיר אותה.

תומר מוסקוביץ: זה אם היה פינוי ואם לא היה פינוי.

תומר מוסקוביץ: תפקידנו בפיצוי הוא להעמיד אותו באותו מצב.

תומר מוסקוביץ: כלומר, שיש לו נכס או כסף לקנות נכס שאם הוא ירצה לעבד את הנכס הזה – להפעיל את הנכס הזה בעצמו – הוא יוכל וכשהוא ירצה להשכיר אותו, הוא ישכיר אותו.

תומר מוסקוביץ: לכן השאלה שאנחנו צריכים לשאול היא לא האם לתת פנסיה או לא כי כל פנסיה בהגדרה תמיד תהיה כפל כי לולא הפינוי לא הייתה לו פנסיה.

תומר מוסקוביץ: אנחנו צריכים לבדוק האם הפיצוי מאפשר לו לקבל את אותה הכנסה.

תומר מוסקוביץ: יש לנו גם הערות פרטניות, אבל זה בגדול.

תומר מוסקוביץ: לכן אנחנו מתנגדים לפנסיה לעצמאים, כל עוד הוא מקבל את הפיצוי.

תומר מוסקוביץ: אני לא מבין את הרלוונטיות של מרכז חיים.

תומר מוסקוביץ: אם לקחנו מאדם משהו, כמו שאמר חבר הכנסת אורון קודם, מה זה משנה אם הוא גר במקסיקו או בגוש קטיף – פגעתי בו ואני צריך לתת לו.

תומר מוסקוביץ: 55 שנים, אני מסכים שזה הסעיף שנקבע לגבי שכירים.

תומר מוסקוביץ: אם תחליטו לפגוע בעיקרון שלבעלי עסקים אין פנסיה, כמובן שאנחנו מסכימים לגיל הזה.

תומר מוסקוביץ: אני לא מבין את השנים של 1997 עד 2003, אלה שנים שנקבעו לצורך חישוב פיננסי, קשורים להכנסה.

תומר מוסקוביץ: במקרה הזה בכלל אין תלות בהכנסה ולכן השנים האלה לחלוטין לא רלוונטיות.

תומר מוסקוביץ: אם צריך לתת, צריך לתת, ואם לא צריך לתת, לא צריך לתת.

תומר מוסקוביץ: אם היה לו נכס פעיל עד 2000 ואחר כך הוא לא השכיר אותו?

תומר מוסקוביץ: זה לא רלוונטי.

תומר מוסקוביץ: זה רלוונטי לצורך החישוב הפיננסי ולא רלוונטי בכלל לפנסיה.

זאב אלקין: זה רלוונטי לדוגמה של חבר הכנסת אורון על מקסיקו.

זאב אלקין: אם אתה רוצה לתת גם במקרים כאלה, הממשלה יכולה להרחיב.

תומר מוסקוביץ: אם רוצים לתת פנסיה לבעלי עסקים, צריך לבדוק את כל התמונה הפנסיונית הכוללת שלו.

תומר מוסקוביץ: כלומר, איזה עסק הוא הקים, בין אם זה עסק של חקלאות ובין אם זה עסק אחר ואיזו הכנסה אחרת הייתה לו כי בוא נגיד שאותו אדם השכיר את החממות אבל גם היה מורה או עבד במועצה ויש לו פנסיה מהמועצה.

תומר מוסקוביץ: מתחשבים בזה או לא מתחשבים בזה?

תומר מוסקוביץ: בכל מקרה, עיקרון ברזל הוא שאין שום סיבה – ועשינו את זה גם עם השכירים, ה-70 אחוזים מהשכר, כמו שאמר בצדק חבר הכנסת אלקין, הוא לא על גמול פרישה אלא זה הרף העליון של גמול פרישה - לחרוג ממה שהבן אדם שילם עליו מסים ודיווח כל השנים.

תומר מוסקוביץ: אם אתם תחליטו נגד עמדתנו לתת פנסיה בלי להחזיר את הפיצוי, כמובן שהפנסיה צריכה להיות לפי השכר שהוא דיווח.

תומר מוסקוביץ: הייתי מוכן לקבל שנעשה לו עיגון שכל ההכנסות לא ירדו משכר המינימום, כי עשינו את זה ממילא בסיכום הדברים בשנה שעברה עם חברי הכנסת, אבל קחו דוגמה שלאדם הייתה הכנסה, הוא היה עובד המועצה ויש לו פנסיה של 10,000 שקלים בחודש.

תומר מוסקוביץ: הוא יקבל עוד 70 אחוזים בגלל שהיו לו חממות שהוא הרוויח עליהן 80 אלף בשנה?

משה ראובן: חקלאי לא מבצע השקעות.

משה ראובן: החקלאי בנוי על ההשקעות.

משה ראובן: הכסף שלי, במקום שאני אשלם עליו מס הכנסה, מדינת ישראל חוקקה חוקים, שייתנו לי פטור חלקי ממס הכנסה ואני אבצע השקעות.

משה ראובן: זה ההבדל בין שכיר לבין עצמאי.

משה ראובן: עצמאי צריך כל הזמן לקחת את הכסף ולהשקיע אותו בחזרה באדמה.

משה ראובן: מה עושה שכיר?

משה ראובן: מקבל את תלוש המשכורת שלו וזה הכל.

תומר מוסקוביץ: מי שקיבל במסלול הנכסי, המסלול הנכסי נותן לו פיצוי מלא על כל ההשקעות בדיוק בגלל הטענה, ואני חייב לומר משהו על החממות אליהן התייחס חבר הכנסת אלקין.

סטס מיסז'ניקוב: זה אגב דיון אחר לגמרי לגבי האפליה שיש לעצמאים במדינה הזאת.

קריאה: אבל הוא משווה.

סטס מיסז'ניקוב: הוא משווה כי במדינת ישראל יש חוקים מפלים את העצמאים, כמו למשל היעדר דמי אבטלה לעצמאי.

תומר מוסקוביץ: אבל הוא לא משלם על זה.

סטס מיסז'ניקוב: הוא צריך להסתמך על החוקים הקיימים במדינת ישראל.

שרה חיון: בסדר, אז תשנו חוקים.

שרה חיון: אני יושבת שלוש שנים בבית בלי פרנסה.

שרה חיון: מה אני עושה?

סטס מיסז'ניקוב: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות כאן.

שרה חיון: אני לא בת 55.

שרה חיון: הוא מדבר על 55.

משה ראובן: מדינת ישראל תשלם את הכסף הזה במסגרת הרווחה ובמסגרת הביטוח הלאומי.

משה ראובן: מדינת ישראל תוציא את הכסף הזה בסוף, עוד שלושים שנה היא תשלם עלינו, במקום להרוויח מאתנו כסף ולהחזיר אותנו לעבודה.

משה ראובן: במקום שאנחנו נחזיק את המדינה, המדינה תחזיק אותנו בסופו של דבר.

משה ראובן: זה יעלה למדינה כסף בדרך הזאת או בדרך הזאת.

משה ראובן: זה לא ברור לכם הקטע הזה?

תומר מוסקוביץ: תשובה לחבר הכנסת אלקין לגבי הפיצוי הנורמטיבי על חממות.

תומר מוסקוביץ: חס וחלילה, הפיצוי הנורמטיבי על חממות לא נקבע בגלל שאנשים לא ניהלו ספרים אלא הוא נקבע בגלל סיבה אחרת לגמרי.

תומר מוסקוביץ: חממות זה רכוש קבוע.

תומר מוסקוביץ: החוק נותן על רכוש קבוע שהופחת במלואו רק 40 אחוזים מהפיצוי.

תומר מוסקוביץ: באו החקלאים ואמרו, כנראה בצדק, שחממה, גם אחרי שהיא הופחתה במלואה, היא עדיין רכוש שעובד.

תומר מוסקוביץ: מה זאת חממה?

תומר מוסקוביץ: זה ברזל ופלסטיק ואפשר להפעיל אותו גם שלושים שנים.

תומר מוסקוביץ: לכן הם יצאו מאוד מאוד פגועים מהמסלול המכסי הרגיל.

תומר מוסקוביץ: לכן באו ותיקנו למסלול נורמטיבי.

תומר מוסקוביץ: זה לא קשור להעלמות מס ולא קשור לניהול ספרים בכלל ולחלוטין.

תומר מוסקוביץ: גם היום, כאשר אנחנו באים לבדוק פרטים שווי ערך בחממות, אנחנו בודקים את ה-י"א.

תומר מוסקוביץ: אנחנו מתייחסים לחקלאים בעניין הזה כמו אל כל אזרח אחר נורמטיבי במדינת ישראל, חוץ מאשר העניין של פיצוי נורמטיבי לפי המסלול.

ראובן ריבלין: כל אדם נורמטיבי במדינת ישראל גירשת אותו מהבית?

ראובן ריבלין: לא אתה אישית.

ראובן ריבלין: המדינה גירשה אותו מהבית.

ראובן ריבלין: איזה נורמטיבי?

ראובן ריבלין: איך אתה יכול לדבר על נורמטיבי?

חיים אורון: הוא אמר שהפיצוי בחממות היה נורמטיבי בעוד שעל מכונה הוא היה לפי השווי שלה כולל הפחתה.

חיים אורון: במקרה של חממה היה בעצם משהו שחשבנו שהוא ערך כינון.

חיים אורון: טעינו במתמטיקה וערך הכינון היום הוא יותר גבוה למי שבונה חממה.

תומר מוסקוביץ: באחוזים בודדים מאוד.

קריאה: אתה בנית חממה?

קריאה: על מה אתה מדבר?

חיים אורון: אז מדובר על מי שבונה חממה.

חיים אורון: ההנחה הייתה שעל החממה, על הנכסים שהושקעו בחממה, גם אם היא בת 30, לא משלמים על חממה בערך של בת 30 אלא משלמים על ערך חממה כמו שהיא עכשיו וזה פיצוי על מה שהיה שם.

חיים אורון: הוא לא מספיק להקים חממה בזיקים ובזה צריך לטפל, אבל אז יש קבוצה מוגדרת בה צריך לטפל.

חיים אורון: אם רוצים בערך חממה חדשה בזיקים להביא את החממה שהייתה בגני טל, זה דיון אחר לגמרי.

חיים אורון: אז צריך לומר שרוצים להוסיף פיצוי אבל זה דיון אחר.

חיים אורון: הדיון של כינון והדיון של פיצוי, אלה שני דיונים נפרדים.

חיים אורון: ישבנו על זה לילות כי הבנו שאין אפשרות, כי חממה, אתם צודקים, היא לא כמו מכונה.

תומר מוסקוביץ: היא לא מזדקנת.

חיים אורון: היא לא מזדקנת, היא חיה תמיד ואני קצת מבין מה אני אומר בעניין הזה.

קריאה: יש גם שדרוג החממות.

קריאה: אנחנו נראה לכם מה זה חממות.

חיים אורון: אנחנו יודעים שחממה שבונים עכשיו היא יותר משודרגת מהחממה שהייתה בגני טל.

חיים אורון: היו ארבע דרגות של פיצוי לחממות – למנהרה, לחממה מסוג אחד, לחממה מסוג שני, ובסוף הוספנו חממה שלישית שהיא הייתה אם אני לא טועה 120 אלף שקלים של אז.

תומר מוסקוביץ: הוספנו עוד שני סוגים.

חיים אורון: עכשיו הוסיפו עוד.

חיים אורון: אם על זה צריך לדבר, זה דיון אחד.

חיים אורון: החבר כאן מדבר על הערך ההיסטורי שלה, אבל זה ויכוח אחר.

סטס מיסז'ניקוב: בואו נעשה סיכום ביניים.

סטס מיסז'ניקוב: ברור שהיום לא נספיק לעשות חקיקה והחקיקה היא לא בשלה.

סטס מיסז'ניקוב: גם הסעיפים האלה הם לא בשלים.

זאב אלקין: לא בשלים לפי דעתו של מי?

זאב אלקין: זה שהממשלה לא מסכימה, היא לא תסכים גם להבא.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבקש, תשבו עם המציעים.

סטס מיסז'ניקוב: אתה אמרת משהו פרודיאני ואני לא יודע אם שמת לב לזה.

סטס מיסז'ניקוב: אמרת שהמשא ומתן עוד לא התחיל.

סטס מיסז'ניקוב: אתה רוצה שאנחנו נחוקק חוק בלי שתתחיל משא ומתן?

סטס מיסז'ניקוב: אם זה מה שאתה רוצה, אנחנו נעשה את זה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מציע שאתה תשב עם המציעים.

ראובן ריבלין: מעניין לעניין באותו עניין, אנחנו דנים בחוק החנינות כאשר יש בעיה באמת במחלוקת עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, משרד המשפטים וכולי, והבעיה היא בעיה של אי יכולת להגיע להבנה ואז הכנסת צריכה לומר את דברה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהיושב-ראש להודיע שאנחנו מתכוונים לסיים את החקיקה גם אם היא לא מושלמת ולא שלמה ולהעלות אותה למעלה לקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נשב על פרטי פרטים לקריאה שנייה ושלישית, אבל אי אפשר לבוא בלי לומר דבר ברור לממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: אם היית נותן לי לסיים את דבריי, היית שומע שזה בדיוק מה שהתכוונתי.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו הרי לא יושבים כאן כדי לדון סתם כי אין לנו מה לעשות.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על קידום החוק לקראת קריאה ראשונה וכולנו יודעים שיש לנו פגרה בדרך.

זאב אלקין: אם אנחנו רוצים שהחוק הזה יעבור בקריאה ראשונה לפני הפגרה, במידה שלא הצלחנו להגיע לסיכום עם הממשלה, המשמעות היא שבשבוע הבא אנחנו צריכים להצביע כאן בוועדה.

סטס מיסז'ניקוב: לא.

סטס מיסז'ניקוב: אל תציבו לי גבולות.

זאב אלקין: אני לא מציב לך גבולות אלא אומר את עמדתי.

זאב אלקין: אני בתחושה קשה, ואם רק אני, ניחא, אבל שמעתם כאן את חברת הכנסת דותן שלא יוצאת מכליה כל יום שני וחמישי בכנסת אלא היו צריכים להביא אותה למצב הזה במסגרת משא ומתן כביכול שהיה.

זאב אלקין: לכן בקשתי אליך היא שאם אנחנו לא נקבע כאן דבר מאוד מאוד ברור ולוח זמנים ברור מתי תהיה ההצבעה, אני אחזור אליך עוד שבוע ועוד עשרה ימים והתמונה תהיה אותה תמונה בדיוק.

סטס מיסז'ניקוב: אם עמירה דותן יוצאת מכליה היום בגלל הסיפור הזה, אני הייתי צריך להיות בהתרופפות עצבים כל יום.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבקש.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו רוצים לסיים את הסיפור הזה כמה שיותר מהר.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבקש מהמציעים גם להתייחס להערות שהושמעו היום יחד עם היועצת המשפטית.

סטס מיסז'ניקוב: הצעת החוק לא בשלה עדיין.

זאב אלקין: הממשלה לא מסכימה.

סטס מיסז'ניקוב: הממשלה צריכה להבין שהכנסת ריבונית לחוקק את החוק ואנחנו רוצים לחוקק אותו יחד אתכם בצורה הכי טובה, ואתם תעשו הכל כדי לתאם אתם את המהלכים הבאים.

סטס מיסז'ניקוב: אל תקבעו לי לוחות זמנים אבל ברור שאנחנו רוצים לסיים את זה עד הפגרה.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו אף פעם לא נוהגים לסגור את הישיבות בפני אנשים אבל לדעתי המצב יותר מדיי טעון.

סטס מיסז'ניקוב: תחליטו אתם אם אתם רוצים להגיע גם לישיבה הבאה כי אתם מעכבים את החקיקה בזה שאתם מתפרצים, ואני מבין את כולם.

סטס מיסז'ניקוב: זה שאתם טעונים רגשית, זה רק מעכב את החקיקה.

סטס מיסז'ניקוב: תחליטו.

סטס מיסז'ניקוב: אולי כדאי שאנחנו נעשה את זה ואתם תקבלו את המוצר המוגמר.

ניסן סלומינסקי: מניסיון במשא ומתן עם הממשלה, האוצר וכל הגופים.

ניסן סלומינסקי: כל זמן שאין תאריך בו הם יודעים שהם צריכים להתכנס, זה לא יהיה.

סטס מיסז'ניקוב: כולם הבינו את הרמיזות.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר שצריך לקבוע תאריך, כדי שהם יבינו.

סטס מיסז'ניקוב: הם הבינו מצוין.

סטס מיסז'ניקוב: אלה אנשים אינטליגנטיים והם הבינו מצוין.

סטס מיסז'ניקוב: גם אתמול דיברתי אתם על הדבר הזה.

סטס מיסז'ניקוב: למה אני צריך לקבוע עכשיו תאריך?

סטס מיסז'ניקוב: אמרנו שעד סוף המושב אנחנו רוצים להעביר את זה.

סטס מיסז'ניקוב: אגב, אותו סיפור היה במושב הקודם עם חוק אחר שלך.

קריאה: אנחנו כבר שנה שלישית בלי עבודה.

ראובן ריבלין: זה ברור, הם אוכלים את הקרן.

קריאה: אני מבקש שהעניין הזה ייכנס לזמנים מוגדרים כדי שהוא יסתיים.

קריאה: מדובר ב-400 משפחות שנשחקות ונגמרות.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

סטס מיסז'ניקוב: הישיבה נעולה.