ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 88, 2008-06-17 11:00

בנימין אלון: אני פותח את ישיבת הוועדה המיוחדת של ועדת מדע וטכנולוגיה לעניין טכנולוגיות להגנה על קשישים במסגרת ציון יום המודעות הבינלאומי למניעת התעללות בזקנים.

בנימין אלון: זקן אצלנו במקורות, מסכת שבת, ראשי התיבות שלו הוא זה שקנה חכמה.

בנימין אלון: אדם שעבד על כל קמט שנרכש ביושר .

בנימין אלון: אני יכול רק לומר ברוך השם שאני זוכה שיש לי זוג הורים ושני הוריי שיחיו ויאריכו ימים עבדו קשה כל חייהם בדברים שעסקו בהם ואם היה אחד הדברים שאני יכול לזכור כמזעזע ביותר שאני עברתי זה אותה חוויה נוראה, עת הייתי בניו-יורק וקיבלתי טלפון מעיתונאי שמודיע לי שפרצו לבית הוריי ואכן במשך כמה שעות היו כמה שודדים שהסתובבו בבית והחזיקו אותם.

בנימין אלון: אמי שמרה על קור רוח אבל הם עמדו מעליהם עם חבלים, איימו וביקשו מהם רק לומר היכן הכספת.

בנימין אלון: היא הצליחה לנווט אותם בקור רוח כך שהם לא פגעו בהם פיזית.

בנימין אלון: היא אמרה להם הכל, אמרה את האמת, שאין כספת והם חיפשו וחיפשו וכנראה מצאו מספיק דברים שסיפקו אותם והלכו עם השלל, אבל אני לא צריך לספר לכם על החוויה שלא נגמרת הרבה חודשים אחר כך בטראומה הזאת.

בנימין אלון: זוג מבוגר שצריך לחוות את החוויה הזאת, ומי אמר שהיום זה לא יהיה, ומי אמר שהערב זה לא יהיה.

בנימין אלון: זאת הרי המכה הגדולה.

בנימין אלון: המכה היא לא רק המכה הפיזית של אותה טראומה באותו רגע אלא החוויה המתמשכת.

רפי איתן: תודה רבה.

רפי איתן: אני שמח להיות במשכן המדע, בחדר החדש שלכם בו אני נמצא פעם ראשונה.

רפי איתן: משרד הגמלאים למעשה משרד סקטוריאלי שדואג לזקנים.

רפי איתן: ישבנו וחשבנו במשרד מספר רב של פעמים מה קרה, מדוע התופעה הזאת של אלימות כלפי זקנים מתחילה והתפשטה דווקא בשנים האחרונות.

רפי איתן: יש לכך הרבה סיבות ומאחר שאנחנו נמצאים במשכן המדע, אני אומר אולי שאחת הסיבות העיקריות לאלימות שהיא לא רק נגד זקנים אלא אלימות בחברה, ולא רק בחברה הישראלית אלא גם בחברות אחרות, בחברה המערבית וגם בחברה לא מערבית, היא קודם כל תוצאה של הגלובליות.

רפי איתן: כפי שלפני שני מיליארד שנים או אולי ארבעה מיליארד שקלים היה המפץ הגדול, לדעתי האנושות כרגע עוברת מפץ שהוא פתיחת הגבולות, התקשורת, היכולת של כל אדם לדעת בכל רגע מה קורה בכל מקום אחר, היכולת לנוע ממקום למקום, ההתנגשות של התרבויות, כלומר, תרבות אחת מתנגשת בשנייה כמעט ללא מעצור.

רפי איתן: כל זה יצר איזשהו מערך פסיכולוגי, מערך חברתי של מפץ גדול ואחת התוצאות היא אלימות – אלימות במשפחה, אלימות בין עמים, אלימות בין שבטים.

רפי איתן: שימו לב מה שקורה באפריקה, שימו לב אפילו למה שקורה באירופה, איזו אלימות יש בהתנגשות בין תרבויות.

רפי איתן: אין ספק שבחלק זה הגיע גם אלינו ובמיוחד לנו, לזקנים.

רפי איתן: אתה אמרת זקן קונה חכמה ואני אכן כבר זקן אבל אין לי כל כך הרבה קמטים, כך שאולי לא קניתי מספיק חכמה.

בנימין אלון: הייתי מבקש ממר ביצור להתייחס אבל במיוחד להנחות אותנו לגורם במשרד שלך שנמצא כאן ושיכול לתת לנו קצת יותר מיקוד בנושא הטכנולוגי.

יצחק גלנטי: לפני שאנחנו נכנסים לפירוט, הייתי רוצה להרחיב קצת בנושאים שהביאו אותנו, אזרחי מדינת ישראל, למצב אליו נקלענו ב-20 השנים האחרונות כאשר המצב הולך ומידרדר יותר ויותר.

יצחק גלנטי: נושא שני שהייתי אומר שמגביר אולי את הכדאיות לפשיעה, מגדיל את הכדאיות לפגוע בזקן או במבוגר או ברוב המקרים ובעיקר אלה נשים, זאת העובדה שהאוכלוסייה המבוגרת, חלקה הגדול מהווה אנשים בודדים שהנגישות אליהם היא קלה מאוד.

יצחק גלנטי: האדם הזה בודד בביתו, הוא בודד ברחוב, הוא בודד כאשר הוא הולך לקבל את הביטוח הלאומי בבנק ואין מי שיסתכל ויראה מה קורה בסביבתו.

יצחק גלנטי: אז כמובן הוא הופך להיות טרף קל, הוא יוצא מהבנק ונשדד לעין כל ואין מי שיקים קול זעקה וצעקה על המצב.

יצחק גלנטי: היינו עדים למספר תחכומים ברמה מאוד מאוד גבוהה כאשר צעירים מציגים את עצמם כאנשים שבאים לתקן או לבדוק שעון חשמל או כל מיני דברים מן הסוג הזה וכאשר הזקן פותח את דלת דירתו בתום לב, הוא מוצא את עצמו מותקף.

יצחק גלנטי: אותם צעירים כמובן מונעים לא רק בשל הקלות הבלתי נסבלת בה ניתן לתקוף היום את האוכלוסייה המבוגרת אלא הם גם מונעים לא במעט על ידי הרצון להשיג מה שנקרא כסף או ציוד שניתן להמיר אותו בכסף בצורה מהירה ביותר על מנת לרכוש את הסמים בהם הם משתמשים.

יצחק גלנטי: אפשר להוסיף עוד כהנה וכהנה, אבל הגורם הראשון במעלה אותו אני רואה היום הוא נושא החינוך.

יצחק גלנטי: לדעתי מערכת החינוך שלנו נמצאת במצב של התמוטטות כללית.

יצחק גלנטי: אין חינוך.

יצחק גלנטי: לא הייתי יכול לומר שיש חינוך.

יצחק גלנטי: יש אולי הוראה, יש אולי בתי חרושת לייצור תעודות בגרות, אבל חינוך – מזמן לא קיים וערכים כבר אין.

יצחק גלנטי: לכן אני משוכנע שעל סדר היום צריך קודם כל להעלות ברמה הראשונה את נושא החינוך.

יצחק גלנטי: לו היינו נותנים את דעתנו לכל המרכיבים האלה בצורה הנכונה ובזמן הנכון, אני חושב שהבעיה לא הייתה כל כך חמורה כפי שהיא היום.

בנימין אלון: אתה מתכוון למכשיר הפלאפון?

יצחק גלנטי: כן.

קריאה: אנחנו נראה את זה בהמשך.

יצחק גלנטי: בוודאי שניתן לחשוב על אמצעים טכנולוגיים נוספים בהם ניתן להקטין בצורה דרסטית את ממדי התופעה.

בנימין אלון: כמו שאמרתי, יש הרבה השלכות ואני מסכים בהחלט שהעניין הערכי והחינוכי הוא קודם לכל.

בנימין אלון: אנחנו בוועדת המדע והטכנולוגיה נתמקד בצדדים האלו.

בנימין אלון: אני רוצה לתקן את עצמי.

בנימין אלון: אפילו לא ראיתי ואני משבח את מי שהכין את דף המידע, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שהם אפילו מצטטים מהגמרא את מה שאמרנו, אין זקן אלא מי שקנה חכמה.

בנימין אלון: הציטוט הוא ממסכת קידושים, דף ל"א, עמוד ב'.

בנימין אלון: אמרתי שבת כי בשבת יש 157 דפים, זקן דפים אבל המקור הוא מסכת קידושים.

אבי ביצור: בדקות הקרובות מבחינתנו, כמה זמן שיקציב לנו היושב-ראש, אני אציג את הבעיה, את ההתמודדות עם הבעיה כפי שנוצרה בחודשים האחרונים ולאחר מכן שלושת הגופים שציינת, ואספנו את כולם ביחד, יציגו כאן רעיונות טכנולוגיים שעוד צריך לקבל החלטות לגביהם לגבי העתיד.

בנימין אלון: סלח לי שאני מאיץ בך קצת, אבל אני מבקש למקד ולהגיע לנושא כדי שאנשים בראייה כוללת שעובדים קשה ידעו את הדיוק שיש בכל מילה במילה.

אבי ביצור: לפני שנפתח את המצגת אני רוצה לומר שני דברים מאוד עקרוניים.

אבי ביצור: המספר 26 אלף, לא לכולם הוא אומר משהו אבל אני חושב שעכשיו הוא יאמר.

אבי ביצור: בשנת 2007 בלבד 26 אלף מקרי תקיפה מדווחים למשטרת ישראל ורק בתחום האלימות.

אבי ביצור: אני מדגיש את זה כי מיד במצגת תראו, וחשוב לומר את זה.

אבי ביצור: היום זה היום הבינלאומי למאבק באלימות, התעללות והתעמרות שהם שלושה מושגים שונים.

אבי ביצור: יושב-ראש הוועדה אומר שהמספר 26 אלף לבדו הוא מספר מדהים, אבל כאשר אתה מכניס לתוכו את ההתעללות וההתעמרות – ואני מיד אסביר את ההגדרה המקצועית – ומוסיף את תת-הדיווח במסגרת האוכלוסייה החרדית, הערבית, הדרוזית והעולים החדשים, רבותיי, אני מצטער לומר שהזקנים שלנו הפכו לשקי אגרוף.

אבי ביצור: אני אומר את הדברים כי המשפט השני הוא משפט שאני לוקח מהעיתון מהשבוע, ואני לא יודע אם ראיתם אותו.

אבי ביצור: "ידיעות אחרונות" לפני יומיים, בעמוד החמישי, ילד בן 16 שהכה זקן ללא תכלית וללא צורך, לא שדד אותו, לא חמס ממנו כלום אלא הכה אותו ואמר שהוא פשוט שונא זקנים.

אבי ביצור: אז אולי אחד לא מעיד על האביב, ציפור שיר הזאת של בריון הקשקשים הזה, אבל 26 אלף המקרים שראינו במה שנקרא ועדת ביצור שהוקמה במשרד בהנחיית ראש-הממשלה שהיום היא מינהלת, ואתם רואים היום את תוצאותיה, ומיד הן יוצגו לכם ובקצרה, המשמעות היא שאנחנו צריכים להיאבק כאן בתופעה סקטוריאלית מבישה.

אבי ביצור: פשוט סדום ועמורה.

אבי ביצור: באמת.

אבי ביצור: לא כי אני במשרד לענייני הגמלאים, לא כי השר שלי יושב כאן, לא כי אני יושב במפלגה של הגמלאים או כי היום דנים בזה אלא זאת עובדת יסוד.

אבי ביצור: את המספרים האלה אי אפשר לקבל בשום פנים ואופן.

אבי ביצור: הנתונים בחוברת היפה שהכין מרכז המידע של הכנסת על בסיס חומרי הוועדה ממשטרת ישראל, מהאוניברסיטה העברית שליוותה את המבצע עד עתה וממשיכה ללוות, אלה נתונים מחרידים.

אבי ביצור: המספרים שלפניכם, אתם רואים אותם.

אבי ביצור: אני מדבר על הגילאים ותוכלו לראות את המספרים.

אבי ביצור: זה מספר התלונות, מספר התיקים בעקבות אלימות גופנית מסוגים שונים.

אבי ביצור: טיפול אחד בבעיה הוא בנושא החמרת הענישה.

אבי ביצור: אני לא נוגע בנושא החינוך עליו דיבר חבר הכנסת גלנטי וצדק, אבל זה לא עסקנו.

אבי ביצור: נושא שני הוא הטיפול בזקן עצמו.

אבי ביצור: בגמר עבודת הוועדה היא הפכה בהחלטת ועדת שרים לענייני אלימות למינהלת של השר דיכטר בהשתתפות השר איתן והיא הפכה להיות מינהלת שעובדת בשבע הערים האלימות ביותר בישראל.

אבי ביצור: היו ראשי ערים שבאו ואמרו לנו למה לא הם, אמרנו להם שהם צריכים לשמוח בקריטריונים האלה כי הם מבעיתים.

אבי ביצור: חיפה, ירושלים, שפרעם, באר-שבע, נתניה, לוד, עכו.

אבי ביצור: שבע ערים.

אבי ביצור: בשבע הערים האלה הולך להתמודד המודל שאתם רואים.

אבי ביצור: פעם אחת זה לקחת את הזקן בביתו ולהכניס אביזרים לתוך הבית שכרגע לא ארחיב את הדיבור אלא נחמן מהמרכז הישראלי לעזרי בית לקשיש ולנכה יציג כאן מספר דברים שעושה העמותה שהיינו רוצים לראות אותם, אבל זה רק בגדר הצגה ובשום פנים ואופן, כדי שלא נטעה את הציבור, זה לא משהו שרץ היום.

אבי ביצור: מדובר אפילו על חריר בדלת, להסתכל בעינית, אבל מה עושה נכה בכיסא גלגלים ואיך הוא מסתכל?

אבי ביצור: זה לא בדיוק שיא ההיי-טק, אבל דרך איזו עינית פריזמה שהוא יראה לכם יכול לראות האדם שיושב בכיסא הגלגלים אם בא אליו הבריון השכונתי המאיים.

אבי ביצור: את כל העניין הזה נשקיע במה שנקרא קהילות תומכות.

אבי ביצור: הרעיון שמופיע בחוברת הוא ליצור קהילה למי שלא בבית אבות או במרכז יום או במועדונים כאלה ואחרים אלא נמצא בביתו, קהילה שמאבטחת, מנטרת ושומרת את זקניה.

אבי ביצור: אני רוצה לומר כאן בגילוי לב שאין לנו מושג, לשר ולמשרדו, אם באמת לחצן המצוקה יגרום לבריון לנוס על נפשו בבהלה, זה לא רוטוווילר או אמסטף אימתני, אבל זה מאוד מרתיע, זה מאוד מבהיל.

אבי ביצור: הקמפיין שניהלה הוועדה, מי שראה אותו בטלוויזיה עם הקמטים המפורסמים, הבנו שאנשים רוצים את זה מאוד, להסתדר עם משהו שהם יוכלו לצפצף למישהו שאולי יבוא.

אבי ביצור: מתוך הנחה שאותו מישהו שאולי יבוא קיים – ואני מדבר כאן למשטרה – אפשר למצוא איזה פתרון.

אבי ביצור: רעיון אחד יהיה לקחת את לחצן המצוקה סביב הנושא של טלפון ופלאפון, כפי שאמר חבר הכנסת גלנטי.

אבי ביצור: רעיון אחד הוא לקחת את לחצן המצוקה סביב רעיון ה-GPS.

אבי ביצור: הרעיון השלישי, אתו גם נתחיל, הוא מה שנקרא בואו נעבוד עם מה שיש לנו היום ביד ולכן אני מבקש שנחמן חברנו הטוב ושותפנו יציג את הדברים.

אבי ביצור: האביזרים שיש ברשותו של נחמן, מדובר על דברים פשוטים.

אבי ביצור: נסו לדמיין קרינולינה עם החצאיות של הדרומיות בדרום נגד הצפון עם חצרות הדשא הרחבות האלה, קחו קרינולינה כזאת, שימו עליה מכנסיים של גבר כשהן הפוכות, זקן נכנס פנימה, המכנס מתהפך על הגומי ומתלבש.

אבי ביצור: לקחנו את כל הדברים של נחמן יחד אתם, שמנו ניידות – עם סמלי המשרד – והפצנו את זה בכל הארץ כדי שיבואו זקנים ויראו במה אפשר לעזור להם.

נחמן פלוטניצקי: אני עומד להראות כאן כמה פתרונות שהם בעצם פתרונות מאוד זולים, להוציא אולי משהו אחד או שניים שהם יותר יקרים, והם זמינים.

נחמן פלוטניצקי: המידע ישנו והוא מתחדש וגם הטכנולוגיה מתחדשת כל יום, אבל הבעיה שלנו כפי שאני רואה אותה להעביר את המידע שיש לנו לכל אותם קשישים, לכל אותם 700 אלף קשישים ועוד 700 אלף נכים במדינת ישראל, להעביר להם את המידע שהדבר הזה הוא חשוב.

נחמן פלוטניצקי: אנחנו לא עוסקים בדברים מסחריים אלא יש לנו אתר ובאתר הזה נמצאים כל הדברים האלה.

נחמן פלוטניצקי: 300 מתנדבים, מהנדסים ומדענים, גם אינסטלטורים ונגרים, תפקידם לעזור בהתקנות או בהתאמות של הדברים האלה.

נחמן פלוטניצקי: כאן אנחנו רואים עינית לדלת שבעצם נותנת פתרון לבעיית הגובה.

נחמן פלוטניצקי: יש פריזמה ואפשר להתקין אותה גם בגובה של ילד או בגובה של כיסא גלגלים כאשר קשיש יכול לראות מי עומד מולו והאם לפתוח את הדלת או לא.

נחמן פלוטניצקי: זה טלפון סלולרי עם לחצן מצוקה שפותח באירופה.

נחמן פלוטניצקי: הלחצן פועל גם אצל אנשים כבדי שמיעה עם מתגים גדולים.

נחמן פלוטניצקי: את הלחצן ניתן לחבר לחמישה מספרים.

נחמן פלוטניצקי: הבעיה היא לחייב חברות סלולריות למכור מכשירים כאלה לקשישים במחירים זולים.

נחמן פלוטניצקי: החברות הסלולריות לא שמחות לעשות את הדבר הזה כי הקשישים בדרך כלל מקבלים שיחות ולא מוציאים שיחות, דבר שמוריד להם את כל הרייטינג.

נחמן פלוטניצקי: באירופה הטלפון הזה מסובסד על ידי ביטוח לאומי.

בנימין אלון: כאשר אתה אומר נמכר באינטרנט, מה הכוונה?

נחמן פלוטניצקי: יש אתר עזרים עליו דיברתי.

בנימין אלון: אתה לא צריך לדבר על הפער הדיגיטלי.

נחמן פלוטניצקי: בגלל זה ההדרכות שאנחנו נותנים.

נחמן פלוטניצקי: אנחנו נותנים היום בכל רחבי הארץ 580 הדרכות בשנה שמתבצעות בבתי יום לקשיש, בשכונות תומכות של אשל, ברחבי הארץ ובעיקר בפריפריה.

נחמן פלוטניצקי: אנחנו מתמקדים היום בעוטף עזה ובגבול הצפון משם מגיע המימון שלנו.

נחמן פלוטניצקי: זה להסביר לאנשים.

נחמן פלוטניצקי: הקשישים לא זמינים באינטרנט אבל הילדים שלהם כן זמינים.

נחמן פלוטניצקי: אנחנו מחלקים חוברות, אנחנו מחלקים חומרי הסברה.

נחמן פלוטניצקי: העיקר הוא בעצם להראות שיש את הדברים האלה ואפשר להשתמש בהם.

בנימין אלון: איך המשרד מביא למודעות של אנשים שיש טלפון כזה?

אבי ביצור: נכון להיום בתוכנית שמופעלת אנחנו משתמשים בלחצנים הקיימים היום בהם עושים שימוש ביד שרה לדוגמה או באשל או בביטוח הלאומי.

אבי ביצור: כלומר, לחצנים בתוך הבית.

אבי ביצור: בתוכנית אנחנו נותנים אותם חינם.

אבי ביצור: המטרה בשלב הבא, מתוך כל ההצעות שנראה כאן, להקים ועדת משנה שתתעסק ותבחר מה שיהיה הכי אמין, מהיר, קל לרכישה וגם זול כדי להגיע למצב בו זקנים שנעים ברחובות, יהיה להם גם מכשיר כזה.

אבי ביצור: נכון להיום, בזמן אמיתי, מדובר בלחצנים בבית שבשבע ערים ניתנים בשתי קהילות תומכות בכל עיר.

אבי ביצור: זאת אומרת, 14 קהילות תומכות בו זמנית וזה חינם אין כסף כולל אחזקה עד יום מותו, עד 120, של הזקן.

רפי איתן: הבעיה היא בעיה של תקציב.

בנימין אלון: תקציב לאספקת המוצרים או תקציב הסברה?

רפי איתן: תקציב לאספקת המוצרים.

רפי איתן: במקביל אנחנו ערוכים למערכת הסברה כוללת שכל אדם יוכל להגיע לזה בכוחות עצמו, לאו דווקא דרך האינטרנט אלא יוכל לפנות למילב"ת בצורה ישירה ולקבל את הציוד כמובן תמורת תשלום.

בנימין אלון: אין לי ספק שיש רבים מאוד שידאגו שלהורים שלהם יהיה את כל הדברים האלה מבלי לחכות לתקציב ממשלתי, אם הם יהיו מודעים לדבר הזה.

אבי ביצור: צריך להביא את זה למודעות הציבור.

בנימין אלון: המודעות לדעתי היא המפתח ואחר כך אפשר יהיה לעזור לאלה שאין להם את התקציב.

אבי ביצור: אנחנו הרי עסקנו בזה בחודשיים האחרונים.

אבי ביצור: כרגע אנחנו בונים את התוכנית.

אבי ביצור: הצעד הבא שהוא מאוד קרוב הוא לקבל החלטה.

אבי ביצור: או שנפיץ את כל המידע על הכל כי אנחנו חושבים שנוכל לבחור ולקבל החלטות לגבי מכשירים מסוימים, ואז פשוט לשווק את זה במבצע.

אבי ביצור: זה אביזר שבהחלט ראוי ורצוי שיהיה לאנשים מהסוגים שתכף נראה.

נחמן פלוטניצקי: זה נכון שילדים קונים להורים שלהם לחצני מצוקה ושעוני מצוקה.

נחמן פלוטניצקי: ההדרכות שלנו הן בעיקר כדי שהם יפנימו שהם צריכים לענוד את שעון המצוקה כי בדרך כלל אותו קשיש או אותו אב, לא יקרה לו שום דבר והוא שם את לחצן המצוקה במגירה.

נחמן פלוטניצקי: אתם יכולים לשאול את מגן דוד אדום, יד שרה ועזר מציון שמגיעים אחרי שמזעיקים אותם למישהו שנפל באמבטיה ושוכב שם כבר כמה שעות כי לחצן המצוקה שלו במגירה ליד המיטה.

נחמן פלוטניצקי: בהדרכות אנחנו מנסים לגרום להם להפנים כמה זה חשוב שהם יענדו את שעון המצוקה.

נחמן פלוטניצקי: אנחנו מביאים דוגמאות כאלה של אנשים ששכבו בבית שעות ולחצן המצוקה היה במרחק של לפעמים מטר מהם אבל הם לא יכלו להגיע אליו.

בנימין אלון: יישר כוח.

דפנה אליאס: אני רוצה קודם כל לברך את המשרד לענייני גמלאים על הפרוייקט המאוד מאוד חשוב הזה.

דפנה אליאס: חיכינו זמן רב שיקרה משהו בנושא הזה כי באמת זה נושא שאנחנו כואבים אותו מדי יום.

בנימין אלון: כמה מחוברים למוקד?

דפנה אליאס: כ-8,000.

בנימין אלון: בכל הארץ.

דפנה אליאס: אצלנו.

עטרה מילבסקי: דרך ביטוח לאומי מחוברים 16,700.

עטרה מילבסקי: אנשים שזכאים לגמלת סיעוד – ולא כל נכה זכאי לגמלת סיעוד – קצת מעל 16,000 מבקשים את השירות הזה ויש להם את לחצן המצוקה בבית.

בנימין אלון: לאן הוא מגיע?

בנימין אלון: לאחת מהחברות האלו.

דפנה אליאס: לחברה שזכתה במכרז.

דפנה אליאס: לחברה שמפעילה את המכרז של ביטוח לאומי.

בנימין אלון: הלחצן הזה מבחינתכם, הוא לחצן קבוע בקיר?

דפנה אליאס: עד היום עבדנו עם הלחצן הקבוע בקיר.

דפנה אליאס: הוא כמובן לכל הבית אבל הוא רק לבית.

אבי ביצור: אפשר לשים אותו גם על הקיר וגם על היד.

דפנה אליאס: השעון הזה שמסתובבים אתו, מכל נקודה בבית אפשר ליצור קשר ונשמעים מכל מקום.

דפנה אליאס: זאת אומרת, לא חייבים להיות ליד אותה נקודה בבית שם נמצא המכשיר.

דפנה אליאס: עד היום נתנו את השירות הזה.

דפנה אליאס: כמובן שיש שירותים נלווים, אבל אני לא ארחיב כרגע בנושא המצוקה כי זה המכשיר שעבדנו אתו עד היום.

דפנה אליאס: בשנה –שנתיים האחרונות הבנו שצריך לתת פתרון גם מחוץ לבית כי הקשישים בכל זאת נמצאים גם בחוץ וחשופים לאלימות.

דפנה אליאס: יש לנו גם הרבה זקנים שסובלים מדמנסיה ובמצב כזה או אחר לצערי יוצאים מהבית, הולכים לאיבוד ולא זוכרים לאן לחזור וכולי.

דפנה אליאס: חיפשנו פתרון נייד וכאן בדוגמה נראה את הפתרון שיש לנו כרגע.

יצחק גלנטי: לצערי אני חייב לצאת כי עלי לנהל את ישיבת הוועדה שלי.

יצחק גלנטי: אשמח אם לאחר מכן תצטרפו לוועדת העבודה והרווחה, בה נדון באותם הנושאים.

בנימין אלון: אני רוצה להודות לשר, למנכ"ל ולחבר הכנסת גלנטי.

בנימין אלון: אנחנו נמשיך את הדיון עד 12:30 ונשמע את הנוכחים כאן.

דפנה אליאס: כמה מלים על המכשיר ועל היתרונות שלו.

דפנה אליאס: היתרון הראשון, כפי שניתן לראות, הוא שזה מכשיר מאוד מאוד פשוט.

דפנה אליאס: אם אתם רוצים לראות את המכשיר, אפשר להעביר אותו ביניכם.

דפנה אליאס: המכשיר מאוד פשוט.

דפנה אליאס: עונדים אותו כמו שעון, הוא נוח, הוא לא יכול ללכת לאיבוד, יש כפתור אחד מרכזי שהוא מאוד קל לזיהוי, כתום ובולט, לוחצים עליו וזה כל מה שצריך לעשות ומיד נפתח קו דיבור.

דפנה אליאס: יש שני לחצנים נוספים שהם יכולים ליצור קשר עם מי שמתכנתים מראש.

דפנה אליאס: זאת אומרת, לא תמיד אני רוצה להתקשר עם מוקד המצוקה אלא לפעמים אני רוצה להתקשר לבן שלי או לשכנה ויש אפשרות גם כזאת כאשר נפתח קו דיבור גם מולם.

דפנה אליאס: יש לנו אפשרות, גם מהמוקד שלנו, לפתוח קו יזום עם המכשיר במידה שנניח קשיש לחץ וזה התנתק או לא שמעו אותו או הוא לחץ בטעות על ניתוק.

בנימין אלון: אם אני לא גמלאי שזכאי לסיוע מהביטוח הלאומי, כמה עולה לי הדבר הזה?

דפנה אליאס: בכל מקרה המכשיר הזה הוא לא המכשיר שכלול במכרז.

בנימין אלון: כמה עולה ל-5,000 האנשים הפרטיים?

דפנה אליאס: סביב 25-30 שקלים לחודש.

בנימין אלון: שירות.

בנימין אלון: כמה יעלה המכשיר החדש?

דפנה אליאס: המכשיר החדש הוא בתוספת של כ-25 שקלים.

דפנה אליאס: זה יגיע סביב ה-50 שקלים בחודש.

בנימין אלון: אין תשלום חד פעמי.

דפנה אליאס: החוק אצלנו הוא שאין תשלומים חד פעמיים ואין התחייבות.

דפנה אליאס: זאת אומרת, היום אתה התחברת ובעוד חודשיים אתה רוצה להתנתק, באותו יום אתה מתנתק ואתה לא צריך לחכות תקופה כלשהי או שיהיה לך קנס.

דפנה אליאס: אלה מחירי השוק שלנו.

בנימין אלון: אתם חברה רווחית.

דפנה אליאס: אנחנו נסחרים בבורסה.

דפנה אליאס: אתה יכול לראות את הדוחות שלנו.

דפנה אליאס: דבר נוסף הוא שזה כמובן מתאים לכל אחד, לא משנה מה השפה ומה המיקום, יש לנו מוקדנים דוברי כל השפות.

בנימין אלון: בכמה שפות מדברים המוקדנים?

דפנה אליאס: בכל השפות.

דפנה אליאס: עברית, רוסית, ערבית, אמהרית, ספרדית, צרפתית.

דפנה אליאס: זה מכשיר שהקשיש לא יתבייש ללכת אתו, כי זה בכל זאת נראה די בסדר, ומצד שני הוא מספיק בולט כדי שהתוקף יראה שיש כאן משהו שיכול לקרוא לעזרה.

דפנה אליאס: ברגע שלוחצים כבר שומעים שיש איזושהי התקשרות, באותו רגע זה מרתיע, גם אם המוקדנית אומרת שהיא קוראת למשטרה שבעוד שתי דקות תהיה אצלו ובשתי הדקות האלה היא נשארת אתו על הקו והיא יכולה לדבר, לצעוק על התוקף, דבר שכן מרתיע.

ראובן זליג: המכשיר תוכנן ויועד לתחום הזה של הקשישים כדי שיהיה להם קל ללכת אתו ולכן חשבו על כמה נקודות מאוד קריטיות.

ראובן זליג: אם הסוללה נחלשת, מיד מתקבלת במוקד הודעה מדויקת ממי זה הגיע ושצריך להטעין את המכשיר.

ראובן זליג: אפשר להתקשר לקשיש ולהזכיר לו להטעין את המכשיר.

ראובן זליג: אם בטעות הוא מכבה אותו או מדליק, כל דבר שהוא עושה עם המכשיר, מיד אפשר לדעת על כך.

ראובן זליג: כמובן שאפשר לדעת בכל זמן נתון שרוצים אם הקשיש מאפשר גם את המיקום שלו.

ראובן זליג: כלומר, לא רק שהוא לוחץ על לחצן מצוקה.

ראובן זליג: אם יש קשישים שסובלים מבעיית זיכרון ויכולים ללכת לאיבוד והם גם לא יזכרו ללחוץ על הלחצן, אני עדיין יכול לאתר אותם.

ראובן זליג: שוב, הכל במגבלות ההסכם מול הקשיש ובני משפחתו כי לא כולם רוצים איתור, אבל יש גם את האפשרות הזאת והיא חשובה.

מוטי מור: חברת פוטורו היא למעשה חברת פיתוח טכנולוגיות, היא לא חברה שמספקת שירותים אלא היא חברה שמספקת מערכות טכנולוגיות לחברות שמספקות שירותים.

מוטי מור: החברה שלנו מתמחה בפיתוח מערכות איתור וזה הייעוד הספציפי שלנו.

מוטי מור: אנחנו מייצרים מערכות מיוחדות שמסוגלות לאתר בתוך בנים מורכבים, זאת אומרת, איתור IN DOOR שבעתיד ישמשו כמערכות לקוחות חילוץ והצלה ולחיילים.

מוטי מור: כמו כן אנחנו מפתחים ופיתחנו מערכות איתור מאוד מאוד חכמות לכלי רכב ולפני כשנה, ברגע שהחל גל התקיפות, פתחנו נישה חדשה בתוך החברה ואכן כמו ידידינו כאן פיתחנו מערכת שהיא ייעודית לאוכלוסייה מבוגרת וגם שמנו פיצ'רים מיוחדים עם דגש לחולי אלצהיימר.

מוטי מור: את הפיילוטים שלנו ביצענו בחברת משען במשך כחודש באמצעות קצין הביטחון כאשר אחד היתרונות שלנו הוא שהמכשיר מלכתחילה כשהוא נבנה, הוא לא נבנה על פלטפורמה סלולרית ולאחר מכן, מאז הוספנו את הלייר של ה-GPS אלא מהתחלה, מהבסיס, הוא נבנה בעצם כמערכת GPS.

בנימין אלון: חולה אלצהיימר צריך להיות מודע ולזכור שהוא צריך להרכיב את המכשיר.

מוטי מור: לא, הוא לא צריך.

מוטי מור: המכשיר הוא מכשיר זהה.

מוטי מור: הוא מכשיר שהוא בצורת שעון.

בנימין אלון: מישהו צריך לוודא שהוא ענד את המכשיר כל בוקר.

מוטי מור: לא כל בוקר.

מוטי מור: פעם אחת.

מוטי מור: שמנו שם מנגנון מיוחד.

בנימין אלון: החולה הולך לישון, הוא עשה מקלחת, המכשיר בחוץ.

מוטי מור: לא, המכשיר נשאר עליו.

מוטי מור: זה שעון שנשאר לך על היד.

מוטי מור: אתה מסיר את השעון במקלחת?

בנימין אלון: כן.

מוטי מור: אני לא.

מוטי מור: המכשיר הוא אטום למים.

מוטי מור: השעון ננעל פעם אחת.

מוטי מור: זה מגיע בשתי ורסיות, כסגירה רגילה ובסגירה מיוחדת שמאוד דומה למנגנון של התגים בבגדים בחנויות שרק מישהו מאוד ספציפי מסוגל להוציא את זה, בין אם זה האח או הבן שדואג לקשיש.

מוטי מור: אחד הפיצ'רים המיוחדים במערכת הזאת היא שהמערכת, ברגע שמלבישים אותה על הקשיש בפעם הראשונה, על חולה האלצהיימר, ניתן לסמן את האזור הטבעי שלו שהוא מסתובב בו, וברגע שהוא יוצא מהאזור הטבעי הזה, ישר מתקבלת התרעה.

בנימין אלון: אז הוא לא יכול לפרק את זה סתם כך.

מוטי מור: הוא לא יכול לפרק את זה סתם.

בנימין אלון: זאת סגירת מעגל, כמו אצל תינוק.

מוטי מור: לא, זה לא כמו אזיק של אסירים כי אזיק של אסירים אף אחד לא פותח.

מוטי מור: מדובר למעשה על סגירה מגנטית ולא על סגירה קונבנציונאלית של שן שנכנסת לתוך חור אלא סגירה מגנטית שרק המכשיר עצמו משחרר אותה.

מוטי מור: מה שקורה הוא שברגע שלמעשה הקשיש יוצא מהמקום שבו הוא חי – בין אם זה משען או בין אם זה הבניין שבו הוא נמצא ומדובר בדיוק ברמה של מטר – ישר מתקבלת התרעה, בין אם הוא מעונין להיות מחובר למוקד או לא מחובר למוקד.

מוטי מור: במידה שהוא לא מחובר למוקד, הבן או האח או האישה מקבלים התרעה SMS לטלפון הסלולרי שאומרת להם שהאב נמצא ברחוב הירקון 13 בתל-אביב ואז יודעים בדיוק היכן הוא נמצא ונוסעים לשם לאסוף אותו.

בנימין אלון: אתם עבדתם עם משען אבל יש לכם גם ניסיון עם אנשים שחיים בביתם שלהם?

מוטי מור: כמו שהסברתי לך, את הכלוב הווירטואלי אפשר לפתוח ברמות של מטרים ספורים.

מוטי מור: כדי לבצע ניסוי מבוקר, ביצענו את זה באמצעות משען משום ששם היו לנו את הכלים ואת שיתוף הפעולה.

מוטי מור: לא יכולנו לפנות לאוכלוסייה המבוגרת ולבקש ממנה לבוא להשתתף בניסוי כזה.

מוטי מור: יש גם ציוד שהיה צריך לשמור עליו.

מוטי מור: התוצאות הן תוצאות חד-משמעיות.

מוטי מור: אי-דיוק ברמה של מטרים ספורים, הכלוב הווירטואלי נפתח בכל מקום בארץ, ברגע שיוצאים מתוך התחום הזה, ישר מתקבלת התרעה.

מוטי מור: אנחנו מתמחים בכל הנושא של תנועה, בגלל מערכות האיתור התוך-מבניות, כך שאנחנו מכניסים פיצ'ר חדש שברגע שהקשיש מבצע תנועה מסוימת שהיא תנועה של הצילו או הוא נופל, אנחנו מזהים את הנפילה או את התנועה הזאת וזאת מבחינתנו אינדיקציה לפתיחת שיחה וקריאה למוקד לבדוק מה קורה עם הקשיש מבלי שהוא אפילו לחץ על הכפתור.

קריאה: חייבים להחליף את השם.

קריאה: כלוב וירטואלי, זה נשמע נורא.

בנימין אלון: זה נכון.

בנימין אלון: אני מבין שאתם בעיקר ממוקדים באנשים עם שכחות שונות, עם מחלות שונות, ולא הייתי קורא לזה דווקא קשישים.

מוטי מור: אנחנו מתמחים בפיתוח מערכות איתור.

מוטי מור: איתור הוא הספציפיקציה שלנו.

מוטי מור: אנחנו לא מייצרים שום דבר מלבד מערכות איתור כאשר נישה מסוימת שפתחנו לפני שנה מתעסקת בחולי אלצהיימר או תשושי נפש ובמקביל גם אוכלוסייה מבוגרת.

מוטי מור: כל הפונקציות הבסיסיות שהוזכרו כאן – חיוג לשלושה קווי טלפון, גם זה משהו שמגיע עם המכשיר.

בנימין אלון: אני חושב שיש כאן דברים באמת מרתקים.

בנימין אלון: אני מצטער שאין כאן מספיק תקשורת למרות שהיא הוזמנה אבל כנראה שעד שאין איזו תמונה של זקנה חבולה, זה לא מספיק מעניין ואנחנו רגילים לזה בוועדה הזאת.

בנימין אלון: יש כאן דיונים מאוד מאוד ענייניים, אבל כנראה לא מספיק צהובים כדי שהתקשורת תזכה אותנו בנוכחותה וחבל, כי אני חושב שהמפתח לדברים זאת המודעות של הציבור.

בנימין אלון: הרבה מאוד אנשים ירכשו לבד, לפני שהמדינה תצטרך להתערב בזה והייתי רוצה לדעת ממך גבירתי מהביטוח הלאומי בנושא הזה של מקבלי קצבאות זקנה, לאו דווקא גמלת סיעוד, האם אפשר לתת להם את המכשירים האלה.

בנימין אלון: יש לכם הרי גם צינור קשר עם כל מקבל קצבת זקנה וכל חודש יש אינפורמציות.

אילנית קליימן: לגבי הנתונים שהוצגו.

אילנית קליימן: אמנם יש כ-26 אלף תלונות של אנשים לגבי כל סוגי העבירות.

אילנית קליימן: אם אנחנו מתמקדים באלימות או מה ששייך לתחום, אנחנו מדברים על כ-2,000 עבירות.

אילנית קליימן: חשוב מאוד שזה יהיה ברור.

בנימין אלון: כלומר, 24 אלף תלונות הן בעיקר לגבי עבירות רכוש.

אילנית קליימן: אם אדם בן 66 בעל רכב מתלונן על כך שגנבו את הרכב שלו, זה משהו אחר.

אילנית קליימן: המספר מתפלג לכל מיני סוגים אחרים של עבירות, ביניהן גם עבירות רכוש, אבל הרעיון הוא כאן לתת מענה בעיקר לעבירות אלימות כאשר עבירות האלימות החמורות הן כ-50 בשנה ואני חושבת שמאוד מאוד חשוב לציין את זה.

בנימין אלון: אין לי ספק מהזיכרון שלי בעבר בכל מיני ועדות שעסקו בנושא שהמרכיב של עבירות רכוש מושפע מאוד מאלכוהוליסטים ונרקומנים שהם חזקים על חלשים.

בנימין אלון: זאת אומרת, הם עצמם אנשים מפוחדים וחסרי כוח והם הולכים לאנשים שהם חושבים שהם יכולים לעשות להם את זה.

בנימין אלון: יש נתונים בנושא הזה מבחינת המשטרה, פילוח של הנושא של קשישים ביחס לנושאים האלה של סמים ושל אלכוהול?

אילנית קליימן: זה הפילוח.

אילנית קליימן: מבחינת קשישים מתלוננים, אם אני מבינה אותך נכון, לשנת 2007, מכלל עבירות הרכוש, הם תופסים חלק של 26 אלף.

בנימין אלון: איזה חלק זה מתוך עבירות רכוש?

אילנית קליימן: אני לא יודעת לציין כרגע.

בנימין אלון: על רקע כזה.

אילנית קליימן: כרגע אני לא יודעת לציין.

בנימין אלון: אבל את יכולה לומר שזה קהל היעד היותר גדול של עבירות רכוש של אותם עבריינים שהם נרקומנים ואלכוהוליסטים?

אילנית קליימן: לא, אני ממש לא יכולה לומר דבר כזה.

בנימין אלון: אין לכם נתונים על זה?

אילנית קליימן: אני יכולה לבדוק את זה אבל אני לא יכולה לומר היום שמכלל תיקי עבירות הרכוש לשנת 2007 שנפתחו במשטרת ישראל, עיקר הקורבנות הם קשישים.

אילנית קליימן: לא, אני לא יכולה לומר את זה.

בנימין אלון: הייתי מאוד מבקש לקבל נתונים בנושא הזה כי אמנם אנחנו עוסקים כאן בפתרונות טכנולוגיים אבל כמו כל טרור, צריך לייבש את הביצה ולא לרדוף אחרי כל יתוש.

בנימין אלון: מאוד הייתי רוצה לדעת האם יש לכם פילוח לגבי חלקו של המגזר הזה של הזקנים בעבירות רכוש בעיקר על רקע של נרקומנים ואלכוהוליסטים, ואם יש כאן משהו שהוא משמעותי, צריך להתייחס לזה יותר.

טיבי רוט: רציתי לציין שכל מה שנאמר כאן, במיוחד על ידי חבר הכנסת גלנטי, בקשר לנושא הזה הוא באמת חלק מבעיה כוללת יותר שבטיפול מספר משרדים ובראש וראשונה משרד החינוך.

טיבי רוט: בסופו של דבר הכשלים שמתחילים שם מסתיימים אצלנו ולצערי זה רק חלק מהבעיה שכמו כל דבר מתחיל ונגמר בתקציב.

בנימין אלון: איזה פעילות יזומה המשטרה כן עושה כדי להגן על האנשים?

בנימין אלון: איך אתם משתמשים בטכנולוגיות?

בנימין אלון: אני מסכים לדבריך, אבל אמרנו מראש שנתמקד בתחום הזה.

טיבי רוט: אני בא ממפע"ת שזו המחלקה לפיתוח אמצעים טכנולוגיים ולצערי היא יחידה מאוד קטנה שלא מפתחת שום דבר סתם כך על דעת עצמה אלא אנחנו מוכוונים דמ"צ, דרישה מבצעית.

טיבי רוט: זאת אומרת, הדרישות שעולות מן היחידות בשטח.

טיבי רוט: עד היום לא נתבקשנו להתייחס לסוגייה הזאת וזאת הפעם הראשונה שנמצא נציג שלנו שנחשף לבעיה.

טיבי רוט: בכל מקרה, השיטה בה אנחנו עובדים היא שיטה מסודרת.

טיבי רוט: זאת אומרת, מגדירים מראש אם רוצים לפתח אמצעי טכנולוגי שיפתור פער כלשהו.

בנימין אלון: אם הבנתי נכון, מפע"ת מוכוון דמ"צ, כך שעד עכשיו לא הייתה לכם דרישה מן השטח לדברים האלו.

בנימין אלון: מה הכוונה?

בנימין אלון: כאשר יש דרישה, מה קורה?

בנימין אלון: המפע"ת עובד על המוצר?

בנימין אלון: מה קורה כאשר יש דרישה?

טיבי רוט: אנחנו מקבלים אוסף של דרישות שעוברות תעדוף.

טיבי רוט: הדרישות שעברו ואושרו לביצוע פיתוח, הדרישה המבצעית הזאת היא למעשה הגדרת הבעיה, מה אנחנו רוצים לפתור.

טיבי רוט: אז אנחנו בדרך כלל יורדים ליחידת השטח ומבררים אתה בדיוק מה הפער שצריך לכסות ואז מתרגמים את זה ללשון טכנית, ואז אפשר לצאת לפיתוח של אמצעי שיסגור בדיוק את הפער הנדרש.

טיבי רוט: אותו הדבר הייתי מציע גם כאן, כי יש כל מיני בעיות וצריך להגדיר בדיוק מה אנחנו רוצים.

בנימין אלון: אנחנו הרי לא מצפים מהמשטרה להיות תחליף לכל העניין הטכנולוגי שכמו שראינו שייך להרבה גורמים אחרים, אבל מה שכן הייתי מצפה זה שמצדכם תהיה הבחנה נכונה, יהיה פילוח נכון, תהיה הגדרה נכונה של הבעיה ואז תתנו איזושהי התייחסות טכנולוגית.

בנימין אלון: זאת אומרת, האם במשטרה יש התייחסות לנושא הזה של אלימות נגד קשישים.

בנימין אלון: את אומרת שהיו רק 2,000 מקרים והשאלה מה הדרישה שבאה מהשטח לטיפול בנושא הזה.

אילנית קליימן: אני לא יודעת אם באה דרישה מהשטח, דרישה טכנולוגית.

אילנית קליימן: בהחלט יש דרישה מהשטח ליותר נוכחות וכמובן שבסוף השורה התחתונה אומרת יותר אמצעים.

בנימין אלון: האם המוקדים שתוארו כאן מוכרים למשטרה באיזושהי צורה?

בנימין אלון: למוקדים יש איזשהו חיבור למשטרה?

דפנה אליאס: כן.

דפנה אליאס: בוודאי.

דפנה אליאס: למשטרה, למגן דוד אדום, למכבה אש.

בנימין אלון: הם מחוברים.

דפנה אליאס: כן.

בנימין אלון: ואתם מודעים לזה.

אילנית קליימן: בהחלט כן.

אילנית קליימן: אנחנו יודעים שיש קשישים שיש להם לחצני מצוקה.

בנימין אלון: האם יש לכם איזושהי יכולת לדווח לנו על הטיפול שנעשה, על השימוש, אם זה טוב או לא טוב?

בנימין אלון: האם זה מצוי או לא מצוי?

אילנית קליימן: אני לא יודעת לתת לך תשובה כי זה לא תחום העיסוק שלי.

טל עזגד: חילק מהפניות שלנו הן לא רק פניות מצוקה שקשורות למשטרה אלא אלה גם פניות של רופא, אמבולנס או פניות אחרות לאיכות חיים.

בנימין אלון: יש לכם איזה שהם נתונים?

טל עזגד: לא כרגע, אבל אני יכול לבדוק את זה ולהעביר אותם.

בנימין אלון: אני מבקש שתשלחו לנו וגם שתשלחו את זה למשטרה - יש לנו כאן נציגים בכירים של המשטרה - כדי שזה יבוא מהשטח ואז אצלכם יתקיים דיון האם בעקבות הדברים האלה יש אפשרות לשכלול טכני או להרחבת הדברים האלה או לאיזשהו דבר.

בנימין אלון: אני מניח שהמשטרה עונה מהר.

דפנה אליאס: כן.

דפנה אליאס: מתקשרים למוקד של המשטרה.

טל עזגד: זאת לא בעיה.

טל עזגד: יש 100 ו-100 עונה תמיד.

טל עזגד: הפתרון שלנו מונע מהקשיש את הצורך לחייג ולהגיע לטלפון.

טל עזגד: הוא לוחץ ואצלנו שומעים מצוקה ומצלצלים למשטרה.

דפנה אליאס: אנחנו נשארים אתו על הקו.

דפנה אליאס: דוקטור ביצור ערך סיור אצלנו לפני כשבוע-שבועיים ובדיוק היה מקרה של קשישה שנפלה בדירה , לא היה אף אחד שהיה לו מפתח כדי לפתוח את הדלת והיו צריכים להיכנס פנימה עם אמבולנס כדי להרים אותה.

דפנה אליאס: במקרה כזה זה מקרה קלאסי ליצור קשר עם המשטרה.

טל עזגד: אי אפשר לפרוץ דלת ללא נציג משטרה ואז באמת המשטרה מיד נתנה מענה והגיעה לאחר מספר דקות.

אילנית קליימן: מה גם שקריאות כאלה שמגיעות למוקד המשטרה ומי שעומד מאחורי הקו מזדהה כנציג של חברת מוקד, במוקד המשטרתי יודעים לתת את התעדוף לאירוע מסוג כזה.

שאול צור: דיברת על כך שאולי המוסד לביטוח לאומי צריך לתת מענה בנושא של לחצני מצוקה לאוכלוסיות של זקנים מקבלי קצבת זקנה ואני אומר שמשרד הרווחה מסייע בארץ ביישובים בהם יש מה שנקרא שכונות תומכות לזקנים שחיים מקצבת זקנה עם הטבה סוציאלית לסבסוד לחצני מצוקה במסגרת השכונות התומכות.

שאול צור: אני לא יודע מה המספרים.

שאול צור: יש בארץ כ-200 שכונות תומכות אבל אני לא יכול לתת לך את המספרים כי זה לא תחום האחריות שלי אבל משרד הרווחה, במסגרת האמצעים שיש לו, משתדל לתת מענה לאוכלוסייה הזאת.

בנימין אלון: איך מתבצע הקשר בין מקבלי קצבת זקנה, לא סיעוד, לבין ביטוח לאומי?

עטרה מילבסקי: מקבלי קצבת זקנה מקבלים את הקצבה דרך הביטוח הלאומי.

בנימין אלון: מדי פעם יש תקשורת כתובה?

עטרה מילבסקי: כל הזמן יש.

עטרה מילבסקי: האנשים מדווחים ומקבלים מכתב פנייה לגבי זכאות זאת או אחרת.

בנימין אלון: כל מקבל קצבת זקנה, לפחות פעם אחת, קיבל מכתב מהביטוח הלאומי.

עטרה מילבסקי: כן.

בנימין אלון: לרוב זה יותר מפעם אחת.

עטרה מילבסקי: תלוי בעניין, אם יש צורך.

בנימין אלון: מעבר לפנייה שהתייחס אליה עכשיו מר צור שלא רק מקבל קצבת סיעוד אלא גם קצבת זקנה ולאו דווקא בשכונות מצוקה, לפנות כדי שהם יסייעו כספית בנושא.

בנימין אלון: אני הייתי מבקש משהו הרבה יותר ספציפי, שכל מקבל קצבת זקנה יקבל במכתב אינפורמציה על הדברים האלו.

בנימין אלון: אני חושב שזה ערוץ שנקרא שיווק ממוקד.

עטרה מילבסקי: אני אעביר את זה.

בנימין אלון: זה הדיוור הישיר הכי ישיר שיש כי יש לכם את הרשימות, יש את קהל היעד.

בנימין אלון: כמובן לא כפרסום, אם כי גם כפרסום יכול להיות שתאפשרו.

עטרה מילבסקי: הביטוח הלאומי לא יכול להעדיף חברה זו או אחרת.

בנימין אלון: צריך לראות איך עושים את זה.

עטרה מילבסקי: אולי ברמה של הפצת ידע, אולי אפילו בעזרת האגף לייעוץ לקשיש שפרוס בכל הארץ ומגיע להרבה קשישים או מרכזי היום.

עטרה מילבסקי: יש שלוחות בהרבה מאוד אמצעים, גם של משרד הרווחה, גם של הביטוח הלאומי, שיכולים להפיץ את הידע אבל ברור שזה יהיה בלי העדפה לגוף זה או אחר אלא במסגרת המכרז שיש לנו כאשר יותר חברות נכנסות.

בנימין אלון: אני חושב שערוץ התקשורת הזה הוא הכי פשוט ודווקא לגיל הזה הוא הכי קונבנציונאלי והכי עיקרי כי הם קוראים את הדברים האלה.

בנימין אלון: צריך לחשוב איך עושים את זה בלי בעיות של פרסום.

מוטי מור: הערה לא טכנולוגית אלא מתייחסת לדבריך, איך מייבשים את הביצה ולא מחפשים את היתושים.

מוטי מור: כאשר צה"ל רצה טייסים או רצה לגייס חבר'ה לקרבי, הוא שלח חיילים לבתי הספר לשבת ולדבר עם התלמידים.

מוטי מור: אני חושב שזה יהיה רעיון חכם לשלוח את סיירת סבא במקום שיחפשו ברחוב קרימינלים שמחפשים זקנים ואולי אפילו גם לסכן אותם תוך כדי זה, שייגשו לבתי הספר וייצרו אינטראקציה עם התלמידים עצמם ברמה האישית.

מוטי מור: ברגע שהם ייצרו את האינטראקציה עם התלמידים, התלמידים בעצמם יעבירו את המסר אחד לשני.

בנימין אלון: אני מסכים אתך.

בנימין אלון: יש גם מערך פרסום שהם עושים.

מוטי מור: הפרסום לא מגיע לתלמידים.

מוטי מור: התלמידים נמצאים באינטרנט והם לא קוראים עיתונים, הם לא שומעים חדשות ולא צופים בטלוויזיה אלא רק בסרטים.

מוטי מור: יש משחק מחשב שלוקח את הילד לגבולות וירטואליים בהם הוא למעשה קרימינל.

אילנית קליימן: הוא הורג שוטרים, סוחר סמים וכולי, וכך מרוויחים יותר כסף.

מוטי מור: למעשה זה עולם ללא גבולות.

בנימין אלון: למה אי אפשר להוציא דבר כזה אל מחוץ לחוק כי זה מהווה הסתה לאלימות?

מוטי מור: בארצות-הברית ניסו במשך שנים לעצור את המשחק הזה, משקיעים מיליונים בתביעות משפטיות, אבל זה לא צלח וזה הופך ליותר אטרקטיבי.

בנימין אלון: רבותיי, אני מודה לכולם ואני מקווה שיצאו מכאן דברים מעשיים.