ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 394, 2008-07-01 13:00

דב חנין: ברוכים הבאים.

דב חנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דב חנין: אנחנו מקיימים היום דיון משולב בשתי הצעות לסדר שעוסקות בנושא חשוב מאוד.

דב חנין: ההצעה לסדר הראשונה שעברה אלינו ממליאת הכנסת היא הצעת חברי חבר הכנסת אברהים צרצור, בנושא: אזרחי המדינה הערביים, תושבי הערים המעורבות במדינה וסבלם המתמשך בתחומי הרווחה, הדיור והחינוך.

דב חנין: ההצעה השנייה היא הצעה לדיון מהיר של חברי חבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור, בנושא: הקמת יחידה לטיפול בערים מעורבות.

דב חנין: נקיים דיון משולב בשני הנושאים הללו.

דב חנין: אני רוצה להקדים כמה מילים בקיצור רב מאוד, ברשותכם.

דב חנין: נושא הערים המעורבות נמצא על סדר יומנו בצורה מאוד-מאוד רצינית וממשית.

דב חנין: הערים המעורבות בדרך כלל מזוהות כמוקדים של בעיות, מצוקה, עוני, מתחים, קשיים, תסכול, אפליה, ובוודאי נשמע על הדברים הללו יותר גם משני המציעים.

דב חנין: העניין הוא שהערים המעורבות האלה יכולות להיות גם מקור להזדמנות, לאפשרויות, להתפתחות וליצירת משהו אחר יפה יותר בחברה בה אנו חיים אם נדע להפוך את המשבר ואת הסיכונים ואת המצוקות למנופים שדרכם נחולל שינויים.

דב חנין: חברי, חבר הכנסת צרצור, בבקשה.

אברהים צרצור: תודה אדוני היושב-ראש.

אברהים צרצור: בתחילת הדברים רציתי להפנות את תשומת לבכם לתופעה מוזרה מאוד בישיבה הזאת.

אברהים צרצור: רציתי מאוד שכל חברי הכנסת חברי הוועדה הזאת יהיו נוכחים גם בדיון המעמיק והמקיף, הטעון והמורכב הזה על ערים מעורבות.

אברהים צרצור: זה שאני לא מוצא באולם הזה אלא את שלושת חברי הכנסת המכובדים, חבר הכנסת הרב מלכיאור, חבר הכנסת דב חנין ואני, מצער אותי מאוד.

אברהים צרצור: זה יכול להוות אינדיקציה עד כמה חברי הכנסת רוצים להיות משולבים בתוך מערך שאולי בסופו של תהליך יביא לתיקון מצב מאוד-מאוד מעוות, שכולנו כמהים שיתוקן בשלב מסוים.

אברהים צרצור: אתייחס כעת בתמציתיות לכמה מוקדים בנושא הערים המעורבות.

אברהים צרצור: צמד המילים "ערים מעורבות" הוא צמד מעניין מאוד, כפי שהקדים ואמר יושב-ראש הישיבה הזאת, חבר הכנסת דב חנין.

אברהים צרצור: למה מתכוונים כאשר מדברים על ערים מעורבות?

אברהים צרצור: בדרך כלל מדברים על 5 ערים: עכו, חיפה, יפו, לוד ורמלה, ואני מוסיף עיר נוספת שהפכה למעורבת.

אברהים צרצור: היתה פעם עיר ערבית שנקראת באר-שבע אך על-פי הסטטיסטיקה האחרונה היום חיים בבאר-שבע יותר מ-4,000 ערבים, שהם חלק אינטגרלי מהנוף של העיר המדברית הזאת.

אברהים צרצור: כ-100,000 תושבים ערבים חיים בכל הערים המעורבות הללו, מאסה של תושבים שאינה בטלה בשישים ואי אפשר להתעלם מקיומה בשום אופן.

אברהים צרצור: האזרחים הערביים שנמצאים בערים המעורבות הללו מוצאים עצמם במצב של שוּליות, משני טעמים.

אברהים צרצור: ראשית, הם חיים באזורים גיאוגרפיים נפרדים מרוב האוכלוסייה הערבית שנמצאת בשלושה רצפים טריטוריאליים: הגליל, המרכז והנגב.

אברהים צרצור: הם מנותקים מהמאסות העיקריות של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

אברהים צרצור: שנית, הם מתגוררים בשכונות נפרדות בתוך הערים בהן הם חיים.

אברהים צרצור: הם לא משולבים בצורה מלאה עם הרוב היהודי שנמצא בערים האלה.

אברהים צרצור: לפיכך הם מוצאים את עצמם בשוליוּת מסוימת, הן ביחס לאוכלוסייה הערבית והן ביחס לרוב היהודי שחי בערים האלה.

אברהים צרצור: מחקרים רבים מצביעים על כמה גישות שנוקט הממסד כלפי האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות הללו.

אברהים צרצור: אפשר להצביע על שלוש גישות עיקריות.

אברהים צרצור: גישה אחת היא טיהור והרס המרחב.

אברהים צרצור: לצערי הרב זה מה שאנו רואים לאורך 60 שנות קיומה של מדינת ישראל לכל מקום אליו נפנה, מעכו בצפון ועד באר-שבע בדרום.

אברהים צרצור: מי שנכנס לשכונות הערביות בערים המעורבות הללו יכול לחוש את המדיניות הזאת של ממשלות ישראל מאז קום המדינה ועד היום, שמטרתה טיהור והרס.

אברהים צרצור: אדם בקושי יכול לטעום את הטעם הערבי, את הזהות הערבית שקיימת בשכונות האלה.

אברהים צרצור: גישה שנייה היא בידוד המרחב.

אברהים צרצור: בכל מקום שהממסד לא מצליח לטהר אתנית ולהרוס את המרחב הוא מנסה לבודד את המרחב הקיים.

אברהים צרצור: הגישה השלישי היא צביעת המרחב בצבעים מערביים, כלומר התעלמות מוחלטת מהזהות של השכונות הללו, וזה מצער מאוד.

אברהים צרצור: אפשר להגדיר את מצב האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות האלה בשתי הגדרות.

אברהים צרצור: אפשר להגיד שהמצב שם הוא סבל ממושך, או טרגדיה מתגלגלת.

אברהים צרצור: לא מצאתי מושגים אחרים שיכולים לתאר את המצב מלבד שני התארים הללו: סבל ממושך, או טרגדיה מתגלגלת.

אברהים צרצור: באילו נושאים אפשר לחוש את הטרגדיה המתגלגלת הזאת?

אברהים צרצור: אפשר לחוש את הסבל הממושך הזה בחמישה תחומים: 1) התכנון והבנייה; 2) כלכלה וחברה; 3) חינוך 4) רווחה; 5) הווקף האיסלמי והנוצרי בתוך הערים המעורבות.

אברהים צרצור: האוכלוסייה הערבית, לצערי הרב, עדיין נאבקת על עצם ההכרה החוקית בקיומה.

אברהים צרצור: אפשר לחשוב על אלף נושאים, אבל הנושא העיקרי שהיום האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות נאבקת כדי לבצע וליישם ולהגשים הוא הכרה בקיומם כאוכלוסייה ערבית בתוך הערים המעורבות, על אף שמדובר באוכלוסייה שהיא ילידת המקום, כפי שידוע לכולנו.

אברהים צרצור: לצערי הרב האוכלוסייה הערבית נתקלת גם בגלים מאוד-מאוד מורכבים של הכפשות מכל הצדדים, הכפשות מתמידות והאשמות שווא, שנעות בין הפרה של חוקי התכנון והבנייה – האוכלוסייה הערבית מואשמת בכך שהיא מפרה בצורה שיטתית את חוקי התכנון והבנייה, ועד להאשמתם בכך שהם מטרד ואִיום שצריך להסירו בכל מצב.

אברהים צרצור: זה מצב מאוד-מאוד מסובך שהאוכלוסייה הערבית צריכה להתמודד עמו.

אברהים צרצור: אני מסכם בשני משפטים מה דרוש בשלב הזה כדי לשפר את המצב הקשה שהאוכלוסייה הערבית בערים הללו שרויה בו, ואיך אפשר להתחיל את הצעד הראשון בכיוון הנכון לתיקון המצב.

אברהים צרצור: דרושים שני דברים: הכרה בקיומה של האוכלוסייה הערבית בתוך הערים הללו, וגם שותפות מלאה בתכנון העתיד של האוכלוסייה הזאת בכל המובנים, בכל הרמות ובכל התחומים.

אברהים צרצור: רציתי גם בהזדמנות הזאת לברך על ההצעה שמציע חברי המכובד חבר הכנסת הרב מלכיאור להקמת יחידה לטיפול בערים המעורבות.

אברהים צרצור: אולי דרך הקמת היחידה הזאת נוכל לטפל בצורה שיטתית ומסודרת ומאורגנת בכל הנושאים שהעליתי, כפי שנשמע בוודאי מנכבדי ונציגי האוכלוסייה הערבית בערים הללו שנמצאים אתנו, ואני מברך אותם בכל לבי.

אברהים צרצור: תודה.

דב חנין: תודה רבה אדוני.

דב חנין: חבר הכנסת הרב מלכיאור הוא גם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת וגם יושב-ראש עמית של השדולה לקידום יחסי יהודים וערבים בישראל, וגם בלי כל הכובעים האלה הוא אחד מחברי הכנסת הפעילים בנושא הזה.

דב חנין: לכן אני מברך אותך ואשמח לשמוע את דבריך.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: קודם כול אני שמח שמקיימים את הדיון הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד, תקנון הכנסת קובע שדיון מהיר חייב לעלות בתוך שבוע ימים אך אני מבין שידידי הטוב חבר הכנסת אופיר פינס-פז החליט להתעלם מתקנון הכנסת במקרה הזה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהנושא דחוף.

יפה שפירא: זה תקנה שקשה לנו לעמוד בה.

מיכאל מלכיאור: לי יש בדיוק אותה בעיה בוועדת החינוך, התרבות והספורט, תאמיני לי שיש שם לא פחות עומס ולא פחות לחץ ואנחנו מחויבים לתקנון הכנסת, אין מה לעשות.

מיכאל מלכיאור: לשם כך יש כללים.

מיכאל מלכיאור: זה הדבר היחיד שיש לנו בבית הזה – כללים.

מיכאל מלכיאור: אני אומר את זה, אך אני מכיר את העומס שמוטל עליכם ושמח שהעליתם את הנושא.

מיכאל מלכיאור: אבל חייבים גם למסור את המסקנות, כפי שמקובל, למליאת הכנסת ולדאוג לקיים את ההחלטות, לעשות מעקב אחרי הישיבה כי בעצם הישיבה לא עשינו שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אני חולק על ידידי חבר הכנסת השיח' צרצור בנקודה אחת.

מיכאל מלכיאור: הוא תוהה למה לא באו לכאן כל חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאור: הם לא באו פשוט כי הם סומכים עלינו שנקבל את ההחלטה הנכונה.

מיכאל מלכיאור: לא צריך על כך להצטער.

מיכאל מלכיאור: אקצר מאוד בדבריי כי הדברים תוארו על-ידי חבר הכנסת צרצור בצורה הכי טובה ומעמיקה, ובוודאי נשמע מן הנציגים של הערים שבהן מדובר על התנהלות משרד הפנים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להתחבר למה שחבר הכנסת דב חנין אמר בפתיחה.

מיכאל מלכיאור: כמו כל דבר, יש לך מוקד לבעיות וצרות, אך אם אתה פועל נכון אותו מקום יכול להיות מוקד דווקא להצלחה.

מיכאל מלכיאור: מה לעשות, אנחנו חיים כאן באזור.

מיכאל מלכיאור: כל האזור הוא עיר מעורבת ואנחנו חייבים לחיות ביחד זה עם זה.

מיכאל מלכיאור: גם מי שחושבים שאפשר לפתור בעיות על-ידי הצבת גדרות, בתוך הערים המעורבות לא יכולים להציב גדר.

מיכאל מלכיאור: אין מה לעשות, אנחנו חיים ביחד באזור הזה וחייבים להבין איך לחיות ביחד ולהפוך את החיים ביחד להזדמנות במקום שהם ייהפכו לטרגדיה.

מיכאל מלכיאור: האתגר העצום שעומד לפנינו הוא להפוך את הערים שאנו מדברים עליהן לערים פורחות, לנצל את ההזדמנות ולפתח חיים משותפים בכל התחומים שחבר הכנסת צרצור דיבר עליהם.

מיכאל מלכיאור: מדובר בעצם על כל החיים ביחד – בחינוך, ברווחה, בתשתיות, בבריאות, בייצוג, בחיים הדתיים.

מיכאל מלכיאור: אינני יכול להגיד אם זה 5 או 7 או 8 נושאים – כל הנושאים שנוגעים לחיים של אזרחים ברמה המוניציפלית ולערכים המשותפים.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לפתור את זה רק על-ידי שנבכה עוד קצת ונעשה עוד ישיבת חירום ונשמע שוב על הידרדרות, כי אנו מכירים את המצב בערים הללו.

מיכאל מלכיאור: ייתכן וצריך כאן, כפי שמציע הפורום להסכמה אזרחית, לתקן גם את פקודות העיריות לפי סעיף 347 לפקודה, להתקין תקנה שמגדירה מה זה "עיר מעורבת".

מיכאל מלכיאור: ייתכן וצריך להרחיב את ההגדרה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מכיר את החלק הפורמלי וגם לא בדקתי את העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע, ואני שמח שידידי הטוב הסכים להצעה הזאת, שביחד – ואני מקווה שנוכל לעשות את זה בשותפות עם משרד הפנים – נקים יחידה על בסיס הדבר הזה, שהאחריות שלה תהיה לטפל בכל התחומים של החיים ביחד, כמובן בשותפות עם מי שמופקד על התחומים השונים, גם ברמה הממשלתית וגם ברמה המוניציפלית.

מיכאל מלכיאור: המטרה להפוך את הערים הללו למודל של קיום ביחד ושל העשרה עמוקה בנקודת התפר של הביחד של החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אם נקבל החלטה חד-משמעית בכיוון הזה בוועדת הפנים והגנת הסביבה ונזכה לשיתוף פעולה של הממשלה, אפשר להקים את היחידה הזאת במהרה ולהתקדם.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אנחנו פותחים את הדיון.

דב חנין: אני מקדם בברכה את כל האורחים שהגיעו אלינו.

דב חנין: אשמח לשמוע מכם לא רק תיאור של בעיות וקשיים שבהם אתם נתקלים, שזה כמובן חלק אחד של הדיון, אלא גם הצעות ורעיונות מה אנחנו יכולים לתרום.

דב חנין: המטרה של הישיבה הזאת לא רק להציג בעיות, יש הרבה פורומים נוספים שאפשר להציג בהם בעיות.

דב חנין: המטרה של הישיבה הזאת לגבש המלצות והחלטות שננסה אחר-כך לקדם מול הממשלה, במסגרת הכנסת ובערוצים נוספים.

דב חנין: יש לנו הרבה אורחים.

דב חנין: כל מי שרוצה לדבר מוזמן לעשות כן.

דב חנין: רשות הדיבור לעו"ד אחמד בלחה.

דב חנין: מי שרוצה לדבר, אנא ישלח אליי פתק בצורה מסודרת.

דב חנין: עו"ד אחמד בלחה הוא מנהל האגף לפיתוח מיזמים ציבוריים והקהילה הערבית בעיריית תל-אביב-יפו.

דב חנין: ברוך הבא, בבקשה.

אחמד בלחה: שלום לכולם.

אחמד בלחה: אדבר בקצרה.

אחמד בלחה: לידיעתכם, ערים מעורבות זה מונח לא כל-כך ברור גם מבחינת האחוזים כי יש ערים עם אחוז נמוך של אוכלוסייה ערבית ויש ערים עם אחוז גבוה יותר.

אחמד בלחה: בתל-אביב-יפו האוכלוסייה הערבית מהווה כ-4.5% מכלל האוכלוסייה, שזה שיעור קטן יחסית לערים אחרות.

אחמד בלחה: רוב האוכלוסייה הערבית בתל-אביב-יפו מתגוררת ביפו.

אחמד בלחה: יש כאן בעיה קשה מאוד כי האוכלוסייה הערבית ביפו אינה רוצה, אבל גם מי שרוצה אינו יכול לעבור לגור במקום אחר באזור מרכז הארץ בשל סיבות רבות – כי אין שם שירותיים דתיים, חברתיים, חינוכיים וכולי.

אחמד בלחה: זאת הסיבה העיקרית שאנשים לא רוצים לעזוב את יפו, אבל גם כל מי שחושב אולי לעבור לא יכול.

אחמד בלחה: כאן אנו נמצאים בבעיה נוספת, שמבחינת רשויות הממשלה האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות לא מוגדרת כאוכלוסייה ערבית בתוך רשות מקומית ערבית.

אחמד בלחה: יש לכך השלכות גם מבחינת התקציבים שמגיעים לאוכלוסייה הערבית בארץ.

אחמד בלחה: לרוב לא מתייחסים לכל מה שקשור לאוכלוסייה הערבית בתוך הערים המעורבות כי אותה רשות מקומית לא נחשבת כרשות ערבית.

אחמד בלחה: לדעתי צריך למצוא פתרון לעניין הזה כי האוכלוסייה הערבית מקופחת בקטע הזה פעמיים: אנחנו לא נהנים מתקציבים שאמורים להגיע לאוכלוסייה הערבית ולא נהנים גם מהתקציבים הכלליים.

אחמד בלחה: כך בעיקר בתל-אביב-יפו, בגלל שתל-אביב-יפו מוגדרת כעיר עשירה ואין הבחנה בין תל-אביב ויפו.

אחמד בלחה: בין תל-אביב ויפו יש הבדל גדול מאוד, במיוחד בכל הקשור לאוכלוסייה הערבית, למצבה הסוציו-אקונומי והחברתי, כאשר כל מה שקשור למערכות האחרות שונה לגמרי ובעייתי.

אחמד בלחה: המערכות מתקשות לתפקד במרחב הזה, וגם מתקשות לראות את הפתרונות.

אחמד בלחה: אמנם עיריית תל-אביב-יפו עושה הרבה על מנת לקדם את האוכלוסייה הערבית, מבחינת תקציבים, מבחינת פיתוח.

אחמד בלחה: בשנים האחרונות הושקע כסף רב, אבל בנושאים העיקריים שנמצאים בטיפול משותף עם הממשלה יש בעיה.

אחמד בלחה: זה קשור לעניין הדיור, לעניין החינוך ולעניין הרווחה – אלה שלושת הנושאים הכואבים ביותר.

אחמד בלחה: יש ממש בעיה בתחומים הללו וצריך לתת על כך את הדעת.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור לגברת שלומית אשרי מפרויקט הערים המעורבות של שתי"ל, שמלווה למעשה את כל הערים המעורבות בארץ.

דב חנין: בבקשה.

שלומית אשרי: אשתדל להתמקד בהצעות לפתרונות, בהנחה שאנחנו מכירים את הבעיות פחות או יותר.

שלומית אשרי: פרויקט ערים מעורבות של שתי"ל עובד כבר 5 שנים ב-5 ערים מעורבות ומתמקד בנושאים של תכנון ובנייה, על כן רוב הניסיון המר שיש לנו הוא בתחום הזה.

שלומית אשרי: יחד עם זה, אנחנו עוסקים מעט גם בתחומי החינוך והרווחה.

שלומית אשרי: הניסיון המשותף לכל התחומים האלה מלמד משהו מעניין מאוד.

שלומית אשרי: לשם יצירת שינוי צריך לדבר על שלושה ממדים: הקהילה, השלטון המקומי והשלטון המרכזי.

שלומית אשרי: הניסיון שלנו מלמד שהקהילה רוצה מאוד לדבר ולעשות שינוי ויש חברה אזרחית פעילה.

שלומית אשרי: גם השלטון המרכזי בא לקראתנו: מינהל התכנון, משרד הפנים, משרד הרווחה.

שלומית אשרי: החוליה החלשה בכל הסיפור הזה הם ראשי הערים והעיריות שאנו מתקשים מאוד לשתף איתם פעולה.

שלומית אשרי: לכן אנחנו באים לכנסת והולכים אל משרדי הממשלה, הכול בשל היעדר שיתוף פעולה מטעם ראשי הרשויות המקומיות והשלטון המקומי.

שלומית אשרי: בוועדה הזאת התקיים בכנסת החמש-עשרה מרתון של דיונים על ערים מעורבות, מרתון שהנפיק דוח המלצות מצוין.

שלומית אשרי: אני מציעה שוועדת הפנים והגנת הסביבה תשלוף את הדוח שהיא בעצמה כתבה ותפעל כדי לממש, אם לא את כל ההמלצות שמופיעות בו לפחות את חלקן.

שלומית אשרי: אנחנו סומכים את ידינו על הדוח הזה ונשמח מאוד אם יקודם.

שלומית אשרי: לא תמיד צריך להמציא את הגלגל מחדש.

שלומית אשרי: אפשר פשוט לדאוג שדוחות עם המלצות ייושמו.

שלומית אשרי: קמו שני צוותים חשובים מאוד במינהל התכנון, צוות שימור ארצי וצוות לשימור והחייאת ערים עתיקות.

שלומית אשרי: אנחנו מדברים על לוד, רמלה, עכו ויפו.

שלומית אשרי: יש נכונות בקרב מינהל התכנון לקדם תוכניות שיפתרו בעיות של תשתיות, של תכנון ודיור, ובמיוחד יפתרו את הבעיה הכואבת ביותר, הבעיה של הריסות בתים ופינויים, שהיא אולי הדחופה ביותר בתחום התכנון והבנייה.

שלומית אשרי: המנגנונים הללו הוקמו ויש אנשים שמוכנים לפעול ביחד עם הקהילה כדי לקדם את זה.

שלומית אשרי: אנחנו מציעים לוועדת הפנים לזמן את הצוותים הללו לכאן ולעקוב אחר פעולתם, להיות מעורבת בעבודה של הצוותים הללו.

דב חנין: הצוותים הללו פעילים במינהל התכנון?

שלומית אשרי: כן, אבל הם עובדים ביחד עם הארגונים ועם הקהילות.

שלומית אשרי: הכל נמצא מאוד בראשיתו, אבל יש מקום לאופטימיות בעניין הזה.

שלומית אשרי: והערה אחרונה, סיפרו לי תושביה הערבים של העיר רמלה שבמחלקת הרווחה של עיריית רמלה אין אף עובד דובר ערבית.

שלומית אשרי: אם אנחנו לוקחים את גודל האוכלוסייה הערבית שנזקקת לשירותי הרווחה ברמלה זה נראה ממש לא סביר.

ג'מאל זחאלקה: לשם מה יהיו עובדים דוברי ערבית?

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש מן היושב-ראש שלא יועלו כאן

ג'מאל זחאלקה: בקשות מוגזמות ...

דב חנין: היא מוכנה להסתפק בעובד ערבי אחד במחלקת הרווחה לכל הערים המעורבות.

שלומית אשרי: אם זה לא היה עצוב, זה היה מצחיק.

מיכאל מלכיאור: גם כאשר זה עצוב זה די מצחיק.

שלומית אשרי: ניסינו לשכנע את עיריית רמלה לספק שירותים נאותים לאוכלוסייה הערבית דרך מחלקת הרווחה.

שלומית אשרי: נכשלנו, וחשבנו בעזרתכם לפנות למשרד הרווחה, אולי יש לו מה להגיד בנושא הזה, ולבדוק מה המצב בערים מעורבות אחרות, ייתכן שהמצב שם לא שונה.

אברהים אבו שינדי: בלוד יש שני עובדים ערבים במחלקת הרווחה מתוך כמעט 50.

שלומית אשרי: אנחנו מדברים על מחלקות רווחה שבסך הכול קשורות איכשהו אל משרד הרווחה.

שלומית אשרי: ייתכן שאפשר לטפל בזה לא דרך תלות בלעדית ברשויות המקומיות.

שלומית אשרי: תודה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור לעיריית רמלה.

דב חנין: אני לא יודע אם חבר מועצת העיר, מר סלימאן אבו סויס, מייצג כאן את עמדת העירייה, אבל הוא מייצג את האוכלוסייה בוודאי.

דב חנין: בבקשה אדוני.

סלימאן אבו סויס: אני מייצג את האוכלוסייה ברמלה.

סלימאן אבו סויס: בעבר יצגתי את העירייה כאשר הייתי בקואליציה, אבל פרשתי מן הקואליציה מאחר ולא התקדם הטיפול באוכלוסייה.

דב חנין: מאחר והקואליציה לא ייצגה את האוכלוסייה.

סלימאן אבו סויס: אתחיל מן הפתרונות, ולא נמשיך להתבכיין כי בכינו כבר הרבה.

סלימאן אבו סויס: אקבל את ההמלצה שלך.

סלימאן אבו סויס: אתחיל מן הקל לכבד.

סלימאן אבו סויס: יש לנו שכונה פחונים שנקראת שכונת הרכבת.

סלימאן אבו סויס: השכונה הזאת נמצאת מתחת לגשר, בצד ימין שלה יש כביש מהיר ובצד שמאל יש שתי מסילות רכבת.

סלימאן אבו סויס: מדובר על שכונה בשטח של כ-10 דונם, מוקפת בכבישים ובתנועה.

סלימאן אבו סויס: אין קיום לשכונה הזאת.

סלימאן אבו סויס: מנסים למצוא כל מיני פתרונות.

סלימאן אבו סויס: מע"צ למשל רוצה לסלול כביש שישרת את האוכלוסייה שיעלה מיליון שקל וחצי; גם יש איזה שרוול של הכביש המהיר שאמור לרדת לאזור הזה אך התוכנית מעוכבת כבר כמה שנים בשל האוכלוסייה שגרה שם; בנוסף לכך אמורים להרחיב את פסי הרכבת ולבנות שם קיר ולהקים מנהרה.

סלימאן אבו סויס: בקיצור, זה השקעה של המון כסף, למעלה מ-10 מיליון שקל.

סלימאן אבו סויס: אם הסכום הזה יינתן כפתרון לפיצוי לתושבי השכונה אפשר להעביר את התושבים ולפתור את הבעיה אחת ולתמיד.

סלימאן אבו סויס: זה אחת ההצעות המעשיות ביותר.

סלימאן אבו סויס: האוכלוסייה מוכנה, העירייה מוכנה.

סלימאן אבו סויס: משרדי הממשלה שאמורים לממן את הפרויקטים מסביב לשכונה יכולים לתרום את הכסף או להפקיד אותו לטובת הפינוי ומציאת קרקע חלופית לתושבים וכך נפתור את הבעיה אחת ולתמיד.

סלימאן אבו סויס: אני כבר קדנציה שישית במועצת העיר.

סלימאן אבו סויס: בסוף הקדנציה הראשונה שלי השתתפתי בדיון בוועדת הפנים של הכנסת בעקבות מקרה של הריסת בית בשכונת גן חקל.

סלימאן אבו סויס: הגענו להסכמה עם העירייה שהשכונה תורחב.

סלימאן אבו סויס: הוגשה תוכנית לפני 10 שנים ונאמר לנו שהתוכנית בהפקדה.

סלימאן אבו סויס: במשך 10 שנים התוכנית עדיין לא הופקדה ואני יכול לבשר לראש העירייה שרק אתמול התוכנית הופקדה סופית.

סלימאן אבו סויס: בדקנו בוועדה המחוזית – התוכנית הגיעה לוועדה המחוזית אבל עדיין לא דנו בה.

סלימאן אבו סויס: כבר 10 שנים אנחנו מחכים לתוכנית הזאת ותארו לעצמכם כמה זמן יחלוף עד שתתקבל החלטה סופית, וכמה זמן יחלוף עד שנוכל להתחיל לבנות.

סלימאן אבו סויס: אם הבן שלי היה מתחתן לפני 10 שנים מתי יש סיכוי שיוכל לגור בשכונה הזאת?

סלימאן אבו סויס: חבל על הזמן שלנו, כי בוועדה הזאת היו המלצות.

סלימאן אבו סויס: היתה המלצה להקים ועדה שתקדם תוכניות בערים המעורבות אך גם זה נפסל על-ידי ראשי הערים שלא מוכנים לשתף פעולה, לא מוכנים אפילו לשמוע על פתרון כזה.

סלימאן אבו סויס: אני מבקש להציג עוד נושא כאוב.

סלימאן אבו סויס: לפני שבוע קיבלתי מכתב על בית שנהרס בשכונת ג'ואריש.

סלימאן אבו סויס: הביתה הזה ממוקם בשטח שמיועד לבנייה בלבד ואין שום סיבה שלא יקבל היתר.

סלימאן אבו סויס: מי לחץ להרוס את הבית?

סלימאן אבו סויס: מינהל מקרקעי ישראל הצטרף ללחץ על ראש העירייה והעיר את השופט התורן בשעה 1 בלילה שיקבל החלטה להרוס את הבית, ובשעה 4 לפנות בוקר הרסו את הבית.

סלימאן אבו סויס: ראש העירייה הגיע לבית לפני כמה ימים ואמר: חבר'ה, הבית הזה לא צריך להיהרס כי יכול היה לקבל היתר.

סלימאן אבו סויס: אז למה לא קיבל היתר?

סלימאן אבו סויס: החבר'ה הלכו למינהל כדי לקבל הסכמה לתוכנית שהעירייה אמורה להגיש, ואז המינהל ענה תשובה, כפי שמסרתי כבר לחבר הכנסת צרצור: "אין לכם זכויות על הקרקע, אתם פולשים".

סלימאן אבו סויס: הם גרים שם כבר 50 שנים, משלמים ארנונה מעבר ל-30 שנים, הבתים שלהם קיימים, יש להם חשמל כבר 30-40 שנים.

סלימאן אבו סויס: איך אפשר להסדיר את הדברים, שיהיה לנו מעמד על הקרקע?

סלימאן אבו סויס: אני מדבר על אנשים שקיבלו את האדמה הזאת בהחלפת קרקעות שהיו להם בגדרה ובכל מיני מקומות אחרים אך עדיין אין להם חזקה על הקרקע על אף שחלפו 50 שנים.

ג'מאל זחאלקה: אנשים לא מכירים את הסיפור של ג'ואריש.

ג'מאל זחאלקה: אנשים הוגלו מהמקום שבו היו והמדינה נתנה להם אדמה חלופית במקום האדמה שלהם.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו שוב מַגלים אותם.

סלימאן אבו סויס: הבולדוזר שנועד להריסה לא מחכה ולא ממתין לאף אחד.

סלימאן אבו סויס: כל הגורמים ביחד לוחצים על האוכלוסייה: אם לא תביאו לנו הסכמה של מינהל מקרקעי ישראל והיתר נהרוס את הבית.

סלימאן אבו סויס: הסכמה של מינהל מקרקעי ישראל אי אפשר לקבל אף פעם, היתר מן העירייה אי אפשר לקבל כי בלי הסכמת מינהל מקרקעי ישראל אי אפשר לקבל היתר, ואז מי נופל בין הכיסאות?

סלימאן אבו סויס: האזרח שאין לו אחיזה בשום דבר.

סלימאן אבו סויס: כהצעה אופרטיבית, אין שום מניעה שהשכונה הזאת תקבל הכרה ויירשמו זכויות התושבים שגרים שם כבר מאז קום המדינה פלוס-מינוס שנה-שנתיים.

סלימאן אבו סויס: דבר אחרון שאני מבקש לדבר עליו הוא חיבורי החשמל.

סלימאן אבו סויס: הפסיקו לתת חיבורי חשמל לכל הבתים בטענה שאין היתר.

סלימאן אבו סויס: חברת החשמל אומרת שאפילו מתן אישור לחשמל מהווה סכנה.

סלימאן אבו סויס: הרי האנשים האלה מקבלים בדרך כלשהי חשמל מהשכנים, מבתים אחרים, בכל מיני דרכים לא חוקיות.

סלימאן אבו סויס: האם זה לא מסוכן יותר?

סלימאן אבו סויס: הוועדה הזאת יכולה להמליץ לפחות שבית שקיים כבר 30 שנים ומשלם ארנונה 30 שנים יזכה לחיבור חשמל נפרד.

סלימאן אבו סויס: כך יוכלו להפחית את הבעיות שנוצרות בין המשפחות על תשלום החשמל.

סלימאן אבו סויס: מגיע למשפחה חשבון חשמל על סך 5,000 שקל והאחים והקרובים מתחילים לריב מי צריך לשלם את זה כי אין להם איך לגייס את הכסף, לאחד יש ולשני אין.

סלימאן אבו סויס: זה יוצר בעיות חברתיות אחרות שלא צריך להגיע אליהן.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור לד"ר אלי רכס מאוניברסיטת תל-אביב, בבקשה.

אלי רכס: קודם כול לגבי השאלה שנשאלה כאן על הגדרת עיר מעורבת.

אלי רכס: צריך להיזהר מאוד בניסיון למסד את המושג תוך קביעה חוקית או חוקתית משום שזה נושא מורכב מאוד.

אלי רכס: האם באמת יש ערים מעורבות במדינת ישראל?

אלי רכס: עיר מעורבת היא עיר שיש בה אינטגרציה, שמחברת בין מרחבי חיים של חלקים שונים לידי ישות אחת.

אלי רכס: אני חושב שהיום יש לנו יותר ערים דו-לאומיות מאשר ערים מעורבות.

אלי רכס: ובכלל, יש מציאויות חדשות בשטח: האם כרמיאל היא עיר מעורבת?

אלי רכס: בכרמיאל על-פי ההערכות 5%-6% מאוכלוסיית העיר ערבית, יותר מאשר בתל-אביב-יפו לפי דברי עו"ד בלחה.

אלי רכס: בנצרת עילית על-פי ההערכות 8%-15% מן האוכלוסייה ערבית.

אלי רכס: האם נצרת עילית היא עיר מעורבת?

אלי רכס: הנושא מורכב.

אלי רכס: לעצם העניין, קודם כול אני רוצה לברך את העושים במלאכה.

אלי רכס: יש היום הרבה ארגונים לא ממשלתיים שפועלים בתחום ערים מעורבות, ביניהם שתי"ל, "קרן אברהם", "הפורום להסכמה אזרחית" ועוד אחרים שלא הזכרתי וכבודם במקומם מונח.

אלי רכס: יחד עם זה, אני חייב לומר שאני בא לכאן בלי הרבה ציפיות, ושוב מבלי לפגוע חס וחלילה בכבודו של איש.

אלי רכס: אני מתעניין ועוסק בנושא הערים המעורבות זמן רב, אפילו חילקתי לכם פרסום שהוצאנו לאחרונה, ולמען האמת כבר מזמן התחלתי לשעמם את עצמי.

אברהים אבו שינדי: אל תהיה פסימי.

אלי רכס: יש גם חדשות טובות, אבל אני חייב להתחיל בחדשות הרעות.

אלי רכס: אנחנו יושבים בעוד דיון, בעוד לובי, וכבר אמרו כאן שיש החלטות כתובות וזאת אמת גדולה, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

אלי רכס: הלוואי ו-1/16 של מה שהוחלט היה מוגשם, אז היינו רואים רווחה גדולה, אבל זה לא קורה.

אלי רכס: הבעיה איננה מה לעשות.

אלי רכס: כל אחד מאתנו יכול להמציא לפניכם רשימה ארוכה, אינוונטר גדול של כל תחום, מדיור דרך פשיעה דרך רווחה, הכול משנה סדורה.

אלי רכס: היכן נעוצה הבעיה?

אלי רכס: הבעיה היא הפנמה של הנושא הזה.

אלי רכס: כפי שרמז כאן חבר הכנסת זחאלקה, את מחסום ההפנמה לא עברנו.

אלי רכס: כל עוד לא ייחצה מחסום ההפנמה המצב ימשיך להיות כפי שהיה, והרשו לי להיות עוד יותר קודר, הוא יחריף ויילך.

אלי רכס: זה מצב נפיץ כי הקוקטייל של לאומיות ערבית גואה, תהליך של ערביזציה – ואני לא רוצה לפרט כאן, אבל הדברים כתובים בין היתר בקובץ שחילקתי – ומצוקה חברתית-כלכלית הוא קוקטייל מסוכן.

אלי רכס: על-פי הניסיון הקטן שלי בחקר האוכלוסייה הערבית בישראל, נדמה לי שרק כאשר הנפץ הזה יתפוצץ יזועו כאן אמות הסיפין, והשאלה באיזה מחיר.

אלי רכס: אני רוצה להציג לכם נתון נוסף.

אלי רכס: לפי החישובים שלי היום גרים 120,000 תושבים ערבים בערים מעורבות.

אלי רכס: 120,000 זה בערך 10% מן האוכלוסייה.

אלי רכס: אני לא כולל את מזרח ירושלים כמובן, ולא בגלל הכרזה פוליטית, אלא עניינית.

אלי רכס: בתוך תחומי הקו הירוק שלפני 1967 יש 120,000 תושבים ערבים.

אלי רכס: לכן אני אומר את זה במידה מסוימת של יאוש, אין לי ברירה כי הייתי עֵד לעוד דיון ועוד ישיבה ועוד קטע עיתונות.

אלי רכס: יש פתגם בערבית על מי שבא והלך ושום דבר לא קרה.

אלי רכס: יחד עם זה, אולי בכל זאת תגיע ישועה ויבינו מקבלי ההחלטות בישראל שאי אפשר להשאיר את המצב כפי שהוא משום שאנחנו מתקדמים לקראת הידרדרות, שכבר קיימת ומחריפה והולכת.

אלי רכס: הפורום להסכמה אזרחית מקיים מידי שנה כנס ומידי שנה אני מציג שם הצגה קצרה.

אלי רכס: שלפתי את הדברים שאמרתי ב-27 בדצמבר 2007 ולצערי מאז שום דבר לא השתנה, אני יכול רק להוסיף עוד עמוד אחד לתיאור ההידרדרות של המצב, אם כי יש ניצנים זעירים של תקווה, אך זה טיפה שמתרחקת בשל עצם התפיסה מה זה עיר מעורבת.

אלי רכס: ואני חוזר לפתיחת הדיון, ובזה אסיים.

אלי רכס: מה המשמעות של עיר מעורבת?

אלי רכס: מה נגזר מן העובדה הזאת?

אלי רכס: אם בסקציה אחת של העיר גרים ערבים, זה הופך את העיר למעורבת?

אלי רכס: אולי בכלל עדיף לא לקרוא לזה עיר מעורבת אלא עיר אחת, על כל המשתמע מכך, שהאחריות של הרשות המוניציפלית תהיה כלפי עג'מי בדיוק כמו אחריותה כלפי נווה אביבים, מבלי להיתלות בשוני הדתי בין התושבים.

ג'מאל זחאלקה: אתה שוב מגזים.

ג'מאל זחאלקה: היושב-ראש יכול לקרוא לך לסדר ...

ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה שעג'מי תהיה כמו רמת אביב?

אברהים אבו שינדי: היום במחירי הדירות היא באמת כמו רמת אביב, אבל רק במחירי הדירות והארנונה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור לגברת טלי אלמי מעמותת "סנגור קהילתי".

טלי אלמי: עמותת "סנגור קהילתי" פועלת לקידום זכויות חברתיות בקהילה.

טלי אלמי: יש לנו סניף בשכונת רמת אשכול בלוד, שהיא בעצמה שכונה מעורבת עם רוב ערבי.

טלי אלמי: אנחנו פועלים שם מזה שנתיים ואני אחראית על מוקד סנגור, לפניות פרטניות בנושאים של זכויות חברתיות.

טלי אלמי: רצינו בכל זאת להציג כמה דוגמאות לנושאים שנתקלנו בהם מתוך חיי היום-יום של האנשים, שמראים איך העובדה שאנשים חיים בעיר מעורבת משפיעה על היכולת, או אי-היכולת של אנשים לממש זכויות חברתיות, ובכלל לחיות בכבוד.

טלי אלמי: יושבת לידי גברת מהא אלנקיב מן העמותה שתדבר אף היא.

טלי אלמי: רצינו להתחיל קודם כול מנושא החינוך.

טלי אלמי: לא להגיד שאין שוויון בחינוך, אלא עוד לפני זה, לדבר על הנגישות לחינוך בלוד.

טלי אלמי: מאז שאנו שם, במשך 3 שנים בהרשמות לגני הילדים ולבתי-הספר התושבים הערבים סובלים מאפליה בתוך תהליך ההרשמה עצמו.

טלי אלמי: כאשר הגענו לשם לראשונה בשנת 2006 העירייה סירבה לרשום ילדים ערבים בגילאי 3-4 לגנים למרות שלאחר מכן נתגלה לנו שזה בניגוד לחוק, שבלוד יש צו הרחבה לחוק לימוד חינם, ובכל זאת, על אף שהעירייה היתה מחויבת לרשום ילדים ערבים בגילאי 3-4 לא עשתה כן.

טלי אלמי: גם היום היא לא פתחה גנים, אלא אישרה לעמותות בתוך לוד להפעיל חינוך מוכר שאינו רשמי.

טלי אלמי: הגנים הללו עדיין רחוקים מרחק של 3 קילומטרים מבתי חלק מן הילדים, שנוסעים בגיל 3 בהסעות 3 קילומטרים מדי יום.

טלי אלמי: שנה לאחר מכן עדיין היו בעיות סביב אותו נושא.

טלי אלמי: השנה ברישום לגני הילדים עבור האוכלוסייה הערבית העירייה ניסתה לנצל את העובדה שההורים מגיעים כולם לעירייה כדי לגבות מהם כספים, כדי לגבות ארנונה.

טלי אלמי: היא התנתה רישום לגן בתשלום ארנונה, התנתה רישום לגן בהסדרת נושאים מוניציפליים, כמו שעוני מים בשכונות בלתי מוכרות, היא דרשה מהורים לזהות את הבית שלהם בתצלום אוויר בשכונות הלא מוכרות שבהן יש סכסוך ומתנהל משא ומתן בין תושבים והעירייה על הכרה ועל תשלום ארנונה.

טלי אלמי: כל הדברים האלה הותנו כתנאי לרישום הילדים לגן.

טלי אלמי: הורים בזבזו ימים שלמים בין מינהל החינוך למחלקת הגבייה, שלא נמצאים באותם מקומות, כדי לנסות באופן נואש לרשום את הילדים שלהם לגן.

טלי אלמי: זה דרש התערבות מסיבית מאוד גם של התקשורת, גם של מנהלת מחוז מרכז, עד שבסופו של דבר העניין הזה הסתדר.

טלי אלמי: ממש עצוב שדווקא בשלב הזה, כאשר הרשות אמורה לשלב ידיים עם ההורים למען חינוך ילדיהם, דווקא בשלב הזה ההורים מפחדים לגשת ולרשום את הילדים שלהם לגן.

טלי אלמי: ההורים נרתעים ומרגישים שמתנכלים להם ומנצלים אותם.

טלי אלמי: בנוסף לכך, בהמשך לענייני ההרשמה, מסרבים באופן קבוע פעם אחר פעם לרשום ילדים ערבים לגנים ובתי-ספר יהודים; מסרבים לרשום ילדים חסרי מעמד למוסדות חינוך, למרות ששני הדברים הללו הם בניגוד לחוק, וכך נאמר מספר פעמים.

טלי אלמי: דוגמה ממקום אחר, אם אנחנו מדברים על דיור, זה שכונת וו'ארדה, שהיא אוסף של בניינים בתוך שכונת הרכבת.

טלי אלמי: השכונה הזאת ידועה בכל לוד, וגם מחוץ ללוד, כשכונת פשע שמתנהל בה סחר ער וחמוּר של סמים ושימוש תדיר בנשק חם.

אברהים אבו שינדי: את יודעת ש"וו'ארדה" זה פרח.

טלי אלמי: יש שם פרח עם ריח לא טוב ...

טלי אלמי: השכונה נשלטת ומאוכלסת על-ידי כמה משפחות פשע.

טלי אלמי: מי שלא שייך לאחת מן המשפחות הללו גורלו חיים של טרור.

טלי אלמי: ל"עמידר" למרבה הצער יש כמה דירות בשכונת וו'ארדה והיא ממשיכה לשלוח פעם אחר פעם משפחות שזכאיות לדיור ציבורי, באמת מן המשפחות החלשות ביותר, דווקא לשם.

טלי אלמי: המשפחות באופן הגיוני מסרבות כי זה אומר להרוס את המשפחה, ומשמעות הסירוב שלהן שהן מאבדות את הזכאות שלהן לדיור ציבורי.

טלי אלמי: אנשים ממתינים במשך שנים וזכאים על-פי כל קריטריון לדיור ציבורי, אך לא מקבלים דיור ציבורי כי לא מסכימים להרוס את החיים שלהם ולהיכנס לגור בוו'ארדה, ואז הם מאבדים את הזכאות שלהם.

טלי אלמי: נושא נוסף שרצינו לציין הוא השפה.

טלי אלמי: כעמותה שעוסקת בזכויות ובהנגשה של זכויות, אני יכולה להגיד שבביטוח הלאומי ברמלה אין ולו טופס אחד בערבית, למרות ששיעור ניכר מן הפונים לביטוח הלאומי הם אנשים דוברי ערבית.

טלי אלמי: הם לא אנשים שלא יכולים להסתדר בביטוח הלאומי אילו היו הטפסים בערבית, אבל העובדה שאין טופס בערבית למרות שהביטוח הלאומי מחויב לספק טפסים כאלה גורמת להם להיות מוחלשים יותר, לא יכולים להסדיר את ענייניהם וזקוקים לעזרה, זקוקים נניח לעזרה של עובדת סוציאלית, וכפי שהזכירה נציגת שתי"ל בעיריית לוד אין עובדות סוציאליות טיפוליות דוברות ערבית.

טלי אלמי: יש עובדת אחת שפורשת ועסקה בחינוך מיוחד, ועובדת אחרת שעוסקת בשיקום האסיר.

טלי אלמי: אותו דבר בכל המוסדות שאנשים ניגשים אליהם – ברמה הפקידותית אין כמעט אף אחד שדובר ערבית, וברמה של מקבלי ההחלטות אין כמובן אף אחד כמעט שהוא מקרב האוכלוסייה הערבית.

טלי אלמי: אלה דברים קטנים אולי שמשפיעים על היכולת של אנשים לממש את זכויותיהם לחיות בכבוד ומגבירים את הניכור בין אזרחים ערבים לרשות המקומית, ניכור שיש לו שורשים היסטוריים.

טלי אלמי: באשר להצעות, מעבר לדברים שנאמרו כבר אני חושבת שחייבת להיות ביקורת על השלטון המקומי בהקשר של אפליה כי הדברים נופלים ברמה הזאת.

טלי אלמי: אפשר להגיד, אפשר להכיר, ייצאו דוחות, אבל כל עוד השלטון המקומי לא רואה לנגד עיניו שיש לעשות העדפה מתקנת, להכיר באפליה השיטתית שאירעה לאורך ההיסטוריה, הדברים במידה רבה פשוט קורים שם.

טלי אלמי: צריך להיות סוג של ביקורת.

טלי אלמי: אם מדברים על יחידה לטיפול בערים המעורבות צריך לקבוע מה עקרונות הבסיס שינחו אותה, על-פי אילו עקרונות היא תתנהל.

טלי אלמי: היו אין-סוף ניסיונות לטפל בערים המעורבות.

טלי אלמי: השאלה באיזו דרך, וזאת השאלה הקריטית, כי לטפל בערים המעורבות כפי שמטפלים בכל מיני מקומות, על-ידי ששמים מצלמות, זה לא טיפול שיכול לעזור לערים המעורבות להיות המקום האחר שאנו חושבים שיש להם פוטנציאל להיות.

טלי אלמי: אני רוצה להעיר על הדיבורים על הסכנה החברתית.

טלי אלמי: בדיבור הזה טמונה בעיה, על אף שהוא עולה כאן בכל מיני וריאציות, גם בהצעה וגם בדבריהם של אנשים שונים.

טלי אלמי: עד שהיחס לתושבים הערבים לא יהיה כאל פוטנציאל לסכנה כאשר זאת תהיה המוטיבציה לפעול, אלא כאל אנשים שהם שותפים מלאים, חלק מן העיר, אזרחים שרוצים לקדם אותם, שרוצים שיהיו חלק, שיהיו שותפים למה שקורה, עד אז אני חוששת שהניסיונות יינגפו פעם אחר פעם.

דב חנין: תודה.

דב חנין: רשות הדיבור לגברת מהא אלנקיב מלוד, אף היא מעמותת "סנגור קהילתי".

מהא אלנקיב: אני עובדת קהילתית בשכונת רמת אשכול, שהיא מודל לחלק מן הדברים שקורים בכל העיר.

מהא אלנקיב: בכל העיר לוד לא פועל אפילו מתנ"ס אחד לטובת האזרחים הערבים.

מהא אלנקיב: זה אומר שאין מסגרות אחר-הצהרים לילדים ערבים, זה אומר שבחופש הגדול אין קיטנות והילדים יוצאים לרחובות.

מהא אלנקיב: כפועל יוצא מכך בשכונת רמת אשכול האוכלוסייה האתיופית למשל סובלת מאלימות שמגיעה בדרך כלל מנוער ערבי, אבל כל אחד יכול להבין שנוער שאין לו שום מסגרת, וכך כל הזמן, לא באופן חריג, והעירייה לא נותנת לו שום אלטרנטיבה אחרת, והוא בא ממשפחות עניות, אלה ההשלכות, זה הופך את השכונה לאלימה.

מהא אלנקיב: הפתרונות המוצעים לשכונה הזאת הם הוצאת האוכלוסייה היהודית מן השכונה לשכונות אחרות על-ידי פינוי.

מהא אלנקיב: לא מנסים למצוא פתרון שורשי.

מהא אלנקיב: מציעים להציב מצלמות או לחזק את המשטרה ואת המשמר האזרחי שם במקום להציע פתרון פשוט מאוד: שיהיו מסגרות לנוער הזה.

מהא אלנקיב: לא חושבים על האוכלוסייה הערבית כמי שצריכה לצרוך חלק מן התקציב, אלא אם כן הכסף מיועד לחיזוק המשטרה או לשכירת בולדוזרים.

מהא אלנקיב: אף פעם לא ניתן כסף לקידום האוכלוסייה הזאת, לא חושבים בכיוון הזה בכלל.

מהא אלנקיב: יש אגרת שמירה, מס שעיריית לוד גובה מכל האוכלוסייה.

מהא אלנקיב: כפועל יוצא מכך התושבים הערבים שגרים על שטחים שנקראים שטח חקלאי אבל הבנייה בהם לא מוכרת אמורים לשלם 3,000-4,000 שקל, ואם יש להם יותר דונמים זה מגיע אפילו ל-30,000 שקל עבור אגרת השמירה הזאת.

מהא אלנקיב: אילו היו שוכרים חברת שמירה עם שומרי ראש ורכבים משוריינים זה היה עולה להם פחות.

מהא אלנקיב: יותר מזה, יש אווירה שצריך לשמור מפניהם ולא לשמור עליהם.

מהא אלנקיב: הם משלמים כדי שישמרו על האוכלוסייה היהודית מפניהם.

מהא אלנקיב: זה מצב אבסורדי.

מהא אלנקיב: פקידי העירייה – ואני לא רוצה להגיד שזה הנהלת העירייה – עוברים על החוק, שוללים מתושבים זכויות שמוקנות להם על-פי החוק, ורק לאחר התערבות של העמותה שלנו ושל עמותות אחרות האדם מקבל את הזכויות שלו.

מהא אלנקיב: ומה אחר-כך?

מהא אלנקיב: זה נפתר ברמה הפרטנית ולא הכוללת כי אין ענישה.

מהא אלנקיב: אנחנו ועמותות אחרות יכולים לפנות שוב לבית-המשפט ולתבוע פיצויים על העבירה הזאת ועל עגמת-נפש אבל לדעתי, למרות שאני לא משפטנית במקצועי, בחוקי העונשין אין ענישה לממסד שעובר על החוק, או אפילו לפקיד ששולל זכות מסוימת.

מהא אלנקיב: נראה לי שאפשר לקדם תיקון בתחום החקיקה.

מהא אלנקיב: לא ייתכן שכאשר אדם פרטי עובר על החוק יש בחוקי העונשין הסדר מדויק איזה עונש יוטל עליו.

דב חנין: אני רוצה לומר בהקשר הזה, שאמנם חורג מגדר הנושא, שאני מנהל הידברות עם משרד המשפטים ועם היועץ המשפטי לממשלה על האחריות של נושאי משרה בשירות הציבורי לעוולות ועבירות שהם מבצעים.

דב חנין: הנושא אכן בעייתי מאוד.

דב חנין: העמדה של היועץ המשפטי לממשלה כפי שהובעה לאחרונה לא מקובלת עליי, והבהרתי בפניו את עמדתי.

דב חנין: זה חורג כמובן מן הנושא של האוכלוסייה הערבית וערים מעורבות, אלא נכון בכלל במדינת ישראל, אבל הדבר הזה הולך להיפתר בעתיד הקרוב ביותר.

מהא אלנקיב: יפה.

מהא אלנקיב: פקיד קטן שיש לו סמכות מסוימת בתחום מסוים וששולל זכות מתושב, עליו לדעת שאם הדבר יתגלה הוא ישלם על כך מחיר יקר ואז לא ינהג באופן שהוא נוהג.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: הדובר הבא הוא ד"ר חוסאם דיאב, מאגף החינוך בערבית במשרד החינוך.

חוסאם דיאב: נתבקשתי למלא את מקומו של מר עבדאללה חטיב, מנהל אגף החינוך לערבית שנבצר ממנו להגיע לכאן.

חוסאם דיאב: נושא ערים מעורבות וחינוך קרוב מאוד ללבי כי תחילת דרכי בהוראה היתה ביפו, לימדתי 4 שנים ב"אינטרסנטה" יפו.

חוסאם דיאב: מתוך הכרות עם מערכת החינוך ביפו וגם בעכו, פועלות במקביל שתי מערכות חינוך נפרדות ושונות לגמרי.

חוסאם דיאב: יש שם מערכת חינוך רשמית, בפיקוח של משרד החינוך ובשותפות עם הרשות המקומית הממלכתית, ויש גם בתי-ספר מהחינוך המוכר שאינו רשמי, בתי-הספר הדתיים ובתי-הספר של העמותות.

חוסאם דיאב: אין להשוות בין שתי המערכות.

חוסאם דיאב: כאשר מדברים על בתי-הספר הדתיים ואלה של העמותות מדובר על אפס אלימות כמעט, על שיעור זכאות לבגרות הרבה מעל הממוצע הארצי, על נשירה אפסית כמעט, ואילו בבתי-הספר הממלכתיים שיעור הנשירה גבוה מאוד וההישגים הלימודיים בצד השני של המתרס.

חוסאם דיאב: יש כאן מקום לשינוי.

חוסאם דיאב: תוכנית החומש עברה לראשונה לטיפולו של אגף החינוך לערבים ובמסגרתה הצבנו כמה נושאים כדי לקדם את החינוך הערבי.

חוסאם דיאב: בין היתר, תוכנית למניעת הנשירה או לטיפול בנושא הנשירה, חינוך לקריירה, מתן ייעוץ לתלמידים במהלך לימודיהם העל-יסודיים, עידוד להשכלה גבוהה דרך קורסים לפסיכומטרי במסגרת בתי-הספר, קורסים למת"לים – מאבחני תפקודי למידה, מאחר ויש מחסור אדיר במגזר הערבי ובמיוחד בערים המעורבות, והרפורמה.

חוסאם דיאב: כנציג משרד החינוך אני יכול להתחייב כדי לשפר את מצב החינוך שבנושאים שנמצאים בטיפול אגף החינוך לערבים – הנשירה, חינוך לקריירה, הפסיכומטרי, המת"לים – ניתן עדיפות לערים המעורבות.

חוסאם דיאב: באשר לרפורמה "אופק חדש", אני יודע שעכו שולבה במסגרת הרפורמה.

חוסאם דיאב: אינני יודע אם יש כאן נציגים של עכו.

חוסאם דיאב: אין לי מושג מה עם יפו ורמלה ולוד.

חוסאם דיאב: אני יכול להעביר המלצה לתת עדיפות כבר בתשס"ט לשילובן במסגרת הרפורמה.

חוסאם דיאב: הרפורמה חשובה מאוד כי היא מאפשרת יותר זמן מורה-תלמיד, יותר שעות הוראה פרטניות, תוספת של 5 שעות במשרת המורה עבור עבודה פרטנית עם קבוצה קטנה של עד 5 תלמידים כאשר זמן מורה-תלמיד גדל ולכן התשומות גדלות.

חוסאם דיאב: באשר להצעה להקים יחידה לטיפול בערים מעורבות – אני סבור שההצעה טובה, אבל חשוב מאוד שלא תהיה עוד יחידה חסרת סמכויות ומשאבים.

חוסאם דיאב: אם היחידה רק ברמה של המלצות אז חבל על המאמצים.

חוסאם דיאב: חשוב מאוד שליחידה יהיו תקציבים ומשאבים וגם סמכויות כדי שתשפיע ברמת השלטון המקומי.

חוסאם דיאב: באשר לנקודה שהציגה הגברת משתי"ל, כל עניין רישום התלמידים לגנים ולבתי-הספר אינו בסמכות משרד החינוך אלא בסמכות הרשות המקומית.

חוסאם דיאב: זה בתיאום עם משרד החינוך.

חוסאם דיאב: חשוב מאוד שהבעיה הזאת תבוא לידיעת אגף החינוך בעירייה.

טלי אלמי: הם מתעלמים באופן קבוע.

חוסאם דיאב: אם הם מתעלמים אז המחוז יכול להיכנס.

חוסאם דיאב: בדרך כלל המחוז כן תומך בקהילה.

סלימאן אבו סויס: יש מחסור בכיתות לימוד, גם בגני ילדים וגם בבתי-ספר.

אברהים אבו שינדי: לא הבנתי מה זה עדיפות ללוד ורמלה?

חוסאם דיאב: אמרתי שבמסגרת תוכנית החומש, שהיא תוכנית אקסטרה, מעבר למשאבים הרגילים שמקבלים בתי-ספר, ניתנת עדיפות לתחומים מסוימים.

אברהים אבו שינדי: בספטמבר הם יקבלו עדיפות בתקציב?

חוסאם דיאב: יש חינוך לקריירה, עידוד השכלה גבוהה ומת"לים – מאבחני תפקודי למידה.

חוסאם דיאב: במסגרת הפרויקטים הללו נוכל לשלב את רמלה, לוד, עכו ויפו.

חוסאם דיאב: עכו משולבת ברפורמה "אופק חדש" אבל אינני יודע מה עם רמלה ולוד.

חוסאם דיאב: אני יכול לברר היום ולהמליץ בפני הנהלת המשרד לשלב אותן.

דב חנין: תודה.

דב חנין: מר אברהים אבו שינדי, מנכ"ל משותף של הפורום להסכמה אזרחית וגם תושב יפו.

אברהים אבו שינדי: אני תושב יפו, וגם הסכמתי לפני שנה להיות חבר הוועדה הקרואה בלוד בהתנדבות כי היה חשוב לי לנסות לסייע לאוכלוסייה הערבית שחיה שם.

אברהים אבו שינדי: אני חושב שיש לנו טעות.

אברהים אבו שינדי: אין מושג כזה "עיר מעורבת", אלא יש עיר יהודית שבה חיים ערבים, נתחיל מזה.

אברהים אבו שינדי: מה זה עיר מעורבת?

אברהים אבו שינדי: אני יודע שיש בתי-ספר מעורבים, שזה אומר מורה יהודי בצד מורה ערבי שמלמדים ערבית ועברית באותה כיתה ועובדים ביחד.

אברהים אבו שינדי: משהו מעורב הוא דבר שיש בו לפחות שני דברים.

אברהים אבו שינדי: פה כמעט ואין דבר כזה.

אברהים אבו שינדי: אנחנו רואים גם ביפו – אני מעורב גם ביפו וגם בלוד, והייתי גם יועץ ארצי לשיקום שכונות באוכלוסייה הערבית, אני מכיר גם את עכו ומקומות אחרים – המצב הסוציו-אקונומי של ישובים כאלה אכן קשה ביותר ויש שם אוכלוסייה שלא יודעת לדרוש.

אברהים אבו שינדי: כלומר זה לא רק עניין של כסף.

אברהים אבו שינדי: יש כאן בעיה של כסף, אבל גם עניין של סדרי עדיפויות.

אברהים אבו שינדי: בוועדה הקרואה בלוד אני רואה שיש תקציבים והאוכלוסייה הערבית ניצבת תמיד בסוף הדרך.

אברהים אבו שינדי: אם אנחנו מדברים על שירותי הרווחה – בלוד יש שני עובדים ערבים, שאחת מהם פורשת לפנסיה, מתוך חמישים, ברמלה אין אף אחד, כאשר בין 40-50 אחוזים מן הפונים הם ערבים.

אברהים אבו שינדי: איך עובד רווחה יכול לטפל בילדים קטנים ערבים כאשר הוא לא יודע את השפה הערבית?

אברהים אבו שינדי: את הבעיה הזאת אפשר לראות גם בנושא החינוך וגם בנושאים אחרים.

אברהים אבו שינדי: בפורום להסכמה אזרחית אנחנו מציעים, מאחר ואין הגדרה של עיר מעורבת, לקדם הוספת תקנה בפקודת העיריות שתגדיר מה זה "עיר מעורבת".

אברהים אבו שינדי: או להגדיר שמות של ערים, או לפי שיעור האוכלוסייה, כלומר עיר שיש בה למעלה מ-20-25 אחוז תושבים ערבים תיחשב כעיר מעורבת.

אברהים אבו שינדי: בישובים כאלה, גם אם יש חברי מועצה מי שבעצם מבצע את המדיניות ועושה בשטח זה אנשי מקצוע.

אברהים אבו שינדי: אני יכול להמליץ לחייב עיריות כאלה שיהיו בהן מחלקות חינוך, אגפים ומדורים שינוהלו על-ידי ערבים, גם בתחום החינוך וגם ברווחה, בריאות וכן הלאה.

אברהים אבו שינדי: גם אם יש אנשי מקצוע יהודים לפעמים המקצועיות דורשת התייחסות ספציפית לאוכלוסייה הערבית, עם הבעייתיות, עם המנטליות השונה, עם התחומים האלה, צריכה להיות התייחסות מיוחדת לאוכלוסיות האלה.

אברהים אבו שינדי: בכלל זה ניתן להגדיר שיהיו מחלקות שעוסקות בתחומים של האוכלוסייה הערבית, בתחומי החינוך, הרווחה, הבריאות ותחומים אחרים.

אברהים אבו שינדי: מר אודי כהן, שהוא מנכ"ל משותף של הפורום להסכמה אזרחית, יתייחס אף הוא לנושא הזה.

אברהים אבו שינדי: אנחנו מבקשים לקדם את הוספת התקנה בפקודת העיריות.

אודי כהן: אני מנכ"ל שותף של מר אברהים אבו שינדי בפורום להסכמה אזרחית.

אודי כהן: ראשית, תודה לשדולה לקידום יחסי יהודים-ערבים, לחבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור ולחבר הכנסת חנא סוייד שעזרו לנו.

אודי כהן: ביקשנו שיתקיים דיון מהיר בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אודי כהן: אנחנו מסכמים שנתיים של פעילות שלנו, ושנים רבות של פעילות של שתי"ל, של ד"ר אלי רכס מאוניברסיטת תל-אביב ושל אחרים שעוסקים במושג "עיר מעורבת".

אודי כהן: הבעיות צצו ועלו כאן מחדש והתברר לנו שמבחינה ממשלית אין שום משמעות לכל הדיונים הללו.

אודי כהן: מבחינה ממשלית המושג "עיר מעורבת" לא מוכר.

אודי כהן: נפגשנו עם הפקידות הבכירה של משרד הפנים.

אודי כהן: הם לא יכולים לפעול, לא יכולים לקדם כי אין מושג כזה "עיר מעורבת" במדינת ישראל.

אודי כהן: היחיד שהכיר במושג הזה הוא בית-המשפט הגבוה לצדק בעתירה של ארגון "עדאלה" על שילוט בערים מעורבות.

אודי כהן: בית-המשפט הגבוה לצדק מדבר על עיר מעורבת, אך מבחינה ממשלית המושג לא קיים.

אודי כהן: יש לכך משמעויות רבות בשטח, כלומר אי אפשר לקדם, הן בשלטון המרכזי והן בשלטון המקומי, דברים שקשורים לעיר מעורבת אם המושג הזה לא מקובל מבחינה ממשלית.

אודי כהן: לכן בעצה אחת עם שני מנכ"לים לשעבר של משרד הפנים, מר אוסקר אבו ראזק ומר עמרם קלעג'י, אנו מבקשים מן הוועדה, לאור לוחות הזמנים עד סיום מושב הקיץ של הכנסת, לנסות לקדם ביחד עם הממשלה הצעת חוק ממשלתית.

אודי כהן: הוצעו עשרות תיקונים לפקודת העיריות.

אודי כהן: אנו מציעים להוסיף על-פי סעיף 347 את המושג "עיר מעורבת" כדי שאחר-כך לאנשי משרד הפנים, שאכן רוצים מאוד לקדם דברים, יהיו כלים לקדם את הנושא.

אודי כהן: אני יכול לספר לוועדה שחברת הכנסת נאדיה חילו, יושבת-ראש השדולה לנושא ערים מעורבות, מגישה בימים אלה הצעת חוק פרטית, אבל כידוע זה יכול לארוך זמן רב וגם להידחק.

אודי כהן: צריך למצוא דרך לקדם ביחד את הנושא.

אודי כהן: ושוב, לדעתנו אם לא יוכנס סעיף כזה לפקודת העיריות, כפי ששמענו כאן מד"ר רכס, הדיונים האלה ימשיכו להיות עקרים.

דב חנין: אני בעד הסעיף, אבל אני רוצה להבין מה המשמעות המעשית שלו.

דב חנין: אם יהיה סעיף על ערים מעורבות בפקודת העיריות מה זה ייתן לנו?

דב חנין: אני אומר מראש שאני בעד, רק תסביר לי מה זה יוסיף לנו.

אודי כהן: מבחינתנו כארגונים של החברה האזרחית, היינו במגעים עם אנשי משרד הפנים וידוע לנו שהם רוצים לקדם דברים, אך הם לא יכולים.

אודי כהן: ראשי הערים עצמם, אפילו ראש עיריית לוד או ראש עיריית רמלה לא מוכנים להגדיר את העיר שלהם כעיר מעורבת.

אודי כהן: לכאורה כל המושגים שבהם אנו דנים וכל הידוע לנו על מה שקורה במקומות אחרים בעולם, מבחינה ממשלית אין לנו מה לעשות עם זה.

אודי כהן: תשאל את ראש עיריית רמלה – אני לא מדבר על תל-אביב-יפו, ששם מדובר על 3%-4% – מבחינתו רמלה היא לא עיר מעורבת, כלומר אי אפשר לייחד שום טיפול ייעודי ייחודי לנושא כי העיר שלו לא עיר מעורבת.

אודי כהן: מי שיכול לפתור את הבעיה הוא השלטון המרכזי באמצעות הליכי החקיקה.

אברהים אבו שינדי: בפקודת העיריות יש הגדרות של כפר ערבי, קיבוץ, עיר, ישוב קהילתי, יש הכול, אך אין הגדרה של "עיר מעורבת".

אברהים אבו שינדי: לדעתנו צריכה להיות בפקודת העיריות הגדרה ל"עיר מעורבת".

אברהים אבו שינדי: כיצד נפרוט את זה לפרוטות?

אברהים אבו שינדי: אפשר לשבת עם משרד הפנים, אפשר לשבת עם העיריות.

אברהים אבו שינדי: הצעתי כמה אלטרנטיבות.

דב חנין: אני תומך ברעיון, אני בעד שתהיה הגדרה ל"עיר מעורבת".

דב חנין: אנחנו רק צריכים להיזהר מאוד.

דב חנין: אני יכול לחזות את תגובתה של עיריית תל-אביב-יפו, שבה יש קצת למעלה מ-4% אזרחים ערבים, שאולי תגיד: אם יש הגדרה של "עיר מעורבת" – אנחנו לא.

דב חנין: לא הייתי רוצה שאנחנו, מתוך רצון לשפר את המצב, ניצור הגדרה שבפועל תרע את המצב, לפחות של חלק מן האזרחים הערבים בחלק מן הערים המעורבות.

אחמד בלחה: אני חושש שזה עלול להיות חרב פיפיות.

אחמד בלחה: צריך לבדוק לעומק מה זה ייתן.

אחמד בלחה: אחרי כן יתחילו להתווכח על האחוזים וכן הלאה.

דב חנין: אתם מדברים על 20%-25% וכך גם רמלה עשויה לא להיחשב עיר מעורבת.

אודי כהן: זה בעקבות בדיקה של מר אוסקר אבו ראזק, זאת ההמלצה שלו.

אודי כהן: אחרת אי אפשר לצאת מזה.

אודי כהן: אם נשתדל לתפוס הכול, גם את תל-אביב-יפו ונצרת עילית, ועכשיו מדובר על כרמיאל, ערים שנמצאות במצוקה גדולה כמו רמלה ועכו לא יקבלו מענה.

דב חנין: יפו נמצאת במצוקה גדולה.

דב חנין: אני אומר את זה כתושב תל-אביב-יפו.

אודי כהן: השאלה איך מחזיקים את המקל בשני קצותיו.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להשוות את המצב של עיריית תל-אביב-יפו, על אף כל המצוקות שיש ביפו, אבל אי אפשר להשוות את ההשקעה ביפו לעומת ערים כמו לוד ורמלה, שם זה נראה כמו מחנה פליטים אחד גדול.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה שתהיה תחרות במסכנוּת.

אחמד בלחה: הוצאת תל-אביב-יפו מתוך הגדרת "ערים מעורבות" בעייתית.

אחמד בלחה: אז התושבים יישארו בלי זהות: הם לא רשות מקומית ערבית ולא רשות מעורבת, אז מה הם בעצם?

אחמד בלחה: זה מכניס אותנו לבעיה.

מיכאל מלכיאור: ביחידה הממשלתית שהצעתי להקים זה כן יכול לעבוד, אבל זה עדיין נותן כלי נוסף.

מיכאל מלכיאור: במילא זה צריך להיות הצעה ממשלתית.

מיכאל מלכיאור: זה לא יעבור במושב הזה, תשכחו מזה, לא נשארו אפילו 45 ימים עד תום המושב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רק שמים את זה על השולחן.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא מונע את קידום הדברים.

מיכאל מלכיאור: כפי שאמרת, היחידה לא פותרת בעצמה את הדברים, אבל אז יש כתובת ויש אחריות.

מיכאל מלכיאור: אם זה יחידה בין-משרדית שיש לה אחריות לטפל בדברים אז אפשר לקדם.

אודי כהן: כאשר בדקנו את הצעתו של חבר הכנסת מלכיאור מול אנשי משרד הפנים גילינו נכונות רבה מאוד של אנשי השטח להקים את היחידה.

אודי כהן: לא הגענו לרמת השר.

אודי כהן: אבל הם עדיין זקוקים להגדרה הממשלית, לכן הדברים כרוכים זה בזה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: מר ערפאת אסמעיל מלוד, ברוך הבא.

ערפאת אסמעיל: שלום לכולם.

ערפאת אסמעיל: אני מבקש להתייחס לשני נושאים, גם ללוד וגם לכפר דהמש ששייך למועצה האזורית עמק לוד.

ערפאת אסמעיל: הכפר דהמש נמצא בין רמלה ובין לוד ומושב ניר צבי, באמצע.

ערפאת אסמעיל: אגיד דבר מה לגבי המושג "עיר מעורבת".

ערפאת אסמעיל: למעשה לא משנה אם כתוב בתקנות עיר מעורבת או לא עיר מעורבת.

ערפאת אסמעיל: האזרחים הערבים בערים הללו לא מקבלים את הזכויות המינימליות כאזרחים, ונעזוב את המושג עיר מעורבת.

ערפאת אסמעיל: האם המושג "עיר מעורבת" ייתן זכות לרשות המקומית להעניק שירותים?

ערפאת אסמעיל: שייתנו שירותים כבר כעת לכל אזרחי העיר, גם כאשר העיר לא נקראת עיר מעורבת.

ערפאת אסמעיל: אנחנו תושבי הערים הללו, רמלה ולוד, ואנחנו זכאים לקבל שירותים באופן זהה לכל יתר התושבים.

ערפאת אסמעיל: למה תושב יהודי צריך לקבל דבר אחר מתושב ערבי רק כי אין מושג "עיר מעורבת"?

ערפאת אסמעיל: הוא תושב.

ערפאת אסמעיל: אחר-כך ידרשו להפריד, ערבים לבד ויהודים לבד, ושכונות אלה ושכונות אחרות, ויצטרכו להמציא עוד מנגנון.

ערפאת אסמעיל: זה לא צריך לתת גושפנקה לרשות לא להעניק שירותים רק כי לא כתוב בפקודת העיריות שזה עיר מעורבת.

ערפאת אסמעיל: זה קודם כול.

ערפאת אסמעיל: השכונות הערביות סובלות מהזנחה נוראית.

ערפאת אסמעיל: נעזוב את המושג "עיר מעורבת".

ערפאת אסמעיל: לוד סובלת מאי-אישורי בנייה, סובלת מהזנחה נוראית, כל השכונות הערביות בלוד הן ללא היתרים.

ערפאת אסמעיל: יש בלוד 27% תושבים ערבים.

ערפאת אסמעיל: השכונות הערביות סובלות, לא מקבלות שום שירותים כמעט.

ערפאת אסמעיל: האבסורד, כדי לקבל שירותי איסוף אשפה בשכונת פרדס שניר שמונה 4,000 תושבים התושבים היו צריכים להגיש עתירה משפטית בסיוע של ארגון "אדם, טבע ודין".

ערפאת אסמעיל: זה אבסורד, שכדי שתושב יקבל שירותים מינימליים שהוא זכאי להם, ללא קשר אם זה עיר מעורבת או לא מעורבת, מעצם היותו תושב, הוא נדרש לעתור לבית-המשפט.

ערפאת אסמעיל: אם אדם הוא תושב אילת יגידו לו: לא רשום שזאת עיר מעורבת, לכן לא תקבל שירותים?

ערפאת אסמעיל: זה אבסורד.

ערפאת אסמעיל: אם הרשות המקומית תמשיך במדיניות שלה ולא תטפל גם בשכונות הערביות ברמלה ובלוד המצב ברמלה ובלוד לא ישתנה עוד שנים ארוכות ואנחנו נמשיך לשבת כאן ולדבר על המצב כפי שהוא כעת.

ערפאת אסמעיל: הרשות המקומית חייבת להפנים ולהגיע למסקנה שהיא חייבת להתייחס לתושבים הערבים ברמלה ולוד כתושבים שווי זכויות.

ערפאת אסמעיל: לא צריך להיות תירוץ שאדם בנה בלא היתר.

ערפאת אסמעיל: קודם כול, הוא בנה בלא היתר כי לא מאשרים לו לקבל היתר, לא מאשרים לו לשנות את ייעוד השטח.

ערפאת אסמעיל: כאשר השטח שלו חקלאי והוא מבקש לשנות את הייעוד מוצאים מיליון סיבות ותירוצים מדוע לא לאשר.

ערפאת אסמעיל: במשך כל השנים היתה עצימת עיניים, בלשון המעטה, ואפשרו לתושבים לבנות בלי היתר כדי שלא יפלשו לעיר, כדי שלא יהיה ערבוב, על אף שמי שעומד בראש הרשות שוכח שזה עיר מעורבת כפי שאומרים.

ערפאת אסמעיל: עיריית לוד מנסה לקדם היום עם משרד הבינוי והשיכון והמשרדים הממשלתיים תוכנית להכשרת הבנייה והלבנת הבנייה בפרס שניר, תוכנית שנקראת ל"ד 1300, שאמורה להכשיר את השטח, אבל התוכנית הזאת תהרוס המון בתים ותגרום להרס של יחידות דיור באופן מסיבי.

ערפאת אסמעיל: כלומר הבעיה לא תיפתר בכלל.

דב חנין: אני רוצה לעדכן אותך שאתמול דנו בנושא הזה בדיוק בוועדת הפנים והגנת הסביבה בנוכחות ראש העיר הממונה שלכם.

דב חנין: פניתי אליו בבקשה קודם כול להימנע מכל צווי הריסה וכל ביצוע של צווי הריסה בשלב הנוכחי.

ערפאת אסמעיל: הבנתי שהוא מתעלם מן הבקשה.

דב חנין: הוא קיבל את הבקשה בנימוס, אבל לא נענה לה.

דב חנין: זה המצב.

ערפאת אסמעיל: המצב אבסורדי כי יש תוכניות שמקדמים ובכל זאת הורסים בתים, על אף שבעוד כמה חודשים ייתכן שאותו בית יקבל היתר.

ערפאת אסמעיל: אם ייחשבו את עלות ההריסה של 250 יחידות דיור, עלות השוטרים והציוד הכבד, בסכום הכסף הזה אפשר לפתח את כל השכונות הערביות בלוד, אפשר לקדם את לוד ביחד בעבודה משותפת.

ערפאת אסמעיל: לא אכנס לנושא החינוך, שדיברו עליו די והותר.

ערפאת אסמעיל: זה באשר ללוד.

ערפאת אסמעיל: לסיכום דבריי על לוד, אם לא יטפלו בזה בצורה יסודית המצב יישאר כפי שהוא.

ערפאת אסמעיל: אני מבקש לדבר גם על הכפר דהמש.

ערפאת אסמעיל: חלקכם שמעתם על המקום הזה, חלקכם לא שמעתם.

ערפאת אסמעיל: הכפר דהמש מונה 600 תושבים.

ערפאת אסמעיל: הוא שייך למועצה האזורית עמק לוד.

ערפאת אסמעיל: לצערי אין כאן נציגים של המועצה.

ערפאת אסמעיל: המקום הזה צמוד לרמלה, בין רמלה ומושב ניר צבי, וגובל בשכונת פרדס שניר בלוד מן הצד הצפוני שלו.

ערפאת אסמעיל: המקום אינו מוכר על-ידי אף רשות.

ערפאת אסמעיל: כל הרשויות מתעלמות ממנו באופן טוטלי.

ערפאת אסמעיל: רמלה לא מוכנה לשמוע עליו, לוד אומרת: עוד שכונת עוני תתווסף אלינו?

ערפאת אסמעיל: והמועצה שאנו שייכים אליה מתעלמת לחלוטין מן התושבים בטענה שאם תקבל את התושבים הם ישפיעו על הצביון הדתי של המועצה.

ערפאת אסמעיל: זאת טענת סרק כי המועצה האזורית עמק לוד היא לא מועצה דתית.

ערפאת אסמעיל: היא שולטת על כל המושבים מניר צבי ועד גנות.

ערפאת אסמעיל: פרט לכפר חב"ד שיש בו צביון דתי, שאר המושבים לא דתיים.

ערפאת אסמעיל: זה נותן למועצה תירוץ לא להעניק לנו שום שירותים מוניציפליים בכלל.

ערפאת אסמעיל: המקום הזה הוא כמו עולם שלישי בלב המדינה.

ערפאת אסמעיל: אבסורד שישוב שקיים 10 דקות מתל-אביב ו-5 דקות משדה התעופה כאילו לא שייך לאף גורם.

ערפאת אסמעיל: בהמלצת ועדת הפנים והגנת הסביבה בכנסת הקודמת, בראשות היושב-ראש ר'אלב מג'אדלה, לקחנו יוזמה וניסינו לקדם תוכנית.

ערפאת אסמעיל: טענו כלפינו שהשטח שלנו חקלאי ואי אפשר להסדיר אותו מבחינה תכנונית.

ערפאת אסמעיל: לקחנו יוזמה ובסיוע המרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי, שתי"ל והקרן החדשה לישראל יזמנו תוכנית לשינוי תב"ע משטח חקלאי לשטח למגורים.

ערפאת אסמעיל: הגשנו את התוכנית.

ערפאת אסמעיל: האבסורד, שמשרד הפנים וועדות התכנון סירבו לקבל את התוכנית, סירבו טוטלית.

ערפאת אסמעיל: הם סירבו בטענות סרק שזה שטח חקלאי, על אף שהאדמות שאנו יושבים עליהן הן אדמות פרטיות, אין אדמות בפלישה.

ערפאת אסמעיל: תמיד משתמשים בתירוץ שהערבים פולשים וגונבים וגוזלים אדמות מדינה.

ערפאת אסמעיל: התירוץ הזה אין לו מקום כאן.

ערפאת אסמעיל: כל האדמות הן בבעלות פרטית בטאבו.

ערפאת אסמעיל: השטח ממוקם על פני 160 דונם, וזה 160 דונם של אדמות בבעלות פרטית של בעלי הקרקע.

ערפאת אסמעיל: הוועדות טוענות שאי אפשר לתכנן על שטח חקלאי, אולם אין ספק שהטענה אבסורדית ונגועה באפליה.

ערפאת אסמעיל: מטר מאתנו קיים שטח קטן יותר, של 140 דונם, ששייך לעיריית רמלה.

ערפאת אסמעיל: עיריית רמלה קידמה לשטח הזה שינוי ייעוד מחקלאי למגורים ובונה שם שכונה שתיקרא "מתחם מכבי", שכונה לתפארת.

ערפאת אסמעיל: מסתבר שרמלה לא מעוניינת שתהיה שכונה ערבית צמודה אליה, ראש העיר טוען שזה יקשה עליו לשווק את השכונה היהודית המיוחלת העתידית.

ערפאת אסמעיל: הוא שוכח שברמלה 25% מן התושבים הם ערבים.

ערפאת אסמעיל: מכאן התחילו הצרות והוגשו עתירות משפטיות.

ערפאת אסמעיל: ניהלנו נגד עיריית רמלה והמועצה עד כה 6 עתירות משפטיות כדי לקבל זכויות בסיסיות מינימליות, כמו הסעות לתלמידי בתי-ספר שלומדים ברמלה, רישום של תלמידי בתי-ספר שרמלה סירבה לרשום.

ערפאת אסמעיל: למה אני מדבר על רמלה?

ערפאת אסמעיל: במשך כל השנים קיבלנו שירותים מרמלה כי אנחנו קרובים יותר לרמלה מאשר ללוד.

ערפאת אסמעיל: עכשיו אנחנו מנהלים עתירה על שירותי רווחה לילדים שצריכים להיות במעון שיקומי, שהמועצה מסרבת להסיעם לשם.

ערפאת אסמעיל: הגשנו גם עתירה על סגירת המעבר היחידי לכפר דהמש.

ערפאת אסמעיל: האבסורד שרמלה בתוכנית מתחם מכבי – וועדות התכנון ומשרד הפנים מאשרים למעשה מה שמבקשים ראשי הרשויות בצורה גורפת, בלי להתייחס.

ערפאת אסמעיל: הגישו תוכנית שמשמעה סגירת המעבר היחיד אלינו, שקיים עוד לפני קום המדינה.

ערפאת אסמעיל: הגשנו התנגדות, שנדחתה.

ערפאת אסמעיל: ביקשנו התערבות של המועצה הארצית ונדחינו.

ערפאת אסמעיל: עתרנו לבית-המשפט ונדחינו.

ערפאת אסמעיל: עכשיו הדיון לגבי המעבר נמצא בבית-המשפט העליון.

ערפאת אסמעיל: רמלה טוענת שיש לנו מעבר חלופי, שאנחנו יכולים להיכנס דרך לוד.

ערפאת אסמעיל: לוד אומרת: מה פתאום?

ערפאת אסמעיל: למה תיכנסו דרכי?

ערפאת אסמעיל: אתם לא שייכים אליי.

ערפאת אסמעיל: גם לוד מסרבת.

ערפאת אסמעיל: אנחנו מבקשים שהוועדה המכובדת אולי תאשר לנו לבנות מנחת מסוקים וכך נוכל להיכנס ולצאת מן השכונה.

ערפאת אסמעיל: זה יהיה אישור חריג לפנים משורת הדין.

אברהים צרצור: קיבלת, זה מאושר.

דב חנין: קודם כול, זה על-יד שדה תעופה.

דב חנין: אולי לא רק מנחת מסוקים אלא בכלל יהיה לכם שדה תעופה.

ערפאת אסמעיל: א

ערפאת אסמעיל: בסורד שהאזרח כדי לקבל את הדברים המינימליים הבסיסיים ביותר צריך לפנות למערכת המשפט.

ערפאת אסמעיל: אבסורד נוסף, אם בית-המשפט פוסק לטובת האזרח הערבי הרשות המקומית מוצאת מיליון סיבות להתחמק מיישום החלטת בית-המשפט.

ערפאת אסמעיל: במקרה שלנו בית-המשפט המחוזי בהחלטתו מ-30 בינואר 2008 חייב את הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ואת הוועדה המחוזית לדון בתוכנית שהגשנו לשינוי תב"ע, אך משרד הפנים מסרב ליישם את פסק-הדין.

ערפאת אסמעיל: אז מה מצפים מן האזרח?

ערפאת אסמעיל: ואחר-כך שואלים למה יש שנאה, למה האזרחים הערבים מגיעים למצב כזה.

ערפאת אסמעיל: מה אתם מצפים שהבן שלי או הבן שלו, שבאים להרוס את ביתו ומסרבים לתת לו היתר, לא אוספים לו את האשפה והוא צריך לשרוף אותה באיזה מקום בצד, אין לו כביש, אין לו תאורה, בגשם בחורף הוא צריך ללכת בבוץ כי אין דרכים, אין לו אפילו מקום כדי לשחק, אין שירותים ציבוריים בכלל, אין תחבורה ציבורית, אין כלום, כאילו ישוב מעולם אחר, מה עליו לעשות?

ערפאת אסמעיל: ויגידו לו: יש שוויון, יש דו-קיום ...

ערפאת אסמעיל: איך אפשר לצפות שנוכל לחיות כך?

ערפאת אסמעיל: אנחנו כבר בוגרים, שרדנו.

ערפאת אסמעיל: אנחנו מחפשים שיטות של דו-קיום וחיים בשלום פנימה, אבל הדור השני צריך להמשיך את זה.

ערפאת אסמעיל: הילדים שלנו גדלים על השנאה, גדלים על הקיפוח, גדלים על ההפרדה.

ערפאת אסמעיל: כאשר הורסים את ביתו של ילד וזורקים את כל הדברים שלו החוצה על אף שניתן היה לקבל היתר אך אפילו לא בדקו את האופציה, כיצד הוא ירגיש?

ערפאת אסמעיל: יש היום מגמה קשה מאוד, שאנחנו מגישים לבתי-משפט עתירות להוציא צו זמני למנוע הריסות כדי לדון בתוכניות כמו של לוד, שהפקידו את התוכנית, שלא יהרסו וימתינו בינתיים.

ערפאת אסמעיל: יש מגמה של המחלקות המשפטיות של העיריות שמזמנות דיון באותו יום, ואותו שופט שנתן החלטה משנה אותה אחרי שנתיים ומבטל את צו המניעה שלו.

ערפאת אסמעיל: מקיימים דיונים באמצע הלילה בטענה שלמדינה עלה המון כסף לאסוף את הציוד ולהזמין את המשטרה ואי אפשר ששופט יעצור את המבצע כי זה יגרום למדינה נזק כספי גדול.

ערפאת אסמעיל: ומה עם האנשים?

ערפאת אסמעיל: איזה אופציה נותנים לתושבים כדי להתמודד?

ערפאת אסמעיל: אתה רוצה שאחר-כך אגיד שיהיה שלום?

ערפאת אסמעיל: אין לנו שלום פנימה.

ערפאת אסמעיל: אנחנו מחפשים שלום בחוץ ואין לנו שלום בפנים.

ערפאת אסמעיל: בתעודות הזהות שלנו אנחנו לא רשומים כתושבי המקום על אף שבית-המשפט המחוזי, עם השופט ורדי, חייב והמליץ בפני משרד הפנים והמועצה המקומית לשנות את כתובותינו בתעודת הזהות כדי שנוכל לקבל שירותים.

ערפאת אסמעיל: משרד הפנים ומרשם האוכלוסין מסרב לרשום אותנו בתעודות הזהות כתושבי המועצה האזורית עמק לוד.

דב חנין: מה רשום לכם בתעודת הזהות כרגע?

ערפאת אסמעיל: חלק מהתושבים רשומים כתושבי רמלה וחלק רשומים כתושבי לוד.

ערפאת אסמעיל: כולנו כביכול תושבי רחוב החשמונאים.

ערפאת אסמעיל: אם תלך לרחוב החשמונאים 8 ו-12 תמצא שגרים בכל בית כביכול 600 תושבים.

ערפאת אסמעיל: זה אבסורד.

ערפאת אסמעיל: ראש עיריית רמלה טוען שהתושבים רימו אותו ועשו הונאה.

ערפאת אסמעיל: מצד שני הוא נהנה מתקציבים בזכות אותם תושבים, על כך הוא לא מדבר.

ערפאת אסמעיל: בבחירות אנחנו בוחרים ברמלה, ויש כמה בודדים שבוחרים בלוד.

ערפאת אסמעיל: כלומר אלה תושבים ללא זהות, נמצאים ולא נמצאים.

ערפאת אסמעיל: אם הוועדה המכובדת יכולה להמליץ למרשם האוכלוסין במשרד הפנים לבדוק את עניין הרישום בתעודות הזהות, זה הדבר המינימלי כי תעודת הזהות צריכה לשקף את כתובת האדם במקום הימצאו.

ערפאת אסמעיל: גם בית-המשפט המליץ על כך, כלומר משרד הפנים לא צריך פתאום לקבל החלטות חריגות.

ערפאת אסמעיל: בית-המשפט המחוזי, בעתירה מנהלית שהגשנו לצורך רישום ילדי בית-הספר, חייב, ביקש והמליץ שמשרד הפנים והמועצה המקומית ירשמו אותנו כתושבי המקום.

ערפאת אסמעיל: תודה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור למר פיני ווגמן, ראש מחלקת שירותים חברתיים וקהילה בעיריית חיפה.

פיני ווגמן: אני מודה שאני קצת חריג כאן מבחינת העיר שאני מייצג, משום שלעיר חיפה יש מוניטין בנושא דו-קיום בשלום ושיתוף של התושבים הערבים בפעילות קהילתית, תעסוקתית וחברתית.

פיני ווגמן: אני יכול לספר כראש מערכת השירותים חברתיים ש-30 עובדים שלנו, הרבה מעבר לאחוז באוכלוסייה, הם עובדים ערבים, וחלקם בעלי תפקידים בכירים.

פיני ווגמן: אני יכול להגיד שגזבר העירייה שלנו הוא ערבי.

פיני ווגמן: האנשים מתמנים לא בשל עצם היותם ערבים או יהודים, אלא נבחרים על-פי המקצועיות שלהם והיכולת שלהם למלא תפקידים בתוך המערכת.

פיני ווגמן: חשובה מאוד המנהיגות של ראש העירייה או מועצת העיר שמובילה תפיסה שהתושבים הערבים הם אזרחים כמו כל אזרח אחר וזכאים לשירותים טובים.

פיני ווגמן: גם אם באופן אובייקטיבי יש אוכלוסייה שחיה בתנאי חיים קשים יותר צריך לעשות מאמץ גדול יותר לתת שירותים טובים יותר.

פיני ווגמן: אצלנו אין הפרדה במחלקות לשירותים חברתיים, אין לנו מחלקה מיוחדת לאוכלוסייה הערבית.

פיני ווגמן: האוכלוסייה הערבית נהנית מן השירותים החברתיים כמו כל אזרח אחר של העיר.

פיני ווגמן: יש לנו פרישה של האוכלוסייה הערבית שממוקמת במספר שכונות, אבל לא רק שם.

פיני ווגמן: יש לנו את שכונת חליסה ואת שכונת ואדי ניסנס ואת שכונת עין הים שהיא שכונה מעורבת של יהודים וערבים, אבל יש אוכלוסייה ערבית שגרה באזור הדר, בשכונת קריית אליעזר, בבת גלים.

פיני ווגמן: אנחנו רואים כאן אוכלוסייה שמשולבת, לא רק כשכונה בתוך עיר, אלא יש גם תושבים שגרים בעיר בצורה אחרת.

פיני ווגמן: מבחינת המדיניות של ראש העירייה, מר יונה יהב, אבל גם לפניו, גם ראשי ערים אחרות, זה תלוי מאוד בשאלה איך ראש העירייה ופרנסי העיר רואים את מתן השירותים לאוכלוסייה הערבית.

פיני ווגמן: עובדה ששתי שכונות שלנו היו בשיקום שכונות, שכונת חליסה ושכונת ואדי ניסנס.

פיני ווגמן: אני רואה חשיבות בכך שנעשה מאמץ אדיר לקדם את התוכניות החינוכיות, החל מן הגיל הרך.

פיני ווגמן: אני יכול לציין כאן למשל שהג'וינט, שהוא ארגון יהודי, מעורב מאוד בקידום תוכניות לאוכלוסייה הערבית כשותף של העירייה, בפיתוח תוכניות החל מהגיל הרך והמשך בגני הילדים, עם רצף גילאי.

פיני ווגמן: יש מרכז סיוע גדול מאוד לילדים החל מגיל הגן והמשך בכיתות א' ב'.

פיני ווגמן: גם בבית-ספר "גשר" וגם בבית-ספר "אחווה" נפתחו שירותים נרחבים מאוד לאוכלוסייה.

פיני ווגמן: צריך לציין שרבים מן האוכלוסייה הערבית רואים בנושא החינוך את המנוף להתקדמות, למוביליות החברתית, אבל רובם רשומים בבתי-ספר פרטיים מרצון.

פיני ווגמן: יש פער גדול מאוד של האוכלוסייה שבאה לחינוך הממלכתי לעומת האוכלוסייה שבאה לבתי-הספר הפרטיים.

פיני ווגמן: היה מאמץ גדול לשפר מאוד את בתי-הספר הציבוריים, ואנחנו רואים כבר את התוצאות ברמת ההישגים בבחינות הבגרות.

פיני ווגמן: רק הבוקר דיברתי עם מנהלת אגף החינוך והסתבר שיש עלייה משמעותית בנושא זה, כולל גם התמודדות עם נשירת תלמידים מבתי-ספר.

פיני ווגמן: אני לא בטוח שצריך להקים יחידה מיוחדת לערים מעורבות.

פיני ווגמן: צריך ליצור שינוי עמדות.

ערפאת אסמעיל: אתם יוזמים, אך ברמלה ובלוד צריך לשנות את התפיסה של העירייה.

פיני ווגמן: מבחינת ועדת הפנים, זה עניין של עמדות של ראש עירייה, של פרנסי עיר, של אנשים שמנהלים מערכות חברתיות – חינוך, רווחה, בריאות.

פיני ווגמן: יש צורך לראות את התושבים הערבים כחלק built-in של החברה, של תושבי העיר, של תושבי הארץ, של המדינה.

אברהים אבו שינדי: אתה צודק, אבל אתה מודע לכך שאתם שונים משאר הארץ.

אברהים אבו שינדי: הדגם אצלכם שונה.

פיני ווגמן: אני מרגיש חריג.

פיני ווגמן: אנחנו פונים לוועדת הפנים.

פיני ווגמן: אני חושב שבחיפה לא צריך להקים יחידה מיוחדת.

פיני ווגמן: שמעתי את נציגת שתי"ל שאמרה שהחוליה החלשה היא השלטון המקומי.

פיני ווגמן: בחיפה אני לא מרגיש שהחוליה החלשה היא השלטון המקומי, אלא דווקא מידת הסיוע של השלטון המרכזי.

דב חנין: בעברית אומרים: היוצא מן הכלל מעיד על הכלל.

דב חנין: אתם כנראה יוצאים מן הכלל לטובה.

פיני ווגמן: אני חושב שאנחנו בהחלט יוצאים מן הכלל לטובה.

פיני ווגמן: כדאי ללמוד ממקרה ההצלחה של עיר כמו חיפה, לבדוק מה הוא מודל ההצלחה, למה בחיפה זה עובד היטב ואילו במקומות אחרים לא, ואולי לעשות איזה פרק למידה, שהוועדה תאמץ את המודל הזה ותראה מדוע עובד היטב.

פיני ווגמן: אני בטוח שחיפה תשמח לארח ולהראות למה בחיפה יש הרגשה אחרת של התושבים הערבים, למה אנשים מרגישים שהם אזרחי העיר, למה בקניונים, למה במושבה הגרמנית נמצאים כלל אזרחי העיר.

פיני ווגמן: דרך אגב, רוב מקומות הבילוי הם של האוכלוסייה הערבית ויהודים מגיעים אליהם ומבלים בהם.

פיני ווגמן: יש חג של החגים בוואדי ניסנס.

פיני ווגמן: אולי כדאי להתמקד במקום שמצליח בעניין הזה, לעשות פרק למידה ולהסיק מסקנות מה כדאי לעשות.

ערפאת אסמעיל: נחליף את ראשי העיריות.

אחמד בלחה: זה עיקר הבעיה.

אחמד בלחה: אני מבקש להתייחס בשני משפטים.

אחמד בלחה: השאלה אם יש להפקיד את כל הדבר בידי ראשי עיריות.

אחמד בלחה: מה שקורה בפועל אכן נכון, היום בתל-אביב-יפו יש ראש עירייה שמשקיע ויוזם.

אחמד בלחה: אתמול מר אברהים אבו שינדי היה שם בטקס סיום של בית-ספר אז'יאל, שהוא בית-ספר ייחודי, בית-ספר ציבורי מצוין.

אחמד בלחה: חבל שנציג משרד החינוך הלך.

אחמד בלחה: העירייה ביקשה לבנות בניין חדש לבית-הספר ומשרד החינוך לא הסכים להשקיע ולו שקל אחד כי אמר שאין צורך בעוד בית-ספר לאוכלוסייה הערבית ולפיכך העירייה נשאה בכל העלויות לבד.

אחמד בלחה: וכך בעוד הרבה מאוד פרויקטים בתחום החינוכי והחברתי.

אחמד בלחה: אבל חלק גדול מן הערים המעורבות בעצם תלויות בראש העירייה ולא במערכת מסודרת יותר.

אברהים אבו שינדי: רוצים לשלוח את תושבי הערים הללו לג'לג'וליה.

אחמד בלחה: הנה דוגמה טובה על תל-אביב-יפו, שהעירייה משקיעה בעקבות מדיניות של ראש העירייה ואז גם רואים תוצאות.

ערפאת אסמעיל: אצלנו זה הפוך – ראשי העיריות מכשילים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור למר עדל אלפאר, בבקשה.

עדל אלפאר: אני נציג ועד ההורים של בתי-הספר בלוד.

עדל אלפאר: אני מבקש לדבר על הבעיות בתוך בתי-הספר.

עדל אלפאר: אני לא רוצה להתייחס בכלל לעניין ראש העירייה, שפנינו אליו ביחד עם חבר הכנסת צרצור.

עדל אלפאר: הוא הבטיח הבטיחות אך טרם קיבלנו שום דבר.

עדל אלפאר: יש לנו בעיה בבית-הספר אלזהרא שבנוי מקראוונים.

עדל אלפאר: אני חושב שגם בשנת 1949 מצב בתי-הספר בערים יהודיות היה טוב בהרבה ממצבו הנוכחי של בית-הספר.

עדל אלפאר: בית-הספר אלזהרא זכה בעתירה בבית-המשפט בשנת 2004, אז נדרש להקים שם בניין של 16 כיתות.

עדל אלפאר: לצערנו הרב שום דבר לא זז בבית-הספר.

עדל אלפאר: לפני כחודש הוצף שם הביוב והמצב היה גרוע, רצינו להשבית את בית-הספר.

עדל אלפאר: גם משרד הבריאות לא אישר להכניס את הילדים לתוך בית-הספר.

עדל אלפאר: יש לנו בעיה קשה מאוד בבית-הספר הזה שמסתובבים בו נחשים.

עדל אלפאר: חבל שכאשר תפסו שם נחשים לא צילמו אותם והעבירו את התמונות לתקשורת, שיראו ממה סובלים ילדים ערבים בתוך בית-הספר שהלוואי שהיה חלק בלתי נפרד מחיפה.

עדל אלפאר: מה ששמענו ממר ווגמן הוא כמו חלום.

עדל אלפאר: לא הייתי מגיע לחלום שבית-ספר ערבי בתוך העיר לוד יהיה משהו כמו בקניון של חיפה.

עדל אלפאר: יש לנו גם בעיה גדולה בבית-ספר אלמנאר.

עדל אלפאר: אני בעצמי רדפתי אחרי נחש בתוך בית-הספר לפני שבוע וקראנו לשם ללוכד נחשים.

עדל אלפאר: זה לא פעם ראשונה שעושים את זה.

עדל אלפאר: הילדים מתלוננים לא בפעם הראשונה שרואים נחשים בתוך בית-הספר מתחת לקראוונים.

עדל אלפאר: הצגנו את הבעיות הללו פעמים רבות בפני העירייה.

עדל אלפאר: אנחנו שולחים מכתבים מאז שנת 2004.

עדל אלפאר: פנינו לא פעם אל ראש העירייה החדש, ראש הוועדה הקרואה, מר אילן הררי, והזמנו אותו לא פעם.

עדל אלפאר: הוא לא מגיע, אלא אם יש מסיבת סיום בבית-הספר.

עדל אלפאר: היתרון שלו, שהוא אומר תמיד כן: כן מגיע לכם, צריך לעשות, צריך לבנות, צריך לקבל תקציב, צריך, צריך, צריך.

עדל אלפאר: אבל תיכף אחרי שהוא יוצא הוא שוכח הכול כי הוא לא רושם כלום.

עדל אלפאר: גם בפעם האחרונה כאשר ביקשנו ממנו בכתב שיאשר את הבניין בבית-ספר אלזהרא ובבית-ספר אלמנאר הוא אמר: כן, כן.

עדל אלפאר: ביקשנו את זה בכתב ועד עכשיו אין שום תוצאה ולא קיבלנו שום תשובה כתובה.

עדל אלפאר: בבית-ספר אל מנאר יש בניין שלא מאושר לאכלוס כי הוא לא תקין והילדים לא צריכים להיות בתוכו.

עדל אלפאר: הבאנו כמה אנשים מן המגזר היהודי שיראו את הבניין.

עדל אלפאר: ראיתי דמעות בעיניהם של האורחים מן המגזר היהודי, שאמרו: זה בניין שלא צריך להיות קיים בכלל כבית-ספר.

עדל אלפאר: הבנתי שגם משרד הבריאות לא אישר את הבניין.

עדל אלפאר: מהנדס העירייה עצמו לא מאשר את הבניין, לכן לא שותלים שם עצים, לא צובעים, כי הבניין מיועד להריסה מזה 10 שנים.

עדל אלפאר: יש לנו בעיות כלליות בבתי-ספר.

עדל אלפאר: רציתי להתייחס לשני בתי-הספר האלה, שאחרי שתבקרו בהם אין ספק שתצאו משם בדמעות על המצב שילדים ישראלים נמצאים בשנת 2008, כאשר אומרים שכאן צריכים להיות בתי-ספר ברמה גבוהה.

עדל אלפאר: לא כמו בתל-אביב-יפו, שהעירייה קמה ובנתה בית-ספר על אף שמשרד החינוך לא תקצב אותו.

עדל אלפאר: אצלנו גם כאשר יש אישור ממשרד החינוך העירייה לא פונה אפילו לתושבים.

עדל אלפאר: אני חושב שתלמיד בית-ספר בעיר לוד צריך ללמוד בתנאים סבירים, בין אם העיר מעורבת ובין אם אינה מעורבת, וצריך לקבל את כל השירותים כפי שזכאי לקבל כל ילד בכל עיר וכפר, שיקבל אותו דבר.

עדל אלפאר: אני מזמין את כל הנוכחים כאן לבוא לסיור בבתי-הספר בלוד.

עדל אלפאר: זה לא חלום, זה לא שקר.

עדל אלפאר: זה מציאות, זה אמת.

עדל אלפאר: תבואו לבקר, לראות את הבניין, לראות את הנחשים.

עדל אלפאר: אני מזמין אתכם לראות את זה.

ערפאת אסמעיל: אפשר להזמין את ועדת הפנים והגנת הסביבה לסיור כללי באזור.

דב חנין: נשמח לבוא.

דב חנין: נשוחח עם היושב-ראש הקבוע של הוועדה.

ערפאת אסמעיל: אני מבקש שאנחנו נארגן לכם את הסיור ולא הרשות המקומית.

עדל אלפאר: גם עם הרשות המקומית.

עדל אלפאר: אי אפשר להחביא את מה שיש שם.

עדל אלפאר: ניתן לראות את זה מייד.

דב חנין: בדרך כלל בסיורים אנחנו רואים הכול, את הדברים הטובים ואת הדברים הרעים.

יפה שפירא: הוועדה כבר היתה פעמים רבות בלוד.

דב חנין: בקדנציה הזאת הוועדה היתה כבר בלוד, אבל אפשר לחזור ולסייר בעיר.

עדל אלפאר: לפני כמה שנים היינו במפגש בארגון קד"ם – קול דתי מוסרי, היה מפגש של ערבים נוצרים ומוסלמים ויהודים.

עדל אלפאר: כאשר סיירנו איתם בעיר הם פשוט בכו על המצב בשכונת הרכבת, בשכונת ס"ח, בפרדס שניר, במקומות רבים.

עדל אלפאר: אז ראש העירייה היה מר בני רגב.

עדל אלפאר: אני יודע שאושרו 5 מיליון שקל לבית-ספר אלזהרא ולא קיבלנו מזה כלום.

עדל אלפאר: דרך בית-המשפט קיבלנו אישור בנייה, אולם לא בנו כלום.

עדל אלפאר: אנחנו עדיין סובלים בבתי-הספר מהצפיפות, כאשר בבית-ספר היסודי רשידיה יש למעלה מ-650 תלמידים, בבית-ספר אלמנאר יש 580 תלמידים.

עדל אלפאר: אין חצר, אין מגרש כדורגל, אין מתנ"ס, אין כלום.

עדל אלפאר: פשוט מכניסים את התלמידים אל בית-הספר.

עדל אלפאר: ניתן לראות 650 תלמידים בבית-ספר קטן, בצפיפות של למעלה מ-40 תלמידים בכיתה.

עדל אלפאר: אין גם חצר משחקים ולכן יש אלימות, אחד דוחף את השני.

עדל אלפאר: אין כמו מראית עין.

עדל אלפאר: אני באמת מזמין את כולם לבוא ולראות את המצב.

עדל אלפאר: פנינו אל ראש העיריה יותר מפעם, לא רק בעניין בתי-הספר.

עדל אלפאר: היום התושבים הערבים מהווים למעלה מ-30% מכלל אוכלוסיית לוד.

עדל אלפאר: יש הרבה תושבים יהודים שעברו מלוד והכתובת שלהם עדיין רשומה בלוד.

עדל אלפאר: אם יעשו סקר, היום אנחנו למעלה מ-33% מן האוכלוסייה.

עדל אלפאר: אין בעירייה פקידים ערבים כמעט בכלל.

עדל אלפאר: אני לא רוצה לדבר באחוזים כי זה פחות מאחוז אחד, וגם שיעור העובדים הערבים בעירייה נמוך מאוד.

דב חנין: כפי שאומרת לי מנהלת הוועדה, אני רוצה לבשר לכם שמונחת בפני הכנסת הצעת חוק שמחייבת ייצוג הולם בעיריות.

דב חנין: יושב-ראש הוועדה הקבוע, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, מוביל את הצעת החוק.

דב חנין: אנחנו מקווים שהצעת החוק הזאת תיכנס לספר החוקים וגם תמומש במציאות.

עדל אלפאר: פנינו לראש העירייה ביחד עם חבר הכנסת צרצור.

עדל אלפאר: אמרנו לו ששיעור הערבים בתוך כלל אוכלוסיית לוד גדול אך אין פקידים ערבים בעירייה, אין עובדים ערבים בעירייה.

עדל אלפאר: כאשר מר מקסים לוי היה ראש העירייה נבנה אזור תעשייה ואז נאמר שהוא נועד לשמש מקום לעובדים ערבים תושבי העיר, ואפילו נאמר שיורידו את המיסוי, ישלמו 50%.

עדל אלפאר: אקח אותך היום לסיור באזור התעשייה, תראה אם אתה יכול לספור על אצבעות הידיים את מספר העובדים הערבים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: רשות הדיבור לגברת סוניה חביב, סגנית הרופא המחוזי של חיפה.

סוניה חביב: צהרים טובים.

סוניה חביב: תודה על כך שהוזמנתי לכאן.

סוניה חביב: אני סגנית רופא מחוז חיפה וגם תושבת חיפה.

סוניה חביב: אני מבקשת להתייחס לכמה נקודות בקיצור.

סוניה חביב: אמנם הכנתי סקירה מקיפה אך אני מבינה שהזמן קצר.

סוניה חביב: אני רוצה להתייחס לשירותי בריאות שניתנים באמצעות לשכות בריאות אזוריות שמפעילות טיפות חלב.

סוניה חביב: אני רוצה להתייחס לעיר לוד ורמלה בקטע הזה.

סוניה חביב: במסגרת הנגשת השירות והנגשת טיפות חלב נבנתה טיפת חלב בשכונת הרכבת בלוד והיא עומדת סגורה כבר 8-9 שנים מכיוון שהעירייה לא הקציבה תקציבים להנגשת השירות, לעבודות תשתית, להכנת שביל גישה והצבת גדר לתחנה.

סוניה חביב: התחנה יפה ומפוארת, אך אינה מופעלת.

סוניה חביב: אני רוצה להתייחס גם לסוגיית כוח-האדם.

סוניה חביב: אחיות שדוברות את השפה הערבית לא מועסקות בלשכת הבריאות הנפתית רמלה מכיוון שאין פנייה של אחיות, אין הכשרה של אחיות מהמגזר הערבי מהישובים לוד ורמלה.

סוניה חביב: אולי זאת נקודה שהוועדה צריכה להתייחס אליה, להכין תוכניות של הכשרה ייעודית לתושבי המקום.

סוניה חביב: כפי ששמענו כ-30% מן האוכלוסייה היא ערבית ולכן יש מקום להתייחס לזה.

סוניה חביב: במסגרת טענות האוכלוסייה, קרוב ל-100% מן האוכלוסייה באים לטיפת חלב ומקבלים חיסונים.

סוניה חביב: מן הבחינה הזאת אין בעיה.

סוניה חביב: מן הבחינה של היענות האוכלוסייה לבדיקות סינון לגילוי מחלות כרוניות, כמו סרטן ומחלות לב, יש לנו בעיה ובהיענות לבדיקת ממוגרפיה לגילוי מוקדם של סרטן השד למשל יש לנו שיעורים נמוכים מאוד של היענות מן האוכלוסייה.

גוני ריבלין-צור: יודעים מה הסיבה לכך?

סוניה חביב: עשינו בדיקות וגילינו שזה נובע כנראה מחסמים חברתיים ותרבותיים וצריך להשקיע בחינוך לבריאות.

סוניה חביב: אנחנו מגישים תמיד תוכניות לחינוך לבריאות, אבל לא תמיד הן ממומנות.

סוניה חביב: זה נקבע לפי סדרי עדיפויות.

סוניה חביב: אולי צריך להקציב מימון במסגרת הרשות המקומית ולעבוד במסגרת הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אני מבקש לסכם את הדיון הזה.

דב חנין: אנחנו נמצאים במתכונת של דיון מהיר ולכן את כל הסיכום הזה נביא בפני מליאת הכנסת.

דב חנין: קודם כול, אני מבקש להודות ליוזמים, חבר הכנסת השיח' אברהים צרצור וחבר הכנסת הרב מלכיאור שנאלץ לצאת, על שיזמו את הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני מודה כמובן גם לכל אחד ואחת מן המשתתפים.

דב חנין: הסיכום הוא כדלקמן: קודם כול נקודת המוצא שלנו, היכן אנו נמצאים כרגע, הערכת המצב שלנו.

דב חנין: הערים המעורבות באופן כללי הן היום מוקדים של מצוקה, אפליה, לעתים מתחים.

דב חנין: יש בתוכן גם, כפי שמצוין בנייר שהוגש לוועדה, איים של עולם שלישי בתוך העולם הראשון.

דב חנין: הערים האלה מאופיינות במקרים רבים מדי על-ידי הפרדה חברתית וכלכלית, סטטוס כלכלי וחברתי שונה לגמרי של האוכלוסייה הערבית בתוך הערים המעורבות לעומת האוכלוסייה היהודית, בעיות קשות מאוד בתחומי הדיור, הכלכלה והחינוך.

דב חנין: אנו רואים את הערים המעורבות כנמצאות במצב משברי, ללא ספק, שמחייב שינוי וטיפול דחוף.

דב חנין: מן הצד השני, הערים המעורבות יכולות להיות מודל של קיום משותף, של התפתחות, של תקווה ושל אופטימיות אם נדע להפוך אותן למקומות כאלה, ויש דוגמאות יפות.

דב חנין: הוועדה רשמה בפניה גם את הדוגמאות היפות, קודם כול מהעיר חיפה, שאנחנו מציינים אותה, ואנו מקווים שיתרחבו גם למקומות אחרים.

דב חנין: ברמה המעשית, ההחלטה הראשונה שאני מציע לנו לקבל, חברי חבר הכנסת צרצור, היא קודם כול שהוועדה דורשת ליישם ולממש בפועל את המסקנות וההמלצות של ועדת אור.

דב חנין: ישבה ועדת אור במשך שנים והפיקה מסמך מקיף של המלצות ומסקנות לגבי טיפול באפליה של הציבור הערבי בישראל בכלל, ויש גם היבטים שנוגעים לערים המעורבות בפרט.

דב חנין: אנחנו דורשים שהמסקנות וההמלצות האלה ייושמו.

דב חנין: זה מתייחס לנושא קרקעות, חינוך, רווחה, תעסוקה, בנייה.

דב חנין: נציע ליושב-ראש הוועדה הקבוע, חבר הכנסת פינס-פז – זה לא ייכלל בהחלטה שנגיש בפני המליאה – לשקול להקים ועדת משנה קבועה של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת כדי לעקוב אחר יישום המלצות ועדת אור ומימושן.

דב חנין: אנחנו רוצים להגיע לכדי כך שעיר מעורבת תהיה גם עיר משותפת לתושבים, לקהילות, לציבור שחי בתוכה, שהיא בית משותף אמיתי, שכולם מרגישים שהיא בית משותף.

דב חנין: לא בית שיש בו פינות אפלות וחדרים חשוכים, אלא כולם מרגישים שהם שותפים שווים בבית הזה.

דב חנין: זה מחייב הכרה באוכלוסייה הערבית בערים המעורבות, הידברות איתה ועם הארגונים והמוסדות שלה, מעמד לשפה הערבית בערים המעורבות, גם בשלטים הציבוריים.

דב חנין: למרות שבתי-המשפט קבעו כבר בעניין הזה, הקביעה הזאת לא מתיישמת במציאות ואנו סבורים שחשוב לתרגם את מה שבתי-המשפט פסקו למציאות היום-יום של הערים המעורבות.

דב חנין: השפה הערבית צריכה להיות נוכחת בשלטים, במרחב הציבורי, עליה להיות קיימת בשירותים שאנשים מקבלים, טפסים צריכים להיות בערבית כפי שהם בעברית, צריכים להיות עובדים דוברי ערבית שיהיו מסוגלים לתת שירות לתושבים הערבים.

דב חנין: חשוב מאוד לשתף את האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות בכל התוכניות וההליכים המתקיימים.

דב חנין: אם מדברים על הליכי תכנון ועל תוכניות לבנייה, האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות צריכה לקבל מקום אמיתי וצריכה להיות איתה הידברות אמיתית.

דב חנין: במישור העירוני חייבת להיות העדפה מתקנת.

דב חנין: אי אפשר להשלים עם מצב שבו אוכלוסייה בתוך הערים המעורבות נשארת במצב נחות, מקופח ומופלה.

דב חנין: העיקרון חייב להיות של העדפה מתקנת לאוכלוסייה הערבית בערים המעורבות.

דב חנין: אנו מאמצים את ההצעה, ונפנה לממשלה בעניין הזה, להקים יחידה בין-משרדית לטיפול בערים המעורבות ובליווי שלהן.

דב חנין: נבחן גם את הרעיון שהועלה כאן, להוספת המושג "ערים מעורבות" גם בחוק.

דב חנין: נעשה את זה באופן שיבטיח שלא נפגע באוכלוסיות ערביות שנמצאות בערים והן מיעוט קטן יותר בתוך העיר בהשוואה לערים אחרות.

דב חנין: המטרה במנגנון הזה לשפר את המצב ולא ליצור קשיים ובעיות.

דב חנין: מבחינת צעדים מעשיים: אנו קוראים למינהל מקרקעי ישראל להגיע להסדר קרקעות עם התושבים הערבים המתגוררים במשך שנים רבות בתחומי הערים המעורבות.

דב חנין: לא יתכן שאנשים גם אחרי שנים רבות שמתגוררים בבתיהם ימשיכו להתייחס אליהם כאילו אין להם שום מעמד ושום זכות בקרקעות בהן הם חיים.

דב חנין: בנושא הזה הגיע הזמן להגיע להסדר על בסיס של הידברות עם התושבים שחיים במשך שנים רבות בערים המעורבות.

דב חנין: נושא הסדרת החשמל לבתים קיימים מחייב טיפול.

דב חנין: אנו קוראים בכל הבתים הקיימים להסדיר את שירותי החשמל באופן מסודר.

דב חנין: מצב שבו שירותי החשמל אינם מסודרים הוא מצב מסוכן, שעלול לגרום לסכנות לחיים ולבריאות של בני אדם.

דב חנין: לכן צריך להסדיר את אספקת החשמל לבתים שקיימים במשך שנים.

דב חנין: אנו פונים לכל הרשויות המעורבות להגיע להסכם כולל בכל הערים המעורבות, אבל הכוונה במיוחד ללוד, רמלה ויפו, שיכלול גם הפסקה ועצירה של הריסות הבתים עד שיושג פתרון כולל יותר של התייחסות למבנים ולבתים, ועד שיינתנו פתרונות כוללים למצוקות הדיור של האוכלוסייה בערים.

סלימאן אבו סויס: עד לאישור התוכניות הקיימות.

ערפאת אסמעיל: אל תשכח את הכפר דהמש.

דב חנין: אנו פונים למשרד החינוך להשקיע באופן מיוחד בבתי-הספר הממלכתיים הפועלים בציבור הערבי בערים המעורבות כדי לסגור ככל האפשר את הפער הגדול ששמענו עליו בין המוסדות הממלכתיים שפועלים בציבור הערבי בערים המעורבות ובין המוסדות הפרטיים שפועלים באותו ציבור, שכפי שאנו מבינים נמצאים ברמה גבוהה יותר.

דב חנין: אין שום סיבה שהחינוך הממלכתי יציע פחות מאשר מציע החינוך הפרטי.

דב חנין: כפי שאומרת לי מנהלת הוועדה, אני רוצה להוסיף כהמשך להצעה בעניין הסדרת החשמל, אנחנו נפנה לשר התשתיות להאריך את הוראת השעה הקיימת בדבר חיבור חשמל לבתים בכדי להבטיח שזה אכן יתממש.

דב חנין: שמענו בדאגה על מצב האוכלוסייה הערבית מבחינת חינוך בלתי פורמלי בחלק מן הערים המעורבות.

דב חנין: אנחנו קוראים להקים מתנ"סים ולהפעיל מתנ"סים ומסגרות ייחודיות לפעילות של נוער ופעילות של חינוך בלתי פורמלי בערים המעורבות.

דב חנין: זה מתייחס קודם כול למקומות שעליהם שמענו, לוד ורמלה, אך נכון לגבי הערים המעורבות בכללותן.

דב חנין: כמה דברים מעשיים ששמענו בדאגה, ונפנה לרשויות המעורבות בבקשה לטפל בהם:

דב חנין: תחנת טיפת חלב בשכונת נווה שלום בלוד – זה אבסורד ממדרגה ראשונה שקיימת תחנה שאיננה מופעלת.

דב חנין: נפנה למשרד הבריאות בבקשה להפעיל את התחנה הזאת.

דב חנין: נושא הרישום לגני ילדים בלוד מגיע לא לראשונה לשולחנה של הכנסת, אבל הוא מגיע שוב לשולחנה של הכנסת והוא מרגיז ומטריד מאוד.

דב חנין: נפנה לעיריית לוד בדרישה להבטיח מתכונת מהירה וידידותית למשתמש או למשתמשת של רישום לגני ילדים בלוד.

דב חנין: אסור שיווצר מצב שרישום לגני ילדים יהיה מעין מנגנון שנועד למטרות אחרות, שאינני יודע מה הן.

דב חנין: רישום לגני ילדים הוא זכות בסיסית של הילד ושל משפחתו וצריך לעשות אותו בצורה הכי מהירה, הכי נוחה והכי אפשרית.

דב חנין: רשמנו בפנינו באמת בדאגה את התיאור על בתי-הספר אלזהרא ואלמנאר בלוד.

דב חנין: נפנה לעירייה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת ונבקש תשובה והתייחסות עניינית לטענות הקשות שהועלו כאן בוועדה, גם לגבי המבנים וגם לגבי מצב התחזוקה.

דב חנין: נפנה בהמשך לדיון הזה לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדה לזכויות הילד של הכנסת בהצעה לקיים דיון מיוחד על בתי-הספר האלה כי התיאור שהעברתם מחייב, מעבר לטיפול שלנו, גם טיפול של הוועדות בכנסת שעוסקות בנושא הזה.

דב חנין: רשמנו בפנינו בדאגה את התיאור על המצב הקשה בשכונת הרכבת ברמלה.

דב חנין: אנו פונים לכל הרשויות הרלוונטיות להכיר בכפר דהמש, להפסיק את הסאגה המתמשכת של כפר בלתי מוכר שנמצא ממש בלב הארץ.

דב חנין: צריך לתת שירותים מוניציפליים לתושבי המקום הזה.

דב חנין: הגענו למצב שהתושבים באים ואומרים: תקחו מאתנו מסים, אנחנו רוצים לשלם מסים, רק תתייחסו אלינו, אנחנו קיימים.

דב חנין: אנחנו קוראים לרשויות להיענות לקריאת התושבים, ובמיוחד עירייה כמו עיריית לוד שבוודאי שמחה כאשר תושבים אומרים שהם רוצים לשלם מסים.

דב חנין: אז הנה, יש תושבים שמוכנים לשלם, אבל שיתייחסו אליהם וייתנו להם את השירותים הראויים.

דב חנין: אנו פונים למשרד הפנים בבקשה לרשום את תושבי כפר דהמש כפי שהם אכן חיים, כתושבים בכפר שקיים.

דב חנין: הרישום הפיקטיבי לא ראוי, לא נכון ולא משקף את המציאות.

דב חנין: לא זה המטרה של תעודת הזהות.

דב חנין: תעודת הזהות צריכה לשקף את מה שקיים במציאות, ובמיוחד נוכח העובדה שבתי-המשפט כבר החליטו בעניין הזה ואין שום סיבה להמשיך לגרור רגליים ולמשוך את העניין הזה.

דב חנין: אני מודה לכולכם על ההשתתפות בדיון.

דב חנין: אני מקווה שנמשיך, גם בוועדת הפנים והגנת הסביבה וגם בוועדות נוספות של הכנסת, ללוות את הבעיות האלה, אבל תרגישו חופשיים לפנות אלינו בכל אחד מן הנושאים שהועלו כאן, וגם בנושאים אחרים, כדי שנמשיך לנסות להיות מעורבים ולעזור.

דב חנין: תודה לכולם.