ועדת המשנה לנושא דו"ח מבקר המדינה על ההתנתקות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 25, 2008-06-17 09:30

עמירה דותן: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

עמירה דותן: אני מצטערת על האיחור, ועדת האתיקה שהתחילה בשמונה וחצי האריכה טיפה ואני לכן איחרתי בכמה דקות.

עמירה דותן: אנחנו לא כל כך מכירים את מנהלת מקרקעי ישראל, אז אולי תציגו את עצמכם.

עמירה דותן: תודה רבה ואני מאוד ביקשתי שתבואו משום שהנושאים פה הם לא כדי לדון, הם יותר כדי לקבל באמת החלטות ולראות איך אנחנו מתקדמים הלאה.

עמירה דותן: אולי נתחיל באמת עם המתיישבים ואז נראה הלאה איך אנחנו מתקדמים.

שוש שץ: למי שלא מכיר שמי שוש שץ, אני ראש הקבוצה.

שוש שץ: נמצאים איתנו פה רימה ומשה שיחד איתי היו בוועד שהוביל את הקבוצה וניהל את כל המשא ומתן מתחילת הדרך ועד היום.

שוש שץ: צוות התכנון שיושב עם המהנדסים והמתכננים לכל אורך הדרך על התכנון, וחברי הקבוצה שחשוב לנו מאוד שאתם תשמעו גם אחרים בקבוצה ולא רק אותנו.

שוש שץ: אני רוצה שתשמעו את הכאב האמיתי של האנשים.

שוש שץ: אני תיכף אגיד כמה דברים בקצרה אבל אני אשמח ואני מבקשת לתת לאנשים פה להוציא את מה שעל לבם כי הזמן חולף וככל שהזמן חולף המטען רב יותר וקשה יותר.

שוש שץ: אנחנו קבוצה של אנשים שביום שבו עבר התקציב בממשלה וירד הנושא של משאל העם מסדר היום הציבורי הבנו שהדמוקרטיה הכריעה וכאזרחים שמכבדים את הדמוקרטיה ורוצים לשמור עליה התחלנו ליצור מגעים עם ממשלת ישראל.

שוש שץ: היינו הקבוצה הראשונה שאחרי ההתנתקות חתמה על ההסכם, וההסכם נחתם בעשרים ושמיני ליוני 2006, זאת אומרת לפני שנתיים.

שוש שץ: ולצערי הרב בשנתיים שחלפו, למעט מופע להטוטים וקסמים שכל פעם שולפים לנו שפן אחר כתירוץ למה העבודות לא מתחילות אנחנו לא מצליחים להבין למה אנחנו, שרצינו לדאוג לעתיד של הילדים שלנו וביום שאחרי להיות כבר מסודרים, ושהיינו אחראים גם כלפי המדינה כאזרחים וגם כלפי הילדים, נמצאים באותה נקודה של אלה שאמרו לא יהיה ולא יקום ושל אלה שאמרו לא מדברים עם הממשלה ושורפים וחוסמים צמתים.

שוש שץ: למה אנחנו נמצאים באותה נקודה, ואפילו בנקודה גרועה יותר, כי האחרים שכן עשו את הדברים האלה אנחנו כבר רואים פילרים של תשתיות, אנחנו כבר רואים טרקטורים, אנחנו כבר רואים התקדמות בעניינים, ואנחנו כאילו הילדים הטובים.

שוש שץ: התשובות שאנחנו מקבלים ממנהלת סל"ע, ולמען הסר ספק, אני פשוט יודעת מרוב דיונים כי כל הזמן זה נשמע שהתלונות שלי הן כלפי מינהלת סל"ע.

שוש שץ: תמיד יורים בשליח, ובמקרה הזה לצערי הרב ולצערם הם השליח, ותמיד התלונות הן אליהם.

שוש שץ: לא שהכל נעשה מאה אחוז מבחינתם, יש עדיין הרבה דברים שרב הנסתר על הגלוי.

שוש שץ: ולדעתי יש פה איזה משהו מלמעלה יותר שמכוון את הדברים שבולם כל הזמן.

שוש שץ: אני כל פעם מקבלת תשובות שזה כאילו תירוץ בירוקרטי של עוד התנהלות בירוקרטית שמעכבת.

שוש שץ: פעם זה המינהל, ופעם חסר האישור של חשבת האוצר ופעם חסר האישור של משרד הבינוי, שפנים למכביר, באמת, כל פעם תירוץ אחר.

שוש שץ: וזה תירוצים, כי לוקח עוד שלושה ארבעה חודשים שהמחסום מוסר, ואז שולפים עז אחרת מהדיר, ושוב אנחנו באותה נקודה.

שוש שץ: והיום אנחנו רוצים תשובות, אנחנו רוצים את האמת על השולחן.

שוש שץ: אני אשמח מאוד אם אנשי מינהלת סל"ע יוכלו להגיד לי את האמת, אני רוצה לדעת למה.

שוש שץ: לצערי הרב, עכשיו, בדרך לפה, קיבלתי טלפון מזוג מהקבוצה, שאין להם כוח יותר, שהילדים מתפרקים להם, יש להם ילד אחד שהתחיל כיתה א' שבועיים אחרי ההתנתקות, הוא בטיפול פסיכיאטרי, שהם עוברים לקבוצה של אשקלון כי שם כבר יש פילרים.

שוש שץ: עכשיו, רבע שעה לפני שהגענו לכנסת.

שוש שץ: אז לבי שותת כשאני שומעת את זה על אותה משפחה שהיא חלק מאוד חשוב מהקבוצה, אבל אני לא דואגת לקבוצה, כי יש לנו רשימה של חמש עשרה משפחות שרק מחכות שיתפנה מקום שיוכלו להצטרף.

שוש שץ: אבל לדעתי הטלפון הזה שקיבלתי עכשיו אומר הכל.

שוש שץ: אסור היה שיקרה כזה דבר.

שוש שץ: לא משנה שבאופן אישי אני חושבת שהפתרון שהם מצאו הוא לא הפתרון שייתן מענה לילדים.

שוש שץ: אבל אנחנו מגיעים למצב שאנחנו מתפרקים, בכל תחומי החיים.

שוש שץ: ואנחנו רוצים תשובות, אנחנו רוצים לדעת איפה אנחנו עומדים, ואנחנו רוצים להתחיל לראות את הטרקטורים על השטח.

שוש שץ: אין שום סיבה שזה לא יהיה.

שוש שץ: יש לכם פה למכביר את כל האישורים האפשריים.

שוש שץ: פעם נתנו לנו תירוץ שהאוצר לא אישר.

שוש שץ: יש לכם את ההסכם חתום עם החתימה של סימה פישר, שארבעה חודשים עיכבו אותנו, כי סימה לא חותמת.

שוש שץ: בסופו של דבר כשיצרנו קשר עם סימה היא אמרה מה פתאום, אני כבר ביקשתי הבהרה לפני ארבעה חודשים, לא קיבלתי הבהרה.

שוש שץ: אחר כך אמרו לנו שהמינהל לא אישר.

שוש שץ: המינהל היה שותף.

שוש שץ: לפני שנחתם ההסכם ישבנו מספר ישיבות, שעות אתכם.

שוש שץ: הפתרון שבסופו של דבר הוצע, לפצל את ההסכם לשניים כדי לדאוג לבנים היה קצה חבל שאתם הצעתם לנו.

שוש שץ: הפתרון שנמצא הוא פתרון שהמינהל בסופו של דבר נתן, מתוך הבנה שבאמת אנחנו צריכים להגיע לאן שהוא הכי טוב שאפשר.

שוש שץ: ואנחנו פה היום לא בקטע של לבקש רחמים ולא בקטע של לבקש זכות.

שוש שץ: לבקש זכות.

שוש שץ: כאזרחים במדינה הזו יש לנו זכות לדרוש את מה שאנחנו דורשים.

שוש שץ: אנחנו גרנו ברמה של קיסריה, אנחנו לא נגיע היום לרמה של חצי קיסריה ואנחנו לא רוצים את זה, כי הכסף זה לא מה שעניין אותנו, לא בתחילת הדרך ולא היום.

שוש שץ: אבל יש לנו זכות כאזרחים, אחרי שלוש וחצי שנים שאנחנו נמצאים בתופת שבה אנחנו נמצאים לקבל מענה ולקבל מינהרה של אור לתת תשובות לילדים.

שוש שץ: יש לי פה, אתם תשמעו פה אנשים מהקבוצה עם שיחות עם הילדים, זה פשוט מסמר שיער.

שוש שץ: זה לא להאמין איך אנחנו את הסמכות ההורית, למרות שרובנו אנשי חינוך, את הסמכות ההורית אנחנו מאבדים למרות שאנחנו יודעים את כל הפסיכולוגיה.

שוש שץ: כי אין לנו תשובות לילדים.

שוש שץ: כי הם כבר לא מאמינים לתשובות שלנו, כי אנחנו כבר לא מאמינים לתשובות שאנחנו נותנים כי כל פעם המינהלת והמדינה משנים לנו את התשובות.

משה עדשה: אני חושב שלמעשה שוש הציגה די ברור את הבעיה האמיתית.

משה עדשה: אם אני מסכם את זה בסך הכל לנו יש חוזה ביד, מלפני שנתיים, שנציגי המדינה חתמו עליו.

משה עדשה: כל מה שאנחנו רוצים זה פשוט לכבד את החוזה.

משה עדשה: היום אחרי שנתיים שלא נעשה דבר מלבד הקמת מסגרת תקציבית באים ואומרים לנו שהחוזה פג תוקף.

משה עדשה: אני לא מבין איפה אנחנו נמצאים.

משה עדשה: מה היינו צריכים לעשות עד עכשיו.

משה עדשה: ואין סוף לתירוצים.

משה עדשה: הדבר הכי פשוט בעולם, אלמנטרי.

משה עדשה: לכבד חוזה.

משה עדשה: זה מה שאנחנו מבקשים.

עמירה דותן: אני רוצה פה להפסיק רגע, שוש ומשה, אני בטוחה שתיכף נשמע את כל שאר האנשים, אבל מאחר ובאתם וזמנכם יקר, יותר מזה, אנחנו רוצים לקדם את הדברים, כמו שאת אמרת אנחנו לא מחפשים לא רחמים ולא שום דבר אחר, רוצים לזעוק את הזעקה וגם לקבל תשובות אמיתיות ולפתרון.

עמירה דותן: נתבקשנו אפילו לאחר את הישיבה הזאת משום שרק עכשיו נכנסו אנשים חדשים למינהל.

עמירה דותן: אמרנו לא מאחרים את הישיבה, כל יום הוא הרבה מאוד זמן, והימים כבר נמאס לנו לספור אותם.

עמירה דותן: לכן אני מבקשת שסל"ע יתנו את התשובות הראשוניות ואז נעבור הלאה.

איתי אהרונסון: אני אתן סקירה כדי לעשות סדר בדברים.

איתי אהרונסון: קודם כל, אני אתחיל מהשורה התחתונה על מנת שזה יקל על הסקירה, שאנשים לא יהיו במתח.

איתי אהרונסון: באמת אנחנו בימים האלה במצב שהתב"ע אושרה, ובעצם כל המערכת עכשיו מתכווננת, ומינהל מקרקעי ישראל נרתם לעניין, כל המערכת מכווננת לגמור את העניין, גם ברמה של תנאים מקלים, של כסף שצריך לעבור, הסרת שיעבודים שוש, כל הדברים שאת מכירה מההסכם, והמינהל כבר מתכוונן על זה ברמה שהכל יקרה מאוד מהר.

איתי אהרונסון: גם הקלוזים וגם המגרשים ילכו מהר.

שוש שץ: אנחנו שומעים את זה כבר הרבה זמן.

איתי אהרונסון: נכון לשנייה הזאת הכדור בידי עורך הדין של הקבוצה שצריך להביא את אישור המשקם, של תלמי יפה, שלקח על עצמו לטפל גם באישור הסוכנות וגם באישור המשקם.

איתי אהרונסון: זה נכון לשנייה הזאת.

איתי אהרונסון: אם זה יקרה מהר אז נוכל להמשיך לרוץ מהר עם יתר הדברים.

משה עדשה: סליחה, אני לא מבין דבר אחד, אני רוצה להבין, כל השנתיים האלה מאז שאתם חתומים על החוזה לא יכולתם לפנות לאותה אגודת תלמי יפה ולהגיד לה אלה האישורים שאנחנו צריכים און-ליין, כדי שכל העסק ייסגר?

איתי אהרונסון: אם תתנו לי לפרוס את הדברים בצורה קצרה ומסודרת אז תקבלו תשובה.

משה עדשה: סליחה שאני קוטע ומתפרץ, עוד דבר אחד, בוא תיתן לנו אבל תאריכים שנתחיל לחיות במציאות ולא באוויר.

איתי אהרונסון: אני אפרוש את התמונה השלמה, אני אעשה את זה קצר.

איתי אהרונסון: ההסכם הוא הסכם פשוט.

איתי אהרונסון: הקבוצה שחתומה על ההסכם היא קבוצה של עשרים ואחת משפחות, ביקשה לעבור לתלמי יפה, לקבל כל אחד מגרש, לשלם מאתיים עשרים וחמישה אלף שקל עם ההצמדה, סכום הפיצויים על פי החוק, וכל אחד מקבל מגרש של חצי דונם, לא מדובר פה בחקלאים, אין פה היבטים מורכבים מהסגנון הזה שאנחנו נתקלים במקרים אחרים.

איתי אהרונסון: וההסכם באמת נחתם ביוני 2006 אחרי בעצם דיונים שעוד התחילו באמת לפני הפינוי.

איתי אהרונסון: כשהקבוצה הגיעה למקום ובחרה את תלמי יפה היה ברור שנדרשים הליכי תכנון.

איתי אהרונסון: לא נבחרה נקודה שיש בה כבר מגרשים קיימים.

איתי אהרונסון: מצד שני היה ברור שהליכי התכנון פה הסבירות שהם יאושרו הם גבוהים מכיוון שהמתחם נמצא בתוך שטח המחנה של תלמי יפה.

איתי אהרונסון: היתה מחשבה בשלבים מסויימים שיכול להיות שאפשר יהיה לעשות את הליכי התכנון מהר בגלל שהמתחם הזה נמצא בתוך שטח המחנה, אבל בסוף הסתבר שמוסדות התכנון דורשים שהליך התכנון יהיה יותר כולל ויקיף עוד כמה דברים, ולכן הליכי התכנון לקחו זמן.

איתי אהרונסון: התב"ע אושרה רק בחודש שעבר.

איתי אהרונסון: הליכי התכנון הסתיימו רק בחודש שעבר, כמובן שבלי אישור התב"ע אי אפשר להמשיך הלאה בביצוע ההסכם.

איתי אהרונסון: על פי ההסכם נדרשו כמה תנאים בשביל לנוע קדימה ולהקצות את המגרשים.

איתי אהרונסון: אישור ועדה מיוחדת ומנהל מינהל מקרקעי ישראל – בשעתו ניתן אישור מנהל המינהל, ניתן אישור ראש הממשלה אחרי שהוועדה המיוחדת חשבה שיש פה פערים גדולים מידיי, העלויות של ההסכם גבוהות מידיי, הוועדה המיוחדת לא אישרה, ראש הממשלה אישר את זה במקום הוועדה המיוחדת, בהתאם לסעיף 85 לחוק.

איתי אהרונסון: וההסכם, בעניין הזה הוזכרה הערה בעניין הזה, ההסכם עצמו נקב במועד לקיום כל התנאים המתלים האחרים שאני אמנה אותם.

איתי אהרונסון: המועד הזה חלף.

עמירה דותן: מתי זה היה?

שוש שץ: שבועיים.

איתי אהרונסון: אם שוש אומרת שבועיים לא נתווכח.

איתי אהרונסון: המועד חלף לקיום כל התנאים המתלים, ואני חושב שחלף מזמן.

שוש שץ: אני מבקשת רק לציין לפרוטוקול שהמועד חלף והתנאים המתלים שלא התקיימו כולם ככולם הם תנאים שהמדינה היתה צריכה לקיים ולא אנחנו.

איתי אהרונסון: שוש זה לא נכון.

עמירה דותן: המועד חלף לפני שבועיים לפי שוש.

איתי אהרונסון: המועד חלף למיטב זכרוני לפני יותר מאשר שבועיים.

איתי אהרונסון: בכל מקרה אנחנו לא רואים בזה בעיה מהותית, מדובר בסך הכל באישור, בכל זאת צריך לעבוד פה בצורה מסודרת ולכן יידרש אישור של ראש הממשלה ומנהל המינהל להארכת המועד לקיום התנאים המתלים.

איתי אהרונסון: אבל כמובן שהסמכות היא שלהם.

איתי אהרונסון: התנאים עצמם הם: א.

איתי אהרונסון: יש לנו שיעבודים.

איתי אהרונסון: לא ניתן להקצות מגרשים כל זמן שהאנשים בעלי השיעבודים מחזיקים בזכויות שלהם בקרקע.

איתי אהרונסון: אז אחד התנאים המתלים הוא החלטה של המשקמת ושחרור הקרקע מהשיעבודים.

איתי אהרונסון: במסגרת ההסכם ההסכמה היא שאנחנו נעמיד לטובת העניין הזה סכום של מיליון שקל, שישוחרר כמובן כנגד קיום של כל יתר התנאים.

איתי אהרונסון: בשעתו היתה החלטת משקמת, שהיא לא היתה החלטה, היא היתה החלטה שהיה ברור ממנה שכשנגיע לרגע נראה שזה יהיה בסדר, אבל זו לא היתה החלטה שגמרה את העניין.

איתי אהרונסון: והיום עדיין נדרשת החלטה של המשקמת ושיחרורי שיעבודים.

איתי אהרונסון: המשימה בעניין הזה היא בסופו של דבר משימה של האגודה מכיוון שהחובות הם של האגודה ויש עורך דין לאגודה שמלווה את הדבר הזה.

שוש שץ: המיליון שהיה צריך לעבור לשיחרור השיעבוד עבר?

איתי אהרונסון: הוא לא יכול לצאת.

איתי אהרונסון: רק אחרי החלטת משקמת הוא ייצא.

איתי אהרונסון: אנחנו יודעים לפתור את בעיית הביצה והתרנגולת.

איתי אהרונסון: אני סיכמתי עם עורך הדין מה הטכניקה שתינקט.

איתי אהרונסון: נאמר ככה, בחודש פברואר שוחחתי עם עורך הדין, הרבה לפני שהתב"ע אושרה, שוחחתי עם עורך הדין של היישוב על מנת לראות מה הפעולות שננקוט על מנת שיתקיים התנאי המתלה הזה.

איתי אהרונסון: יש עוד תנאי וזה הסוכנות, שגם היא מחזיקה בזכויות בקרקע.

איתי אהרונסון: הוא אמר לי תשמע, אני יכול לכתת את רגליי ולרוץ אחרי כל מיני אישורים, והאישורים כן יתאימו ולא יתאימו, הוא ביקש שנראה מה מינהל מקרקעי ישראל דורש, מינהל מקרקעי ישראל אמר לנו לאחרונה מה הוא דורש.

איתי אהרונסון: חזרתי אליו וכרגע הוא יודע בדיוק מה הדרישה, וכרגע הוא עובד על קבלת האישורים בהתאם להנחיות שכבר קיבלנו ממינהל מקרקעי ישראל, אנחנו יודעים בדיוק מה סוג האישורים שנדרשים.

עמירה דותן: הצבת לו לוח זמנים איתי?

עמירה דותן: כלומר קודם כל אני ממש חושבת שהם מאושרים, כלומר הם לא צריכים את המיליון שקל, מישהו שנותנים לו מיליון שקל כדי שהוא יגמור כמה פעילויות.

איתי אהרונסון: לא, זה בגין חוב.

עמירה דותן: צריכים לגמור את העסק הזה.

עמירה דותן: מי שנותן לו את הכסף.

איתי אהרונסון: הפרוצדורה היא כזאת, אנחנו הרי לא נשחרר כסף כנגד עסקה שלא תצא לפועל.

איתי אהרונסון: הפתרון הוא שתהיה החלטת משקמת, ועל זה שוחחתי עם עורך הדין.

עמירה דותן: מתי איתי?

איתי אהרונסון: הוא כרגע כבר לקח על עצמו והוא משוחח עם היועץ המשפטי של אחד הבנקים, שמכין עכשיו את החלטת המשקמת שבמסגרת הליכי השיקום, בימים האלה, זה קורה, עוד פעם.

שוש שץ: זה דז'וו של שנה.

שוש שץ: זה דה ז'וו של שנה גם הסיפור של המשקם.

עמירה דותן: אני אומרת שוב, אנחנו דנו כמעט בכל היישובים של כל המפונים.

עמירה דותן: בכם לא דנו משום שחשבנו שהכל באמת נמצא בשליטה, כי אתם מה שנקרא גם חתמתם לפני וגם הכל היה צריך, לפי דברייך באמת עשיתם, מה שנקרא ילדים טובים ירושלים.

עמירה דותן: וכמו שאמרת קודם סל"ע הוא הכתובת אבל הוא לא זה שצריך לקבל את הנו-נו-נו.

עמירה דותן: איתי, מה לוח הזמנים, אני יודעת שזה לא בידיך, אבל אני רוצה, כדי שגם אנחנו כוועדה נוכל לעקוב ונוכל לומר לאותו עורך דין או לעורך דין אחר בבקשה ביום שני נא תשובתך או משהו כזה.

איתי אהרונסון: כמי שיודע במה כרוך דבר מהסוג הזה, ברגע שמתמקדים בדבר הזה אפשר בתוך זמן קצר, שבועיים נניח, אפשר יהיה להגיע למסמכים, שבועיים מהיום נניח.

איתי אהרונסון: עוד פעם, זו לא מטלה שלי, זו מטלה של עורך הדין.

איתי אהרונסון: אבל בשיתוף פעולה של המשקמת, של מינהלת ההסדרים, של הבנקים ושל הסוכנות, סדר גודל של שבועיים אם כולם ממוקדים בדבר הזה, זה לא בשמיים, זה לא דבר מורכב מידי, רק צריך שיתוף פעולה ועבודה מסונכרנת.

עמירה דותן: וזה מסיר מכשול אחד.

איתי אהרונסון: וזה מאפשר לנו בעצם להגיד, במקביל אנחנו נפנה לראש הממשלה ומנהל המינהל במכתב, וזה כלום, לבקש את הארכת המועד לקיום התנאים המתלים, זה ממש שום דבר, נקבל את אישורם, זה רק לתפוס בנאדם רלוונטי שייכנס, זה במקביל.

עמירה דותן: מה עם הסוכנות?

איתי אהרונסון: הסוכנות זו עבודה שהיא במקביל.

איתי אהרונסון: עוד פעם, אם הסוכנות לא תערים קשיים זה גם ניתן בשבועיים, וזה במקביל.

עמירה דותן: ומי אומר לסוכנות יש לך שבועיים?

איתי אהרונסון: גם הסוכנות וגם המשקם זו מטלה שלקח על עצמו עורך הדין של האגודה.

איתי אהרונסון: של הקיבוץ.

איתי אהרונסון: אנחנו כמובן שם, העבודה היא משותפת.

עמירה דותן: אז נא להודיע לו שהוועדה, ועדת המשנה, נתנה שבועיים כדי לקבל את אותם אישורים, גם שלו, גם של הסוכנות והמשקם, את כל אותן מכשלות שאתם דיברתם עליהם כרגע.

עמירה דותן: אנחנו מדברים על שבועיים, יום שלישי בעוד שבועיים אנחנו נראה איפה הדברים עומדים, נקבל עד אז את התשובות.

עמירה דותן: ובמקביל אתה עוסק בנושא של מול המשרדים האחרים.

איתי אהרונסון: חשוב לציין, אנחנו סדר גודל של חצי שנה אחרונה עמדנו במצב שבאה קבוצה ואמרה תשמעו, התקציב שקבענו בהסכם לטובת פיתוח התשתיות הוא תקציב, אבל להערכתנו היום יש התייקרויות ועוד כהנה וכהנה.

שוש שץ: לא נכון, אלה עובדות שאינן נכונות.

עמירה דותן: סליחה שוש, אנחנו לא מדברים ככה בישיבות כאן.

עמירה דותן: תרשמי לך ואחר כך תדברי.

איתי אהרונסון: באה קבוצה וביקשה להגדיל את התקציב, לא בגין התייקרויות, ובאה מינהלת סל"ע ובחנה את האפשרות להגדיל את התקציב בגין התייקרויות.

איתי אהרונסון: בכל אופן היה פה פרק זמן לא מבוטל שבעצם כן היתה בקשה מצד הקבוצה להגדיל את הסכומים שמוקצים לטובת פיתוח התשתיות במסגרת ההסכם.

איתי אהרונסון: הדבר הזה הסתיים לפני כחודש וחצי.

איתי אהרונסון: בישיבה שנערכה לפני כחודש וחצי, במקביל טופל העניין של ההתייקרויות, מה שאמרה מינהלת סל"ע מול האוצר.

איתי אהרונסון: האוצר כן הסכים להוסיף תקציב בגין התייקרויות.

איתי אהרונסון: לא הוגדל תקציב מעבר להתייקרויות.

איתי אהרונסון: הבקשה הזו נדחתה, וזה קרה לפני חודש וחצי.

איתי אהרונסון: היו המון התפתחויות בדרך, והניסיון להציג את הדברים כאילו במשך שנה אנחנו ישבנו על השמרים ולא טיפלנו ולא נגענו, זה ממש לא נכון להציג ככה את הדברים.

איתי אהרונסון: בכל מקרה התב"ע אושרה רק לפני חודש, כך שלא היתה שום דבר להתקדם הלאה בכל הפרוייקט הזה כל זמן שהתב"ע לא מאושרת.

איתי אהרונסון: לפני אישור התב"ע אנחנו התחלנו להכין את כל מה שצריך להכין.

עמירה דותן: התב"ע מאושרת, אישור של האוצר על הנושא של ההתייקרויות.

איתי אהרונסון: זה עבר ועדת כספים, הכסף כבר במשרד השיכון.

עמירה דותן: אז זה גמור.

איתי אהרונסון: צריך לראות שמשרד השיכון מעביר את זה למועצה שתוכל להגדיל את החוזה.

עמירה דותן: אתם צריכים שאנחנו נתערב בנושא הזה?

איתי אהרונסון: אם נראה שזה לא יסתדר היום מחר.

עמירה דותן: אז אני שומעת מכם.

עמירה דותן: אם זה מסתדר היום מחר כלומר יום חמישי אני שומעת מכם.

עמירה דותן: אם זה מסתדר אז הכל בסדר כמובן.

עמירה דותן: ותוך שבועיים יש לנו את כל האישורים האחרים.

עמירה דותן: אחר כך מה קורה?

עמירה דותן: אנחנו בתוך שבועיים במצב שאין לנו מכשולים, יש כסף, מה עושים אחר כך?

איתי אהרונסון: ברגע שמתקיימים התנאים המתלים אנחנו מוציאים הפניות לאנשים בהתאם לזכרויות, יש שם ספק לגבי משפחה אחת עם הזכאות, צריך לבדוק את זה.

איתי אהרונסון: אבל ברמת העקרון בהנחה שכל המשפחות זכאיות, כל משפחה זכאית מקבלת מאתנו הפנייה למינהל מקרקעי ישראל, ומינהל מקרקעי ישראל במקביל כבר עכשיו הם מדווחים לי שהם נערכים להקצאת המגרשים, ופה הכדור עובר למינהל.

זבולון אורלב: בעניין הפיתוח, הכסף שאושר בוועדת כספים עבר לשיכון, הוא יספיק שהצד השני, הקבלן, יראה בו פיצוי עבור ביצוע עבודות?

2396: זה לא פיצוי.

2396: היה מכרז, היה מכרז שני, צריך לזכור, היה מכרז לעבודות פיתוח.

2396: המכרז, היתה בעיה, הוא בוטל ופורסם מכרז חדש.

2396: הליך של פרסום מכרז הוא הליך לא פשוט.

2396: פתחו את המכרז, נדמה לי שהיום או מחר, בימים אלה.

זבולון אורלב: שאלתי שאלה נורא פשוטה, אם אפשר לקבל תשובה פשוטה.

זבולון אורלב: שאלתי, יש מכרז, יש תוצאות של מכרז.

זבולון אורלב: האם הכסף הנוסף שעכשיו התקבל.

2396: הוא יסגור כנראה את הפער.

2396: לפי המספרים שבידינו, ואנחנו עובדים פה בשיתוף פעולה מלא עם האוצר, הם מודעים לפעילות השוטפת שלנו.

2396: לפי המספרים שבידינו ולפי המכרז שנפתח, ונציג שלנו היה בפתיחת המכרז, הכסף יספיק.

ירון ביבי: אנחנו התחלנו לעבוד במקביל, ואנחנו כבר התחלנו לכן את העסקאות כאילו יש לנו את האישורים.

ירון ביבי: אנחנו לא נוכל להוציא אותם החוצה עד שלא נקבל את האישורים מהטעם הפשוט שאף אחד מכם לא ירצה לקבל מגרש שתפוס על ידי איזה שיעבוד לבנק, אני לא הייתי מציע לכם לקבל מגרש כזה, ובטח שאני גם לא יכול לעשות את זה.

ירון ביבי: אנחנו התחלנו לעבוד במקביל.

ירון ביבי: מה שאני מציע כאן איתי, שאת ההפניות כבר היום תיתן לנו ברשימת שמות פר מגרש.

ירון ביבי: כמו שעשינו ביד חנה.

שוש שץ: הוא הועבר לפני חמישה חודשים.

ירון ביבי: אם צריך לרענן את זה, כי אנחנו את התיקים שלנו כבר נפתח שמית, וביום שיהיו האישורים אנחנו כבר נהיה עם חוזים מוכנים לחתימה.

ירון ביבי: זה מבחינתנו.

ירון ביבי: אנחנו מדברים על העשרים ואחד מגרשים.

אפרת שטראוס: אני מחזקת את ירון, קיבלנו איזו שהיא רשימה, התיקים נפתחו שמית, אנחנו למעשה, ברגע שיהיו אישורים, שזה אישור המנהלת ואישור הסוכנות אנחנו נהיה ערוכים לחתום פרטנית עם כל אחד שיביא הפנייה, תצלום תעודת זהות, מיידית אנחנו חותמים, בכל התהליכים שהיו עד כה, ניצן, ניצנים, גולף, מיידית האנשים קיבלו את החוזים במקום.

אפרת שטראוס: זאת אומרת מבחינתנו האישורים הם הגורם המכריע לקבלת החוזים, שזה כמובן התאפשר, לפני יומיים נדמה לי קיבלה התכנית תוקף סופי, אז זה הרגע הקובע, ומהרגע הזה אפשר לרוץ עם האישורים.

עמירה דותן: אני מקווה מאוד שלא ניפגש בעוד שבועיים אבל אנחנו קובעים ישיבה לעוד שבועיים, ביום שלישי בעוד שבועיים או בסמוך לשבועיים מהיום.

עמירה דותן: אני מקווה מאוד שלא ניפגש כאן וניפגש במקום אחר אבל בכל מקרה אנחנו קובעים ישיבה כדי להביא את כל האנשים, כולל העורך דין הזה, אם הוא לא יעשה את מה שהוא צריך לעשות במהלך התקופה הזאת.

עמירה דותן: אנחנו נהיה עם היד על הדופק כדי לוודא שהדברים מתקדמים.

עמירה דותן: ואני שוב אומרת, גם לאיתי וגם כמובן לכל סל"ע.

עמירה דותן: זה לא אישי, זה באמת לא אישי.

עמירה דותן: אבל אני חושבת שגם אתם יכולים להבין, אנשים שכבר לפני ההתנתקות אמרו אנחנו חלוץ לפני המחנה, אנשים אחרים לא מדברים, אנחנו כן נדבר.

עמירה דותן: הציפייה היתה שלפני כולם יהיה לנו בית ונוכל להיות במצב מסודר.

עמירה דותן: והיום, איך אומרת שוש ואיך אומר משה, גם האחרים שלא, שהיו הילדים הרעים, כבר אנחנו רואים אותם עם התחלת בנייה ואנחנו מה שנקרא מפרפרים בין פה לבין שם, אבל בסך הכל אני מקווה שבאמת לא נצטרך את השבועיים האלה.

עמירה דותן: איתי, אם יש איזו שהיא בעיה, איזה שהוא מכשול חדש, לא צריכים לכנס את כולנו כל הזמן.

עמירה דותן: טלפון, כמו שאנחנו יודעים לעבוד בשאר הדברים, טלפון, הערה כזאת, הערה אחרת, כולל אם תוך יומיים הדברים לא אומרים כמו שאתה אומר למשרד המסויים, אנחנו רוצים לראות שזה מתקיים.

עמירה דותן: אנחנו באמת עייפים כבר מקיום הדיונים האלה.

עמירה דותן: ולהביא את האנשים האלה עוד פעם ועוד פעם לירושלים.

עמירה דותן: אני בטוחה שכל אחד פה יספר את סיפור חייו, זה נורא.

עמירה דותן: אז אני מאוד מאוד שמחה שבאתם, אני שמחה ששמנו את זה על שולחן הדיונים שלנו, אני מבטיחה יד על הדופק ומעקב ושלא ניפגש בעוד שבועיים.

רינה וינשלבאום: אני רוצה לומר לך משפט.

רינה וינשלבאום: אני מאוד שמחה על הגישה, ובאמת זה שנפגשים בעוד שבועיים זה מאוד מאוד חשוב, זו הרגשה שלך עזרה , מה שעד עכשיו הרגשנו, שככה יש זמן, והעניין שאמרנו באמת מדינת ישראל יכלה לנפנף בנו בתוך אזרחות טובה, ואם אנחנו נצא ונספר את מה שקרה זה קרה להיפך, ואנשים ששומעים ממני הקרובים המומים לשמוע שככה המדינה מתנהלת.

רינה וינשלבאום: אז באמת שלא נביא את זה ככה אלא באמת נוכל לספר סיפור טוב, גם לאזרחים במדינה וגם לילדים שלנו.

רינה וינשלבאום: אז זה מאוד חשוב שתעקבו אחרי זה, ובאמת ניפגש עוד שבועיים ואולי לא נצטרך להיפגש יותר.

סיגל ברדה: אני רק רוצה להביא פה את הסיפור שלי, שילווה את כל התהליכים, כל הוועדות וכל מה שצריך לעשות, שזה ככה יהדהד לאנשים ברקע, ואולי יעזור להם לקדם את התהליכים.

סיגל ברדה: שמי סיגל ברדה, גרנו באלי-סיני חמש עשרה שנה, עברנו לאתר הקראווילות באור הנר.

סיגל ברדה: אני גם כמו החברים האלה שנה לפני דיברתי ועשיתי כל מה שאני יכולתי כדי שהשיקום שלי אחרי יהיה מהר כמה שיותר.

סיגל ברדה: אבל שלוש שנים אחרי אני עדיין גרה בקראווילות, מגורים זמניים בלי שום תקווה, מתמודדת יום יום עם מתחי הקסאמים שנורים אלינו מהריסות הבית שלי.

סיגל ברדה: אני מתפללת שמישהו יעשה משהו, יתעשת ויסתכל למצוקות שלנו.

סיגל ברדה: אנחנו את החלק שלי בהסכם אני מילאתי.

סיגל ברדה: אני מצפה היום, שלוש שנים אחרי, שהמדינה תמלא את חלקה.

סיגל ברדה: אני לא יכולה להסתכל לילדים שלי בעיניים.

סיגל ברדה: ילדים שלי מתבגרים, יש לי בן חיל, לובש מדים, שכל יום קשה לו להיכנס למדים האלה, וזו מלחמה יומיומית.

סיגל ברדה: אני הבטחתי להם שיקום מהיר במחיר של יציאה שקטה מהבית, אבל היום אני יודעת את מה שאז הילדים שלי ידעו ואני לא הסכמתי לזה.

סיגל ברדה: אני פונה ומבקשת, באותה נחישות ורגישות שפיניתם אותנו תוך שבוע ימים מהבית, באותה נחישות תטפלו בנו ותביאו אותנו לבית הקבע שלנו.

סיגל ברדה: לרגל ששים שנה למדינת ישראל אני קיבלתי מכתב פינוי נוסף מקיבוץ אור הנר.

סיגל ברדה: פעם אחת פינו אותי מהבית, והפעם מפנים אותי שוב, לטובת חבר קיבוץ.

סיגל ברדה: ואני שואלת אתכם לאן אני אלך, ומה אני אגיד לילדים שלי.

סיגל ברדה: בית הקבע לא נראה באופק.

סיגל ברדה: אבל גם היומיום שלי, איפה אני אשים את הראש.

סיגל ברדה: בחמש עשרה לאוגוסט אני אמורה לצאת.

סיגל ברדה: לאן, מינהלת סל"ע, לאן?

סיגל ברדה: את הזעקה הזו אני מבקשת שכל אחד ואחד מכם ישמע.

עמירה דותן: סיגל, זאת לא זעקה, זה הרבה מעבר לזה.

עמירה דותן: הנושא של הקבע עשינו לוח זמנים ואני קיוויתי שאנחנו מקרבים את זה.

עמירה דותן: אני לא הייתי מודעת לגבי זה שבאוגוסט מפנים את בתיהם.

עמירה דותן: אני זוכרת שאנחנו בזמנו טיפלנו בזה.

סיגל ברדה: האריכו בשנה בלבד.

איתי אהרונסון: פעם ראשונה שאני שומע מזה אז אני צריך ללכת ולברר על מה הם מדברים.

עמירה דותן: מי יודע מזה?

עמית פורת: אני לא יודע, ההסכם של כרמיה יחול גם על אור הנר, אבל אני לא יודע על פינוי.

סיגל ברדה: יש לי כאן מכתב פינוי.

עמירה דותן: אני שמחה מאוד שדיברת, כי מה שנראה לך כסיפא של דבריך מבחינתי זה זעקה.

יוסי ברדה: אני רוצה לחדד, לא לרגל ששים שנה, ביום החג, בחג העצמאות ביום שישי בבוקר שמו לי את המכתב בדלת.

יוסי ברדה: גדולי עולם הגיעו לברך אותנו ולכבד אותנו וקיבוץ אור הנר נותן לי מכתב, קח, תעזוב את הבית, ביום חג.

עמירה דותן: רגישות ואינטליגנציה רגשית לדאבוני הרב לא מלמדים בשום מקום, והגיע הזמן שילמדו את זה.

איתי אהרונסון: מה שאני יודע לומר בשלב הזה זה שגם האתר בכרמיה וגם אור הנר אלו אתרים שבשעתו הוקמו על ידי הקיבוצים, המדינה נתנה תמריץ לקיבוצים להקים בתחומם אתרים, והיישובים התחייבו להשכיר לשנתיים למפונים את המגורים שהוקמו.

איתי אהרונסון: אנחנו נמצאים במשא ומתן עם הקיבוצים על מנת שימשיכו להאריך את הסכמי השכירות למפונים.

עמירה דותן: יש עוד מקומות כאלה?

שוש שץ: יש לי שתי משפחות, היו לי שלוש באור הנר, ששוב, הם באור הנר ולא עם הקבוצה כי הקראוילות באור הנר היו אמורות להיות מוכנות, בסופו של דבר כולנו הגענו לבתי המלון ומה שלא רצינו הגיע.

שוש שץ: אבל לפחות בראייה שלפני חשבנו שהקראוילות באור הנר יהיו מוכנות שבוע לפני.

שוש שץ: החבר'ה שיש להם מתבגרים, שהיו אז בתקופת בחינות בגרות חשבו שחשוב להם לעבור כמה שיותר מהר ולכן הגם הגיעו לאור הנר.

שוש שץ: בכל מקרה המנהלת טיפלה בזה.

שוש שץ: גם משפחת ברדה, גם משפחת הירש שעברה לפני חודש אלינו לכרמיה וגם משפחת גרמן שעדיין באור הנר, מנהלת סל"ע פנתה אליי כראש קבוצה לפני שנה וחצי.

שוש שץ: שיש להם בעיה עם קיבוץ אור הנר, שקיבוץ אור הנר לא מוכן להאריך את החוזה מעבר לשנתיים והם מבקשים ממני לשכנע את האנשים שלי להצטרף לקבוצה בכרמיה כי בכרמיה מתפנות קראוילות כי יש משפחות שיוצאות.

שוש שץ: אני פניתי באופן אישי לשלושת המשפחות, עם סיגל היה לי הכי קשה, כי היא אמרה לי, סיגל עובדת בשירותי הרווחה בשער הנגב, והיא אמרה לי פסיכולוגית הילדים שלי לא יעמדו בזה.

שוש שץ: לא יעמדו עכשיו בעוד מעבר, לא יעמדו עם כל הקסאמים, לא יעמדו עכשיו בעוד שינוי.

עמירה דותן: אז זה מה שחשוב, מינהלת סל"ע, זאת אומרת באמת אני אומרת, אם משפחה אומרת שזה המצב אי אפשר לפנות אותה עוד פעם, זה נראה לי פשוט בלתי אפשרי.

יוסי ברדה: לפני שנה וחודשיים קיבלתי מפתח של קראוילה מהדייר שגר בקראוילה.

יוסי ברדה: אותו דייר לא סיים חוזה ולכן היה כאן איזה שהוא משהו לא חוקי.

יוסי ברדה: אני במקרה איש משטרה, סך הכל עשרים ושמונה שנה בשירות המדינה.

יוסי ברדה: כמוכם בדיוק.

יוסי ברדה: קיבלתי מפתח.

יוסי ברדה: בגלל שההליך היה מעין לא חוקי ישבתי עם נציג מנהלת סל"ע ואמרתי לו תקשיב, הוא יסיים חוזה, אני אכנס.

יוסי ברדה: זו הקראוילה, כן אדוני.

יוסי ברדה: התחילו דין ודברים ותעלולים כאלה ואחרים, עד עצם היום הזה.

יוסי ברדה: אבל זה לא בדיוק עד עצם היום הזה כי לפני שלושה חודשים, כשהיינו אמורים, אחרי שהמינהלת סל"ע גמרה את כל הקומבינציה עם כרמיה, והקבלן, ומה שילמו, ואני לא יודע מה שילמו מעבר למה שאני מקבל בארבע מאות חמישים דולר לחודש, בא בעל הבית ואמר אני מהקראוילה הזו עושה משרד.

יוסי ברדה: והיום זה משרד.

יוסי ברדה: זאת אומרת שאני היום עם צו פינוי לחמש עשרה לאוגוסט והוא מחזיק קראוילה, עם כל ההטבות שהוא קיבל ממדינת ישראל להרים שם פרוייקט, עם כל הכספים.

יוסי ברדה: וראש מינהלת סל"ע יודעת מהנושא, מעורה, מעורבת, ישבתי אצלה במשרד, הפעילה את כל כוחה, ואני לא בקראוילה אבל הוא במשרד שם בקיבוץ כרמיה.

יוסי ברדה: אני לא מבין איפה אנחנו חיים.

יוסי ברדה: אני ממש לא מבין.

עמירה דותן: גם אני לא.

עמירה דותן: איתי, הייתי רוצה לקבל תשובה עוד היום.

עמירה דותן: ואני אפנה למזכיר אור הנר, ויושב פה חבר הכנסת אורי אריאל, אנחנו נדבר קודם כל עם מזכיר אור הנר, גם בנושא הרגישות, וגם לגבי המקרים הספציפיים של שתי המשפחות שלכם, המשפחה של סיגל ומשפחת גרמן.

עמירה דותן: אני קודם כל אקבל עדכון ממינהלת סל"ע ממי שתחליטו שיעדכן אותי.

עמירה דותן: אנחנו נדבר עם המזכיר, ואם צריך את המזכיר הארצי נדבר עם המזכיר הארצי או מי שצריך לדבר.

עמירה דותן: אבל ללא שום קשר המינהלת צריכה לבדוק את השנה הבאה, עד שיהיה להם בית.

עמירה דותן: לפי מה שדיברנו כרגע על לוח זמנים זה לא ייקח שבועיים.

איתי אהרונסון: כולם מודעים לכמה המדינה נותנת על מנת שיהיה פתרון, ובאמת המדינה נותנת מעל ומעבר.

איתי אהרונסון: צריך לזכור ששני היישובים האלה בסופו של דבר השקיעו מאות אלפים בהקמת כל אחת מיחידות הדיור האלה.

איתי אהרונסון: אור הנר מלכתחילה עשו את זה לא מתוך רצון לראות בזה איזה נכס שכיר ומסחרי אלא מתוך רצון לתת שם מענה לחברים, והמענה לחברים שהם רוצים לתת הולך ונדחה.

עמירה דותן: יש להם בעיות אחרות, אני זוכרת שישבתי אז עם המזכיר הארצי של הקיבוץ.

עמירה דותן: יש להם בעיות אחרות והם בגלל זה סתמו את הפה.

עמירה דותן: סליחה, בואו נדבר את הדברים כהוויתם.

עמירה דותן: אתה יודע מה, ואין להם שום בעיה, שתי משפחות שזה ההיסטוריה שלהם וזה המקום.

סיגל ברדה: האתר הזה בסופו של דבר אוטוטו מתפנה, כי רוב הדיירים שם הם בבת הדר, ובת הדר הבתים כבר בנויים.

סיגל ברדה: מדובר בשלוש משפחות, שתיים, ויש עוד אחת ששייכת לפלמחים, שאין להם מענה.

סיגל ברדה: השלישית זה משפחת נחמיאס.

סיגל ברדה: ואת הקיבוץ זה לא מעניין.

רינה וינשלבאום: אני רוצה, אם כבר העלינו את הדיור הזמני, אני גם מרגישה קצת חוסר ודאות, כי בעצם גם החוזה שלנו נגמר, של כרמיה.

רינה וינשלבאום: אז כל הזמן אנחנו מרגישים שאנחנו לא יודעים אם יאריכו.

רינה וינשלבאום: גם אם יגידו לנו לצאת אנחנו כל הזמן חושבים אנחנו לא נצא, כי אין לנו עוד בית.

רינה וינשלבאום: המחשבות האלה לא טובות לנו.

רינה וינשלבאום: אני חושבת שאנחנו צריכים גם תשובות לעתיד.

רינה וינשלבאום: כי מאריכים כל פעם בעוד קצת ועוד קצת.

רינה וינשלבאום: כל הזמן המחשבות האלה רצות בראש, עד מתי יתנו לנו, עד מתי זה.

רינה וינשלבאום: אולי אנחנו צריכים גם תשובות לגבי זה, ממש עד שניכנס לבית הקבע.

עמירה דותן: אני מאוד שמחה שאת דיברת, אחרת היינו הולכים הביתה בהרגשה שתוך שבועיים הכל מתארגן ולא היינו מטפלים בנושא של הדיור הזמני.

עמירה דותן: חמוטל את שומעת את הדברים, דורון פשוט במילואים אני מבינה, אבל הם עושים עבודה נהדרת.

עמירה דותן: יש פה באמת קבוצה של אנשים יוצאת מן הכלל ויש בירוקרטיה שכולנו צריכים ביחד להתגבר עליה.

עמירה דותן: חבר'ה, אני מורידה בפניכם את הכובע, בעיקר לאלה שלוקחים מה שנקרא את המשימה של האחריות על הקבוצה כולה.

עמירה דותן: תודה רבה, תודה רבה למינהל מקרקעי ישראל.

עמירה דותן: ואני באמת מבקשת בכל לשון של בקשה לחבק את האנשים האלה.

עמירה דותן: ברגע שזה מגיע, לעשות את זה.

עמירה דותן: תודה רבה.