ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 628, 2008-07-08 09:00

רוברט אילטוב: בוקר טוב לכולם.

רוברט אילטוב: אנחנו נתחיל בדיון על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון-עסקה בעניין שירותי רפואה דחופה), של חבר הכנסת משה שרוני.

רוברט אילטוב: הצעת חוק זו עברה במליאת הכנסת ב-9 לאוקטובר, והיה פה דיון ראשוני ב-20 לנובמבר 2007.

רוברט אילטוב: האם יש למישהו עוד הערות כלליות על הדיון הקודם?

רוברט אילטוב: אם כך, חבר הכנסת שרוני, בבקשה.

משה שרוני: האם ישנם כאן עוד חברי כנסת?

משה שרוני: שנינו יכולים להעביר את החוק הזה, ואני חושב שאפשר להעביר את זה בלי שום בעיות.

אתי בנדלר: אדוני, אנחנו נוהגים לקרוא, לשמוע הערות על כל אחד מהסעיפים.

משה שרוני: אני יודע שאתם נוהגים לקרוא, ואני מרשה לכם לעשות את זה, בבקשה.

רוברט אילטוב: אנחנו נתחיל בהקראה.

רוברט אילטוב: האם יש נוסח אחר?

אתי בנדלר: יש תיקונים לנוסח שהציע משרד התמ"ת.

אתי בנדלר: חנה, האם את מוכנה לקרוא ולהסביר?

חנה טירי: האם אתם רוצים שאנחנו נקרא ישר את הנוסח שאנחנו מציעים?

אתי בנדלר: אני חושבת שכן.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת שרוני, האם אתה מעודכן עם הנוסח החדש?

משה שרוני: אני לא מעודכן, תמ"ת לא עדכנו אותי.

משה שרוני: כל המשרדים הממשלתיים עושים לעצמם עבודה, והם לא מודיעים גם למציעים.

משה שרוני: אני מצטער מאוד, זה לא בסדר.

חנה טירי: אנחנו התכוונו להעביר את ההצעה לוועדה.

משה שרוני: מה פירוש התכוונתם?

משה שרוני: לא מביאים לתוך הדיון.

חנה טירי: אבל, ככה אנחנו נוהגים מאז ומתמיד.

חנה טירי: אנחנו בדרך כלל מעבירים את הנוסח לוועדה.

חנה טירי: ברגע שהוועדה מתחילה לדון בהצעות, הכול עובר דרך הוועדה, וצר לי אם חבר הכנסת- - - אנחנו בסך הכול הצענו נוסח שאנחנו חושבים שהוא מטיב עם הצרכן.

חנה טירי: אנחנו רוצים לבוא לקראת חבר הכנסת, באמת להרחיב כמה שיותר את ההצעה.

חנה טירי: בסך הכול, המטרה שלנו היא אותה מטרה של חבר הכנסת המציע.

חנה טירי: עד אתמול ישבנו עם הערות, והנוסח שאנחנו הצענו הוא נוסח שהוא מוסכם על הממשלה, אין בינינו חילוקי דעות.

חנה טירי: גם בגלל שאתמול עד הרגע האחרון עוד היינו בדיונים פנימיים, העברנו את הנוסח שלנו ליועצת המשפטית של הוועדה אתמול.

רוברט אילטוב: מתי העברתם את זה לוועדה?

חנה טירי: ביקשו מאיתנו מהייעוץ המשפטי, להעביר את ההערות שלנו, והעברנו אתמול את ההערות.

רוברט אילטוב: אתמול.

רוברט אילטוב: הרי זו הצעת חוק פרטית, וחבר הכנסת צריך להתייחס להערות שלכם.

רוברט אילטוב: איך אתם רוצים שחבר הכנסת - - -

חנה טירי: הכוונה שלנו - כמו שאנחנו עושים בדרך כלל גם בהצעות חוק אחרות, קוראים את הצעת החוק של חבר הכנסת המציע, ואנחנו מעירים לגופו של עניין, ואז חבר הכנסת מקבל את - - -

לאה ורון: עו"ד טירי, אני מניחה שחבר הכנסת שרוני והוועדה מאוד מאוד מודים לכם על העבודה שלכם שעשיתם במשרד.

לאה ורון: ההערה היחידה היא שאלמלא זה היה מגיע אתמול, אפשר היה להפיץ את זה מבעוד מועד.

לאה ורון: אנחנו הפצנו את זה באתר הוועדה גם לנציגים.

לאה ורון: אבל, אם זה היה מגיע פרק זמן יותר ארוך, אפשר היה ליידע את חברי הכנסת, להעביר את זה לכולם מבעוד מועד, ולאפשר.

לאה ורון: בכל מקרה, הוועדה מודה לכם על העבודה שעשיתם.

חנה טירי: תודה רבה.

חנה טירי: עשינו מאמצים רבים באמת להגיש את ההצעה כמה שיותר מהר.

רוברט אילטוב: האם יש שינויים מהותיים בין הצעתכם להצעת המציע?

חנה טירי: יש תוספות, יש שינויים מהותיים, ואנחנו נפרט אותם בדיון.

חנה טירי: אם חבר הכנסת יקבל אז הוא יקבל.

אתי בנדלר: אדוני היושב ראש, אני מציעה שהגברת טירי תתחיל לקרוא את ההצעה, ותציג את השינויים שהממשלה מציעה, ואז ייערך בהם דיון.

משה שרוני: ונלך להצבעה אם מקבלים אותה כן או לא - זה הכול.

אתי בנדלר: מצביעים על כל דבר.

רוברט אילטוב: בבקשה להקריא.

חנה טירי: ההערה הראשונה שאנחנו הערנו - בהצעת החוק המקורית זה נקרא עסקה בעניין שירותי דחופה.

חנה טירי: אנחנו מציעים לקרוא להצעה עסקה מתמשכת בעניין שירותי רפואה דחופה, כשהכוונה היא שהחוק הזה יחול על מתן שירותים לתקופה מתמשכת, ולא על מתן שירות שהוא חד-פעמי.

חנה טירי: לא רצינו להכניס לפה את מד"א, ואולי יש נותני שירותים חד-פעמיים אחרים.

חנה טירי: הכוונה שלנו היתה להחיל את זה על נותני שירותים שאתה מתקשר בעסקה, ואתה נהיה מנוי שלהם, ואתה אמור לקבל את השירות הזה למשך תקופה ממושכת.

אתי בנדלר: אולי נברר ברשותך עם חבר הכנסת המציע, האומנם לכך התכוונת?

אתי בנדלר: אני אחדד את הדברים.

אתי בנדלר: מדובר כאן למשל גם על רכישת ציוד.

אתי בנדלר: אני מניחה שלא התכוונת לזה שאני הולכת לחנות וקונה בסופר-פארם מד לחץ דם, אלא הכוונה היא שאני מתקשרת כמנויה עם גוף כלשהו בהתקשרות מתמשכת.

משה שרוני: נכון, התקשרות.

אתי בנדלר: אכן מדובר בעסקה מתמשכת כמשמעותה בחוק הגנת הצרכן.

חנה טירי: ויש כבר היום הגדרה בחוק מה זה.

חנה טירי: לגבי ההגדרה עצמה – אנחנו הצענו הגדרה אחרת בהתייעצות משרד הבריאות במקום ההגדרה שקבועה בסעיף קטן (א).

חנה טירי: אנחנו לא אומרים שההגדרה הקיימת היא הגדרה לא טובה.

חנה טירי: אבל, אנחנו הצענו הגדרה שהיא רחבה יותר, מקיפה יותר, וגם ממעטת את מה שרצינו למעט, ואני אסביר לאחרי שאני אקריא.

חנה טירי: "בסעיף זה שירותי רפואה דחופה, שירותי תמיכה רפואית, או טיפול רפואי, כהגדרתם בחוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, לרבות הסעה באמבולנס, ייעוץ או ביקור חולה, הפעלת מוקדים להיענות קריאות באמצעות לחצן מצוקה, או אספקה של מכשיר או ציוד רפואי אחר, והכול למעט שירותים הניתנים על-ידי קופות חולים כהגדרתם בחוק ביטוח בריאות ממלכתי התשנ"ד-1994.

חנה טירי: " בדיון הקודם דובר על כך שאנחנו נמצא איזשהו פתרון להחריג את קופות החולים, כי כשאתה חבר בקופת חולים זו בעצם עסקה מתמשכת למתן שירותי רפואה דחופה.

חנה טירי: לכאורה, לא רצינו - - -

משה שרוני: תגידי, האם את חיה במדינת ישראל?

משה שרוני: האם משרד הבריאות מסוגל לתת הוראות לקופות החולים?

משה שרוני: על מה אנחנו מדברים כאן?

משה שרוני: באמת.

חנה טירי: מה הקשר?

משה שרוני: איך קשורות קופות החולים לזה?

משה שרוני: אם למשרד הבריאות היו הערות אז הם היו צריכים לכתוב הערות, ולא שתמ"ת צריך לכתוב הערות של משרד הבריאות.

חנה טירי: זה בהסכמה עם משרד הבריאות.

אתי בנדלר: הגברת טירי משמשת לצורך העניין כנציגת הממשלה.

חנה טירי: אבל, אמרתי בתחילת דבריי שזה מתואם עם משרד הבריאות.

רוברט אילטוב: האם יש פה נציג של משרד הבריאות?

מאיר ברודר: כן.

רוברט אילטוב: האם אתם מתואמים?

מאיר ברודר: כן.

מאיר ברודר: יש לי כמה הערות טכניות.

אתי בנדלר: גם לי יש הערות טכניות, אבל אנחנו מדברים כרגע על העיקרון.

אתי בנדלר: העיקרון הוא שמדובר על עסקה מתמשכת לקבלת טיפול רפואי, או לרכישת ציוד רפואי, כשהכוונה היא בהתאם לעמדת הממשלה לא להחיל את החוק הזה על קופות החולים משום שיש הוראות דין אחרות שחלות על קופות החולים, ואם אני מבינה נכון גם לא להחיל עם הזמנת אמבולנסים או שירותים רפואיים ממד"א.

יצחק זיו: או ממד"א, או מחברה אחרת.

אתי בנדלר: על חברה אחרת זה כן יחול.

אתי בנדלר: על מד"א שיש חוק ספציפי שדן במד"א, ובקופות החולים שחוקים אחרים מטפלים בהם – הרעיון הוא לא להחיל עליהם את חוק הגנת הצרכן.

משה שרוני: זה מונופול.

רוברט אילטוב: מה עם אמבולנס פרטי?

אתי בנדלר: אמבולנס פרטי כן יוחל.

משה שרוני: אמבולנס לא מונופול, מד"א זה מונופול.

יצחק זיו: שח"ל לא, ונ.ט.ל.י, לא.

אתי בנדלר: בוודאי כן יחול.

אתי בנדלר: חוק הגנת הצרכן יחול על כל אלה.

אתי בנדלר: הצעת החוק הזאת בהתאם למוצע על-ידי הממשלה תחול על כל נותני השירותים הרפואיים לצורך העניין הזה - פרטיים או חברות אחרות – למעט, קופות החולים ומד"א.

אתי בנדלר: האם העיקרון הזה מקובל על חברי הכנסת?

משה שרוני: לי לא איכפת.

משה שרוני: אחר כך נעשה חוק גם לגביהם.

משה שרוני: בסדר, אני מסכים.

יצחק זיו: האם יש החרגה לגבי חברות מסוימות?

אתי בנדלר: לא, רק קופות חולים ומגן דוד אדום.

יצחק זיו: מה היתרון של מד"א לעומת שח"ל ונ.ט.ל.י?

יצחק זיו: מדוע מד"א כן, והם לא?

משה שרוני: מד"א לא, והם כן.

אתי בנדלר: אני חושבת שמשרד הבריאות ראוי שיסביר את העניין.

מאיר ברודר: אני אסביר למה מד"א לא רלוונטי, כי אצל מד"א זה לא עסקה מתמשכת.

מאיר ברודר: זו הזמנה פרטנית, זה לא מנוי.

מאיר ברודר: אתה לא עושה מנוי אצל מד"א.

יצחק זיו: ודאי, אתה משלם פי 3 מלחברה אחרת.

מאיר ברודר: ההגדרה פה היא על עסקה מתמשכת, על התקשרות חוזית בין הצרכן לבין הגוף.

מאיר ברודר: במד"א אתה לא עושה הסכם שכל שני וחמישי אתה קורא להם, אלא כאשר אתה זקוק לשירות אתה מתקשר ומזמין אותם.

מאיר ברודר: לכן, החוק הזה לא רלוונטי.

מאיר ברודר: לגבי קופות החולים - - -

יצחק זיו: החוק מחייב אותך.

מאיר ברודר: לא.

מאיר ברודר: אמרנו שיכול להיות שזה כן ייראה איזשהו עסקה מתמשכת כי אתה מבוטח מול הקופה, במיוחד אם אנחנו מדברים על השב"נים, ולכן חשבנו שבאמת יש חוקים אחרים שמסדירים את כל פעילות קופות החולים, ולכן זה לא יהיה נכון להסדיר אותם ביחס לחברות אלו.

מאיר ברודר: אנחנו מדברים פה לא על גופים ציבוריים, אלא על גופים יותר פרטיים.

אתי בנדלר: בהנחה שמד"א מחר יותר לה, והיא תתחיל לתת שירותים מתמשכים, החוק יחול עליה.

אתי בנדלר: זאת אומרת, הגוף היחידי שמוצא מגדר הצעת החוק באופן מפורש אלו קופות החולים.

מאיר ברודר: כן.

מאיר ברודר: אם קיבלתי כבר את רשות הדיבור אז יש לי עוד הערות טכניות.

אתי בנדלר: לגבי זה יחליט היושב ראש.

רוברט אילטוב: עו"ד ויזר, בבקשה.

עמנואל ויזר: רציתי להבהיר שמד"א לא מוחרג כמד"א, אלא כיוון שאופי הפעילות שלה היום הוא בעסקאות חד-פעמיות, ולא מתמשכות.

מאיר ברודר: מבחינת השם, אני הצעתי עסקה בעניין רכישת שירותי רפואה, ולא שירותי רפואה דחופה.

מאיר ברודר: אין לי פה את חוק זכויות החולה, אבל יש הגדרה מאוד ברורה מה זה רפואה דחופה, ולכן אני חושב שיהיה נכון לכתוב רכישת שירותי רפואה, ולא רפואה דחופה.

יצחק זיו: מד"א זה לא שירותי רפואה דחופה?

רוברט אילטוב: מד"א לא על סדר היום פה.

רוברט אילטוב: אל תהפוך את הדיון לנושא מד"א, כי הוא לא קשור.

אתי בנדלר: אנחנו לא בטוחים שיש הגדרה של רפואה דחופה.

מאיר ברודר: יש מצב חירום רפואי.

אתי בנדלר: זה עניין אחר.

מאיר ברודר: "נסיבות שבהן אדם מצוי בסכנה מיידית לחייו, או קיימת סכנה מיידית כי תיגרם לאדם נכות חמורה בלתי הפיכה אם לא ייתן לו טיפול רפואי דחוף".

מאיר ברודר: החברות והמוקדים האלה נותנים גם שירותים שהם לא רק שירותי רפואה דחופה, אלא בכלל שירותי רפואה.

מאיר ברודר: לכן, כדי שלא יגידו: "זה לא היה שירות רפואה דחופה, ולכן אני לא נכלל בגדר החוק", אני מציע שנרחיב את זה לשירותי רפואה.

רוברט אילטוב: אני חושב שנקבל את ההערה הזאת.

משה שרוני: בסדר.

אתי בנדלר: אז זה יהיה: בסעיף זה שירותי רפואה, שירותי תמיכה רפואית.

אתי בנדלר: אגב, אינני יודעת מה זה תמיכה רפואית.

מאיר ברודר: זו הערה נוספת שרציתי להעיר.

מאיר ברודר: זה צריך להיות: שירותי תמיכה רפואית, או שירותי טיפול רפואי כהגדרתו, כי אין הגדרה של תמיכה רפואית בחוק.

אתי בנדלר: נכון.

לאה ורון: קודם כל, אני מבינה שהמילה "דחופה" נמחקת.

אתי בנדלר: נכון, זה יהיה שירותים למתן תמיכה רפואית, או טיפול רפואי כהגדרתו בחוק זכויות החולה וגו', לרבות הסעה באמבולנס, ייעוץ או ביקור רופא, הפעלת מוקדים להיענות לקריאות באמצעות לחצן מצוקה, או אספקה של מכשיר או ציוד רפואי אחר, והכול למעט שירותים הניתנים על-ידי קופות החולים כמשמעותם בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994.

אתי בנדלר: כמובן שהנוסח הסופי ייערך, ייכתב וייעשה בעת הכנת הצעת החוק לקריאה ראשונה.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת שרוני, האם יש לך הערות?

משה שרוני: לא.

רוברט אילטוב: האם יש למישהו הערות?

בועז וילנסקי: אני משח"ל.

בועז וילנסקי: ראשית, אני רוצה להעיר שאנחנו רואים היום פעם ראשונה את הנוסח של משרד התמ"ת או של הממשלה.

בועז וילנסקי: גם לא מצאתי אותו אתמול באתר הוועדה.

בועז וילנסקי: השאלה היא בנוגע לרכישה של מוצרים, להבדיל משירותים.

בועז וילנסקי: לא הבנתי האם הכוונה היא גם למכירת מכשיר שהוא מכשיר יקר יחסית?

בועז וילנסקי: למשל, מכשיר להעברת נתוני א.ק.ג.

בועז וילנסקי: כי אם כן, השאלה היא מדוע לא יחולו ההוראות הכלליות בחוק על החזרת טובין?

אתי בנדלר: מכשיר א.ק.ג הוא מכשיר שניתן לביתו של הצרכן, ובאמצעותו הוא אמור להעביר לכם פרטים.

בועז וילנסקי: כן.

בועז וילנסקי: הוא או מושאל, או נמכר.

אתי בנדלר: אבל, לא מדובר על עסקה של רכישת ציוד פר-סה, אלא רכישת הציוד או השכרת הציוד היא חלק מעסקה מתמשכת כשהציוד מאפשר את העברת הנתונים במסגרת העסקה.

בועז וילנסקי: העסקה המתמשכת כוללת את השירות, ואחת האופציות היא שהלקוח ירכוש את המכשיר, ולא שהמכשיר יושאל לו כפי שעושים לפעמים.

בועז וילנסקי: השאלה היא, האם הצעת החוק הזאת מתאימה לעסקה כזאת?

יצחק זיו: זה גם לחצן מצוקה.

בועז וילנסקי: אני לא יודע אם מוכרים את לחצני המצוקה, אני לא בטוח.

בועז וילנסקי: מכשיר כזה הוא מכשיר יקר, והצעת החוק מדברת לדוגמה על ביטול העסקה תוך 30 יום ללא כל תשלום.

בועז וילנסקי: תארו לעצמכם מצב שבו אדם מזמין פיצה, ושופך רוטב על המכשיר והוא מתקלקל תוך 20 יום.

בועז וילנסקי: האם הוא יכול להחזיר, או אולי ראוי לקבוע שההוראות הכלליות של החוק שדנות בהחזרת טובין יחולו על מכירת מוצרים, וזה להבדיל משירות?

יצחק זיו: אתה יכול להוסיף: בתנאי שלא נגרם נזק למכשיר.

בועז וילנסקי: אלו הנחיות שלמיטב הבנתי ממילא קיימות בהוראות הכלליות לגבי החזרת טובין.

בועז וילנסקי: השאלה היא, מדוע דווקא פה תהיה התייחסות ספציפית לטובין שהיא שונה מההתייחסות הכללית בחוק?

חנה טירי: אני לא כל כך מבינה את הערת עורך הדין.

משה שרוני: אם שני עורכי דין לא מבינים אחד את השני זה מצב טוב.

חנה טירי: אנחנו הגדרנו מה זה שירותי רפואה, ואספקה של הציוד בין אם הצרכן רוכש את הציוד, ובין אם הוא משכיר את הציוד, זה חלק ממתן השירות.

חנה טירי: אנחנו לא יכולים להפריד בין זה לבין זה.

חנה טירי: אנחנו לא יכולים להפריד, ואנחנו גם לא רוצים להפריד.

חנה טירי: אני לא חושבת שזה נכון להפריד.

שמואל בצלאל: ניתן להפריד.

יצחק קמחי: מה זאת אומרת ניתן להפריד?

יצחק קמחי: האם הוא יישאר עם המכשיר בלי השירות?

יצחק קמחי: האם יש לו משמעות.

שמואל בצלאל: אתה יכול לקבל את השירות במקום אחר.

חנה טירי: אתה לא יכול לנתק בין השניים.

יצחק קמחי: שח"ל תיכף יגידו לך שהמכשיר שלהם ייחודי, ורק הם נותנים אותו.

שמואל בצלאל: אני אומר לך שיש מכשירים שניתן להשתמש בהם גם בחברה עם ספק שירות אחרת.

יצחק קמחי: זו עסקת חבילה אחת.

יצחק זיו: אבל, אם הוא אומר שניתן להשתמש עם אותה ציוד בחברות אחרות, אז זה כבר - - -

יצחק קמחי: האם אתה רוצה שהוא יכבול אותך לחברה אחרת שאתה רוצה להיות בה אחר כך?

יצחק קמחי: יש לך כעת מכשיר שקנית בעשרות אלפי שקלים, ואתה עכשיו צריך להתחבר לחברה אחרת שתיתן לך את השירות עם המכשיר הזה, אבל תמורת עוד מאות אלפי שקלים.

יצחק קמחי: האם כיוון שזה אפשרי, אתה תלך לשם?

יצחק זיו: לא.

יצחק זיו: קודם כל, ישנם מכשירים שעובדים בכמה חברות כמו שהוא אמר.

יצחק זיו: אם זה כדאי לך או לא - זה שיקול שלך.

יצחק קמחי: זה שיקול של הצרכן, ואם אתה רוצה להגן עליו אז אל תכבול אותו למישהו אחר שהוא לא בטוח רוצה אותו, כי אז הוא יישאר עם המכשיר כאבן שאין לה הופכין.

יצחק זיו: לא, להיפך.

יצחק זיו: אני לא כובל אותו, אני מאפשר לו.

יהורם הל: אני מבקש להתייחס לנושא שהועלה כרגע מתוך ניסיון שלנו בעמותת "כן לזקן" מפניות של זקנים שביקשו לבטל עסקה.

יהורם הל: הם נאלצו לרכוש מיכשור באלפי שקלים.

יהורם הל: אני מדבר במקרה על עיוור שהיה לי יותר קל להציל אותו.

יהורם הל: אחרי שנתיים הוא ביקש לבטל את העסקה כי התברר לו שהוא לא צריך את השירות הזה שמכרו לו.

יהורם הל: אמרו לו: בסדר, נבטל את השירות.

יהורם הל: אבל, אתה תמשיך לשלם עוד שנים עבור הציוד שהוא בכלל לא צריך אותו.

יהורם הל: דבר כזה לא יכול להיות.

יהורם הל: כשמבטלים עסקה צריכה להיות גם אפשרות להשתחרר מהציוד.

יהורם הל: אם לחברות יש פתרון, הן יכולות להשכיר אותו, ואז השכירות עולה.

יהורם הל: אני מנסה לקצר כי יש לי המון סיפורים על הדברים האלה.

יהורם הל: שנית, אי אפשר להריץ זקן או זקנה לחוק זה, ולחוק זה, ולחוק זה, כי החוק שאתה הזכרת מדבר על החזרת טובין ועל ביטול עסקה.

יהורם הל: שירותי רפואה או שירותי רפואה דחופה צריכים להיות כלולים כמו במסגרת הצעת החוק המקורית כך שהזקן יודע להתייחס לחוק אחד.

יהורם הל: מספיק שהוא צריך להתמודד עם זה.

יהורם הל: תודה.

אתי בנדלר: בתשובה להערתך, התיקון הזה הוא סעיף במסגרת חוק הגנת הצרכן.

אתי בנדלר: חוק הגנת הצרכן מתייחס לסוגים שונים של עסקאות.

אתי בנדלר: יש לו הערות בקשר לעסקאות מכר מרחוק, למשל.

אתי בנדלר: יש לו התייחסות לעסקאות ברוכלות.

אתי בנדלר: כלומר, אם באו לביתו של הקשיש והציעו לו את המכשיר כחלק מעסקה משולבת וכו'.

אתי בנדלר: יכול להיות שיחולו לגביו מספר הוראות חוק, ותמיד מה שיחול בסופו של דבר זה ההוראה המטיבה עם הצרכן.

אתי בנדלר: אין התנגשות בין הדברים.

אתי בנדלר: יכול להיות שמדובר בעסקה של מכר מרחוק ואז יש זכות ביטול תוך 14 ימים.

אתי בנדלר: במקרה הזה תחול זכות ביטול תוך 30 ימים אם הצעת החוק תתקבל וכו'.

אתי בנדלר: יש הוראות שונות בחוק הגנת הצרכן, תמיד נלך לפי ההוראה המטיבה עם הצרכן.

עמנואל ויזר: לגבי הנושא שהועלה כאן - צריך לזכור שאדם לא ניגש לחברה ומבקש לקנות מכשיר שיהיה לו בבית.

עמנואל ויזר: אם יש אדם כזה וזהו המצב, ממילא זה לא נכנס לגדר החוק, כי כאן מדובר על עסקה מתמשכת, ולא על רכישה חד-פעמית.

עמנואל ויזר: רכישה או השכרה של מכשירים נעשית בהקשר של אותה עסקה מתמשכת של מתן השירות.

עמנואל ויזר: לכן, אני חושב שזה לא נכון להחיל על המצב הזה את הכללים הרגילים שחלים על טובין.

עמנואל ויזר: אפשר להוסיף באותו סעיף שמתייחס למכשירים בהמשך: ובלבד שלא נגרם למכשיר נזק.

עמנואל ויזר: אבל, כל יתר הכללים שחלים על החזרת טובין – אריזה כזאת או אחרת – אין לזה מקום, במיוחד שהמטרה כאן היא לאפשר הפסקת שירות, ובטובין יש מגבלות על היכולת להחזיר אותם.

עמנואל ויזר: האיזון צריך להיות לגבי הנזק, ולא לגבי כל יתר הדברים.

איל אורון: אני מ"אמון הציבור".

איל אורון: כמו שנאמר כאן לפני רגע, העסקאות האלה הן מאוד בעייתיות.

איל אורון: גם אנחנו מקבלים הרבה תלונות בנושאים אלו.

איל אורון: מדובר באוכלוסייה שבדרך כלל היא האוכלוסייה החלשה, ולכן צריך להגן על הזכות שלה, כמו שהחוק הגן על זכויות בעסקאות רוכלות ומכר מרחוק יותר מבעסקאות רגילות כי מדובר ביותר סיכון לצרכנים.

איל אורון: כאן יש סיכון עוד יותר גבוה, ולכן ההוראה הזאת מאוד חשובה.

איל אורון: גם אם היינו מקבלים את הטענה שמדובר בדברים נפרדים, הרי עדיין היה ניתן לבטל את העסקה לפי הסעיף של עסקאות רוכלות כי רובן המוחלט של העסקאות בתחום הזה הן ברוכלות.

איל אורון: אבל, בגלל שמדובר בעסקאות כל כך מסוכנות, ובמקרים שיש כל כך הרבה פתח לניצול, יש חשיבות שזה יחול גם על המוצר וגם על השירות כי זה חלק מזה - זה כרוך אחד בשני.

איל אורון: אולי יש מקרים שבהם אפשר לקחת את המכשיר לחברות אחרות, אבל בגלל שהוא אמר שזה בחלק מהמקרים, אז זה אומר שישנם מקרים שזה לא.

איל אורון: בדרך כלל מי שמבצע את העסקה לא ידע מראש אם הוא יכול או לא יכול לעשות את זה.

איל אורון: הסכנה שיש כאן לפגיעה כלכלית מאוד מאוד משמעותית באוכלוסיות מאוד חלשות, מחייבת לא רק להשאיר את הסעיף כפי שהוא כאן, אלא אולי אפילו להדגיש יותר בבירור שזה חל גם על מוצר שנרכש במסגרת העסקה הזאת לצורך מתן השירות הזה, כי אחרת יכול להיות כאן פתח לניצול.

איל אורון: לגבי הנזק - במצב כזה בגלל שמדובר באנשים במצב כל כך קשה, צריך להיות ברור שאם נגרם נזק למכשיר, הם אומנם צריכים לפצות את החברה.

איל אורון: אבל, לא שהחברה בכל מקום תגיד: נגרם כאן נזק ששווה 5,000 שקל, או 10,000 שקל, והם יהיו צריכים לשלם.

איל אורון: אלא אם נגרם נזק ומדובר בסכומים כל כך גבוהים אז שהחברה תלך ותתבע את הנזק, ושזה לא יהיה בצורה שרירותית.

איל אורון: אם יהיה כאן כתוב: למעט בנזק, זה יפתח כאן פתח להגיד בכל מקרה כי נגרם כאן נזק מבלי שלאותו צרכן תהיה אפשרות להתגונן בפני זה.

ארז אלרואי: אני משח"ל.

ארז אלרואי: אנחנו מסכימים על בסיס החוק.

ארז אלרואי: אבל, מדובר פה במעט סוגים של חברות.

ארז אלרואי: חלקן עוסקות בכפתורי מצוקה או שירותי לקשישים, וחלקן עוסקות בשירותי רפואה דחופה.

ארז אלרואי: אני אתייחס לרפואה הדחופה מהעולם שבו אנו חיים.

ארז אלרואי: ראשית, מוצג כי החברות האלה מטפלות רק בקשישים וחולים ומסכנים, אבל זה לא המצב, וזה לא העולם הזה.

ארז אלרואי: נכון שיש גם אנשים קשישים וחולים.

ארז אלרואי: אבל, במצב הקיים היום ברוב החברות – ואם לא, צריך לעגן את זה – הלקוח יכול לבטל גם חודש גם כך ללא שום קנס.

ארז אלרואי: אם הוא מתחייב לתקופה של שנתיים, הוא עדיין יכול לעשות מנוי רק לתקופה של שנה.

ארז אלרואי: ההבדל היחיד הוא שהוא מקבל 20% הנחה אם הוא מקבל לשנתיים.

ארז אלרואי: מוצג פה מצב כאילו כובלים את האנשים לעסקאות של עשרות אלפי שקלים לשנה.

ארז אלרואי: זה מזמן לא קיימות.

ארז אלרואי: היו קיימות חברות כאלה, גם אנחנו שגינו בזה בעבר בהתחייבויות ארוכות טווח, והפסקנו את זה מזמן.

ארז אלרואי: אם לא תהיה התחייבויות מינימאלית לתקופה יקרה בוודאות דבר אחד – המעיל יעלה, ואז האוכלוסייה הבעייתית תיפגע.

ארז אלרואי: כי אם לא תהיה התחייבות ניאלץ להעלות את המחיר ב-20%, ומי ייפגע?

ארז אלרואי: אותם כמה מאות אנשים.

ארז אלרואי: לא מדובר בעשרות אלפי אנשים כמו בכבלים ובסלולר שכל האוכלוסייה עושה את זה.

ארז אלרואי: מדובר בקבוצה של אנשים, ואם המחיר יעלה ב-20% אז האנשים שמסוגלים לשלם ימשיכו לשלם.

ארז אלרואי: אנחנו בכל החברות עשינו חשבון ש-600 איש ייפגעו, והם האוכלוסייה הקשישה והענייה, הם לא יוכלו לעמוד ב-20% האלה.

ארז אלרואי: המכשיר עולה לחברה אלפי שקלים, והחברות לא ייקחו על עצמן מצב שהן ייתנו את זה ללקוח ללא התחייבות בכלל.

ארז אלרואי: אם היא לא תהיה נצטרך לעצור את זה.

רוברט אילטוב: האם אתה אומר שאתם לא מוכרים כמעט מכשירים?

ארז אלרואי: יגאל, בארבע השנים האחרונות, אין עסקת מכירה, זה עסקת השאלה?

יגאל ינאי: השאלה לגמרי.

ארז אלרואי: כארבע שנים, אני לא זוכר את התאריך המדויק.

רוברט אילטוב: מה זאת אומרת עסקת השאלה?

רוברט אילטוב: זה שכירות כביכול.

ארז אלרואי: זה שכירות, וזה כ-270 שקלים.

רוברט אילטוב: אז בכלל אין בעיה.

ארז אלרואי: כן, זה לא ההקשר הזה.

ארז אלרואי: אבל, ההקשר השני בחוק זה תקופת המינימום, שחייבת להיות תקופת מינימום.

ארז אלרואי: הרצון לבטל תקופת מינימום בכלל יעשה דבר שחשוב שהאוכלוסייה הנכבדה פה תבין את המשמעות שלו.

רוברט אילטוב: מהי תקופת המינימום היום?

ארז אלרואי: יש שתי אפשרויות: או מנוי לשנתיים או מנוי לשנה.

ארז אלרואי: מנוי לשנה הוא ב-20% יותר יקר.

ארז אלרואי: בלמעלה מ-90% מהמקרים עושים מנוי עם מינימום של שנתיים כי הוא 20% זול יותר.

יצחק זיו: למעשה, זה השכרה עם התחייבות.

ארז אלרואי: זו השכרה עם התחייבות.

יצחק קמחי: ההתחייבות הזאת היא מאוד מאוד מעניינת.

יצחק קמחי: אני לא רוצה לנקוב בשמות של חברות.

יצחק קמחי: אבל, נניח שאני חולה לב ואני המנוי הראשי שלהם.

יצחק קמחי: צירפו גם אשתי שתהיה גם היא שם במחיר מאוד מוזל של 80 שקלים לחודש במקום 270 שקלים.

יצחק קמחי: נניח שחס ושלום הלכתי לעולמי.

יצחק קמחי: פתאום אשתי שהיא לא היתה חולת לב, והיא לא היתה צריכה את השירות הזה, הפכה פתאום לאדם הראשי.

יצחק קמחי: היא תמשיך לשלם את כל השנתיים האלה.

יצחק קמחי: האם אתם חושבים שיש פה משהו שהוא חינמי?

יצחק קמחי: גם כשאתה מת אתה עוד ממשיך לשלם.

ארז אלרואי: זה ממש לא נכון.

ארז אלרואי: כשאדם נפטר, המנוי בוטל, נקודה.

ארז אלרואי: זה לא הדיון הפעם.

יצחק קמחי: לא ציינתי חברה, וזה אולי לא אתם.

יצחק קמחי: אלו תלונות שאנחנו מקבלים.

יצחק זיו: מר אלרואי אומר שברגע המנוי נפטר זה מבוטל, וזה צריך להיות - -

יצחק קמחי: שזה יעוגן בחוק כדי שזה יהיה ברור, בהחלט.

יצחק קמחי: כל ההתחייבות האלה שנתונים לך הנחה, ההנחה היא - - -

אתי בנדלר: תראו איפה ניתן לעגן את זה.

חנה טירי: אנחנו הוספנו סעיף כזה, אבל זה סעיף שהוא בהמשך.

דליה רסקאי: אני מהמועצה הישראלית לצרכנות.

דליה רסקאי: בדיון הקודם הצגנו את העמדה שלנו עם הצעת שיפור, וכמובן שגם הבאתי את אפיון התלונות שאנחנו במועצה מקבלים.

דליה רסקאי: רציתי לתת דוגמה אחת למה שנאמר פה.

דליה רסקאי: יש לי פה תלונה של צרכנית נגד חברה שאני יכולה להגיד את שמה, כי אני חושבת שנ.ט.ל.י פה.

דליה רסקאי: אם כן, נגד חברת נ.ט.ל.י.

דליה רסקאי: מדובר בזוג קשישים, וכאשר הקשיש היה בן 86 הם הגיעו אליו הביתה, והוא הוחתם על מנוי לשנתיים.

דליה רסקאי: הם צירפו את אשתו ואמרו לה שזה סכומים מאוד נמוכים, ושהיא תהיה רק המנוי המשני, ושזה לא יחייב אותה.

דליה רסקאי: נאמר לאישה שהסכום הוא 50 שקלים ושזה סכום מאוד נמוך, ושהמנוי העיקרי ישלם 200 שקלים בערך.

דליה רסקאי: יש לי פה את התלונה.

יצחק זיו: האם יש פה מישהו מחברת נ.ט.ל.י.

רוברט אילטוב: אנחנו לא נתעסק עכשיו בתלונות הציבור, אלא נתייחס ברמה העקרונית.

יצחק קמחי: ברמה העקרונית זהו נושא בעייתי, ולכן אני נזהר.

רוברט אילטוב: יש בהמשך התייחסות לנקודה זו.

דליה רסקאי: לאחר שנתיים כאשר הקשיש היה בן 88 ,הגיע אליו אותו נציג מחברת נ.ט.ל.י, ובשעה שהוא היה חולה החתימו אותו לעוד חמש שנים, וזאת לאחר שהוא היה מנוי כבר שנתיים.

יצחק קמחי: זו אולי סגולה לאריכות ימים.

משה שרוני: לא, זו סגולה לכיסה של החברה.

דליה רסקאי: כעבור שנה מיום חתימת ההסכם, הקשיש נפטר, ופנו לאותה קשישה ואמרו לה שהחתימה שלה נמצאת שם, ושהיא חייבת להמשיך את ההסכם, או שהיא תשלם סכומים מאוד גבוהים בעבור הקנס שהיא אמורה לשלם.

דליה רסקאי: זוהי אחת התלונות שאנחנו מקבלים, מדובר בדברים מאוד קשים.

דליה רסקאי: למעשה, הצרכן חושב שהוא מנוי על חברה שהיא תכבד את התחייבויות ואת מה שנאמר.

יצחק זיו: האם יש לך את תשובת החברה?

דליה רסקאי: החברה מסרבת לבטל את העסקה למרות שאני אגיב מבחינה משפטית.

דליה רסקאי: אגב, זה בניגוד להסכמים שהתקבלו בבית הדין לחוזים אחידים.

שמואל בצלאל: אני מטעם מלרם שירותים רפואיים.

שמואל בצלאל: אני אציג את זה דווקא מנקודת מבט הצרכן, ולא מנקודת המבט האישית של החברה שאני מייצג פה.

שמואל בצלאל: אני חושב שחובה לעשות הפרדה בין השירות לבין המוצר.

יצחק קמחי: מלרם זה לא נ.ט.ל.י היום נכון, או שאני טועה?

שמואל בצלאל: לא.

שמואל בצלאל: חובה לעשות הפרדה בין השירות לבין המוצר.

שמואל בצלאל: אם אתם רוצים לדאוג לרווחת הצרכן, צריך למנוע מצב שבו ברגע שאדם רוכש מכשיר ומשתמש במכשיר כאשר הטכנולוגיה היא טכנולוגיה שהיא בחזקת - - - ופתוחה לציבור, שהחברה באמצעות קוד כזה או אחר, מאפשרת לו להשתמש במכשיר אך ורק כאשר הוא מחובר למוקד שלה.

שמואל בצלאל: לכן, צריך לעשות הפרדה מוחלטת בין המכשיר ובין השירות, ולאפשר לצרכן לרכוש מכשיר מחברה אחת, ומחר בבוקר אם הוא רוצה להפסיק את הקשר עם החברה האחת, הוא יכול באמצעות המכשיר שברשותו לעבור ולקבל את השירות מחברה שנייה.

שמואל בצלאל: זה דבר שהוא דווקא לטובת הצרכן ולא כנגדו.

שמואל בצלאל: ולכן, יש מקום לאפשר.

שמואל בצלאל: יכול להיות שיהיה מסלול שהוא מסלול השכרת הציוד, כולל השירות.

שמואל בצלאל: אבל, לאפשר גם מסלול אחר שהוא מסלול שבו הצרכן ירכוש את הציוד בנפרד מקבלת השירות.

שמואל בצלאל: זה נותן לו גמישות רבה יותר, ודווקא משפר את התחרות אם הוא יכול אחר כך להתחבר לחברה אחרת.

שמואל בצלאל: בואו לא נשכח דבר אחד לפני שאני מסיים את דבריי.

שמואל בצלאל: נראה לי שחלק מהאנשים שנוכחים פה מתייחסים למצב הקיים נכון לרגע זה.

שמואל בצלאל: אנחנו הולכים לעולם משתנה בכל מה שקשור לרפואה מהבית, או Tele Medicine, ולמכשירים שנמצאים אצל לקוחות בבית.

שמואל בצלאל: השימוש במכשירים מתוחכמים יותר ילך ויתרחב בכל מיני תחומים.

שמואל בצלאל: אם אתם מחוקקים היום חוק שמתפקידו לספק הגנות גם לטווח הארוך, אני חושב שחייבים להביא בחשבון את העובדה שהשירות הזה ילך ויתרחב תוך כדי שימוש במכשירים מתוחכמים שיימצאו אצל הצרכן בבית.

שמואל בצלאל: ולכן, מן הראוי שיהיה פרוטוקול אחיד של תקשורת שיחייב את כל החברות, ולא כפי שזה היום.

שמואל בצלאל: זה נושא קצת גדול, אבל עוד לא נגעתם בזה.

רוברט אילטוב: אנחנו נשאיר את הדבר הזה לחברות בשוק התחרותי, ואתם כבר תמצאו את הדרך.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים להתייחס כרגע להצעת החוק.

בועז וילנסקי: בקשר להחזרת טובין, ממה שמעתי מהנוכחים עדיין צריכים איזשהו סט של הוראות שמגנות מפני מצבים של החזרת מוצר פגום, החזרת מוצר אחרי שלוש שנים שכבר שולם עליו וכד'.

רוברט אילטוב: אבל, זה לא הדיון עכשיו.

בועז וילנסקי: השאלה היא, האם לא צריכים לכלול סט של הוראות כזה?

יצחק קמחי: אני מתפלא, בתור נציג של חברת שח"ל שלא מוכרת, למה זה רלוונטי?

בועז וילנסקי: כי מחר היא יכולה כן למכור.

רוברט אילטוב: הוא רוצה את האופציה.

יצחק זיו: אני מתייחס לנקודה שכאן שמענו, שזה יהיה ציוד שניתן לעבור מחברה לחברה.

יצחק זיו: ההערה הזאת היא מאוד חשובה, וצריך להתייחס אליה.

רוברט אילטוב: יהיו עוד התייחסויות לנושאים האלה בהמשך, נכון?

אתי בנדלר: להגדרה אם הוועדה מאשרת - אם לא נפתח את זה לדיון מחדש אז לא יהיו.

אתי בנדלר: למרות שזו לא תשובה סופית, אני רק רוצה אולי לנסות להפיס את דעת המדברים.

אתי בנדלר: אנחנו מדברים כאן על עסקה מתמשכת.

אתי בנדלר: דהיינו, אם מדובר על רכישה חד-פעמית של ציוד שאיננה דווקא חלק מעסקה מתמשכת אחרת - זאת אומרת, אתם מציגים כאן כאילו שמדובר בשתי עסקאות נפרדות.

אתי בנדלר: ראשית, רכישה של ציוד שמתאים להתקשרות עם אותה חברה שממנה נרכש ציוד, אבל מתאים גם להתקשרות עם חברה אחרת בעסקה מתמשכת - הרי שזו עסקה שעומדת בפני עצמה על פניו.

אתי בנדלר: החברות הן גם מספיק מתוחכמות.

אתי בנדלר: יש להן ייעוץ משפטי טוב בדרך כלל, והן ידעו לנסח שני חוזים נפרדים.

אתי בנדלר: אחד של רכישת ציוד - - -

משה שרוני: לא ייעוץ משפטי טוב, ייעוץ משפטי מעולה.

אתי בנדלר: עוד יותר, למהדרין.

אתי בנדלר: אם הנושא של הציוד הוא חלק מהעסקה המתמשכת, דהיינו הוא ציוד שנמכר כדי לתת את השירות באמצעות אותה חברה, אני מניחה שגם אם יעשו שתי עסקאות נפרדות, בית משפט ידע לתת לזה את הפרשנות הראויה.

אתי בנדלר: לכן, אני בשלב הזה הייתי משאירה את זה לעניין של פרשנות, כשהכוונה היא שצריך לבדוק כל מקרה לגופו אם אכן מדובר בשתי עסקאות נפרדות, או בעסקה אחת שהציוד הוא חלק מאותה עסקה.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

רוברט אילטוב: הערה אחרונה, בבקשה.

אריק אופיר: אני ממוקד אנוש.

אריק אופיר: יש פה את נושא לחצן המצוקה שנכנס באופן גורף ביחד עם שירותי הרפואה הדחופה.

אריק אופיר: לא לכל לחצן מצוקה נלווים שירותי רפואה דחופה.

אריק אופיר: לחצן מצוקה הוא מכשיר שמותקן בבית הלקוח, ואם הוא רוצה הוא יכול גם לעשות כתב שירות לרפואה דחופה.

אריק אופיר: ולכן לדעתי, יש צורך לעשות פה הפרדה בתוך לחצן המצוקה.

יצחק זיו: מה ההתייחסות בחוק ללחצן מצוקה?

יצחק קמחי: ההגדרה כוללת את הכול.

אריק אופיר: יש לחצן מצוקה שלא נלווים לו בכלל שירותים רפואיים.

אריק אופיר: אין לו שום שירות רפואי בנושא הזה.

אריק אופיר: ופה כל נושא של הפעלת מוקדים להיענות קריאות באמצעות שימוש בלחצני מצוקה - כל תחום לחצני המצוקה נכנס לתוך הגדרת חוק של רפואה דחופה.

אריק אופיר: באחוז יותר גבוה לחצן מצוקה בכלל לא משמש למתן שירותים רפואיים.

יצחק קמחי: אני מסכים איתך, אבל אין לי בעיה.

יצחק קמחי: כיוון שזה חלק מחוק הגנת הצרכן זה יחול גם על הלחצנים שהם לא לשירותי רפואה דחופה.

יצחק קמחי: זה חלק מהחוק.

אתי בנדלר: אני מסכימה.

אתי בנדלר: אומר עו"ד עצמון - בצדק - שההגדרה היא חלק משירותי רפואה.

אתי בנדלר: כשכותבים לרבות, לרבות לחצני מצוקה שניתנים לשירותי רפואה.

אתי בנדלר: אני לא חושבת שמישהו יגיד שאם אני עושה חיבור למוקד של חברת מוקד שמא ייכנס אליי שודד, שזה נכנס להגדרה הזאת.

אתי בנדלר: הרי יש כאן גם פרשנות תכליתית של החוק.

רוברט אילטוב: אנחנו נעלה להצבעה את סעיף 1 בשינויים שהכניסה הוועדה.

אתי בנדלר: לא, רק את סעיף קטן (א).

עמנואל ויזר: גם בהמשך מופיע שוב 14ז(א) עם הגדרה של שירותי רפואה דחופה.

אתי בנדלר: לא, אני מבינה שזה מחוק.

חנה טירי: זה אמור להיות מחוק.

אתי בנדלר: זה אמור להיות מחוק וזה לא נמחק, אז תמחקו.

אתי בנדלר: השני צריך להיות מחוק, נכון הגברת טירי?

חנה טירי: כן.

רוברט אילטוב: חברים, אני מעלה להצבעה את סעיף 1 פסקה (א) בשינוים שהכניסה הוועדה.

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: מי נגד?

רוברט אילטוב: אושר פה אחד.

חנה טירי: סעיף קטן (ב): "לא יעשה העוסק עסקה" - ואנחנו מציעים להוסיף מתמשכת - "כהגדרתה בסעיף 13(ג), בעניין רכישה של שירותי רפואה", אנחנו מורידים את המילה "דחופה", "אלא אם כן התקיימו כל אלה.

חנה טירי: נחתם חוזה בכתב בינו לבין הצרכן (בסעיף זה – החוזה).

חנה טירי: העוסק מסר לצרכן עד למועד חתימת החוזה טופס חתום בידיו שבו כלולים כל הפרטים המפורטים בסעיף קטן (ג) (להלן – טופס הגילוי).

חנה טירי: טופס הגילוי יימסר בנפרד מהחוזה והצרכן יאשר בחתימת ידו את קבלתו.

חנה טירי: תקנות לפי סעיף 4א יחולו בשינויים המחויבים על טופס הגילוי.

חנה טירי: " אין לנו הערות מהותיות עד לכאן.

חנה טירי: בסך הכול, זהו נוסח שדומה בנוסח שקבוע היום ביחידות נופש, והמטרה היא שאם העוסק רוצה לבצע עסקה מתמשכת בעניין של רכישה של שירותי רפואה, אז הוא חייב לחתום איתו על חוזה בכתב, והוא חייב לפני החתימה למסור לו טופס גילוי, ובטופס הזה באמת לפרט את הפרטים המהותיים לעסקה.

יצחק זיו: כשאת אומרת "מהותיים" למה הכוונה?

חנה טירי: אנחנו מקריאים, יש התייחסות.

חנה טירי: אנחנו מייד נגיע לכל הפרטים שחייבים להיות בטופס הגילוי.

חנה טירי: אני קוראת את הנוסח בפסקה (3) עם שינויי נוסח שלנו.

חנה טירי: "(3) עוסק הנוהג לחייב צרכן להשתמש בטופס לצורך ביטול עסקה, ייתן העוסק לצרכן טופס ביטול העסקה במעמד כריתת ההסכם ביניהם.

חנה טירי: " למעשה, הצעת החוק רצתה לקבוע שהביטול ייעשה על-ידי טופס ביטול.

חנה טירי: כלומר, טופס מובנה ומוגדר שיימסר במעמד כריתת החוזה.

חנה טירי: יש לנו שתי הערות לעניין הזה.

חנה טירי: ראשית, אנחנו רוצים להוסיף: "אולם אין באמור כדי לגרוע מזכות הצרכן לבטל את העסקה בכתב ללא טופס ביטול.

חנה טירי: " כלומר, אנחנו לא רוצים שהדרישה הצורנית הזאת עלולה בסופו של דבר לפגוע בצרכן.

חנה טירי: גם לגבי הסיפא: "בסעיף קטן זה "טופס לביטול עסקה, טופס שקבע השר", אנחנו מציעים להוריד את זה.

חנה טירי: אנחנו לא חושבים שצריך לקבוע הוראות צורניות לטופס כדי שאם למשל הצרכן יבטל בטופס אחר, שלא יגידו לו שהוא לא ביטל לפי טופס שקבע השר.

חנה טירי: לדעתנו, אין מקום לקבוע זאת.

רוברט אילטוב: מקובל.

אתי בנדלר: עוד לפני שזה מקובל, אני חושבת שאין מקום בכלל לסעיף הקטן הזה, כי אני חושב שהוא עומד בניגוד להוראות סעיף 13ד רבא לחוק הגנת הצרכן שהתקבל רק לאחרונה, שאומנם עדיין לא נכנס לתוקפו, הוא ייכנס רק בעשרה לאוקטובר לתוקף.

אתי בנדלר: אבל, סעיף 13ד החדש לחוק הגנת הצרכן קובע הוראות בעניין ביטול עסקה.

אתי בנדלר: אני אקרא רק את הרישה שלו, את סעיף קטן (א( שלו.

אתי בנדלר: סעיף 13ד (א): "צרכן המבטל עסקה מתמשכת רשאי למסור לעוסק הודעת ביטול באמצעות אחד מאלה לפי בחירת הצרכן.

אתי בנדלר: בחוק זה הודעת ביטול: (1) בעל-פה, בטלפון או בהודעה בעל-פה במקום העסק.

אתי בנדלר: (2) בכתב, בדואר רשום, או בדואר אלקטרוני או פקסימיליה אם יש לעוסק".

אתי בנדלר: ואז כתוב בדיוק מה צריכה לכלול הודעת הביטול וכו'.

אתי בנדלר: דהיינו, החוק מתיר בפירוש למסור הודעת ביטול בכל אחת מהדרכים האלה, כשהבחירה באיזו דרך לעשות את זה נתונה לצרכן.

אתי בנדלר: כאן באים לצמצם את זכות הביטול במקום להרחיב אותה.

אתי בנדלר: לכן, אני חושבת שאין מקום בכלל לסעיף הקטן הזה.

יצחק קמחי: צודקת בהחלט.

עמנואל ויזר: אני מייד אתייחס לדברי היועצת המשפטית.

עמנואל ויזר: לאור הסיפא שאני בהחלט מסכים איתה שאין כדי לגרוע מזכות הצרכן לבטל את העסקה בכתב, גם הרישא צריכה להשתנות, כי הרי עוסק לא יכול לחייב צרכן למלא טופס ספציפי.

עמנואל ויזר: לכן, הסעיף צריך להגיד: עוסק לא יחייב למלא טופס.

אתי בנדלר: אני חושבת שהפסקה הזאת מיותרת לחלוטין.

יצחק זיו: איך העוסק ידע שהצרכן אומנם מילא את טופס הביטול, ולא הבן שלו?

עמנואל ויזר: גם אם יהיה טופס מיוחד הוא לא יודע אם הבן מילא או לא מילא - זו שאלה נפרדת.

עמנואל ויזר: לדעתי, יש צורך בפסקה הזאת.

עמנואל ויזר: אני רוצה להזכיר שעלה בעבר כאן הנושא של ההבדל בין שירותי רפואה דחופה לבין עסקאות אחרות.

עמנואל ויזר: אחת הטענות שנשמעו - והיא נכונה - זה שבשירותי רפואה דחופה לא רוצים שבגלל שכחה או בגלל משהו, או דרך אחרת, ייפסק השירות פתאום.

עמנואל ויזר: ולכן, כדי להפסיק את השירות אולי דווקא כן כדאי לבקש פעולה יותר ממשית מאשר שההוא יגיד: הודיעו לי בעל-פה שאני לא רוצה להמשיך, או בדרך דומה.

עמנואל ויזר: לדעתי, עדיף להשאיר את זה שתהיה הודעה בכתב, אבל ללא - - -

אתי בנדלר: לאחר שהמחוקק נתן את דעתו לגבי ביטול עסקאות מתמשכות, ודנו בזה בהרחבה, אני לא מוצאת מקום שדווקא להקשות על הצרכן בשירותי רפואה דחופה.

עמנואל ויזר: זה לא להקשות, זה להבטיח ש- - -

רוברט אילטוב: הבנו את הנקודה.

רוברט אילטוב: האם יש עוד הערות לסעיף זה?

אמנון ביגלמן: אני מחברת נ.ט.ל.י.

אמנון ביגלמן: זה נורא מסוכן.

אמנון ביגלמן: מדובר באנשים מבוגרים.

אמנון ביגלמן: קודם, כל, ביטולים בשיחות טלפון שאין להם אסמכתה בכתב של אותו אדם ואפשר לזהות את האדם, יש שם המון מסביב לסיפור הזה של האנשים בגילאים המבוגרים.

אתי בנדלר: אני רק רוצה להפיס את דעתך שהחקיקה התייחסה גם לנושא הזה.

אתי בנדלר: אני לא קראתי את כל הסעיף, אבל נאמר שבהודעת ביטול יפרט הצרכן את שמו ואת מספר הזהות שלו, ואם נמסרה הודעת הביטול בעל-פה כאמור בסעיף שלמעלה, פרט מזהה נוסף אם הוסכם עליו עם הצרכן בעת ההתקשרות.

אתי בנדלר: זאת אומרת, אפשר לסכם מראש עם הצרכן איך תימסר הודעת הביטול, שהוא יצטרך למסור למשל את שם אימא שלו כפי שהחברה תמצא.

אתי בנדלר: יוסכם מראש כדי לוודא שאכן הצרכן הוא זה שפנה ומסר את הודעת הביטול.

אתי בנדלר: אבל, דווקא ככל שמדובר בקשישים אני חושבת שלדרוש להטריח אותם לבצע פעולות שיותר קשר להם לבצע - אני לא בטוחה שזה לטובת הצרכן.

רוברט אילטוב: אני מעלה להצבעה את סעיף (ב) ללא פסקה (3) כמובן, כמו שהציעה היועצת המשפטית של הוועדה.

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: חבר הכנסת שרוני, איך אתה מצביע?

משה שרוני: אני לא חבר ועדה, אני לא יכול להצביע.

רוברט אילטוב: התקבל פה אחד.

חנה טירי: "(ג): עוסק יפרט במדויק בטופס הגילוי את כל המידע שלהלן, ואותו בלבד: פרטים כאמור בפסקאות (5) ו-(6) יודפסו בטופס הגילוי באותו גדולות, ברורות ומודגשות בראש הטופס.

חנה טירי: " פסקה (1) מדברת על פרטי העוסק שזה שמו המלא, מספר הזהות שלו, ומענו המלא בארץ.

חנה טירי: היה העוסק תאגיד, גם את סוג התאגיד ומספרו.

חנה טירי: פה אנחנו חושבים שאפשר להפנות רק לשם ומספר זהות כמו שקבוע בסעיף 4(ב) לחוק הגנת הצרכן, או למחוק את - -

אתי בנדלר: - - את כל הפסקה.

חנה טירי: כן, אפשר להפנות לסעיף - - -

אתי בנדלר: אין צורך, סעיף 4ב לחוק העיקרי חל ממילא.

אתי בנדלר: סעיף 4ב לחוק הגנת הצרכן קובע - זה תיקון משנת 2004 כבר - "עוסק חייב לגלות לצרכן את שמו ומספר הזהות שלו על גבי כל אחד מאלה.

אתי בנדלר: (1) תכתובת מטעמו המופנית לצרכן מסוים.

אתי בנדלר: לעניין פסקה זו "תכתובת" - טופס הזמנה, תעודת אחריות, ואישור התקנה.

אתי בנדלר: (2) הצעה מטעמו לכריתת חוזה.

אתי בנדלר: (3) חוזה שעליו הוא חותם.

אתי בנדלר: (4) שובר תשלום באשראי או חשבונית מס.

אתי בנדלר: " דהיינו, על כל אחד מאלה כך וכך, בחוזה זה צריך להופיע.

אתי בנדלר: ואם זה מופיע אני לא בטוחה ש- - -

חנה טירי: אבל, פה אנחנו מדברים על טופס הגילוי, אז שלא יצא מצב שאולי סעיף 4ב לא חל.

חנה טירי: אבל, אולי אפשר להגיד שכן צריך לומר את פרטי העוסק – להגיד שם ומספר הזהות, זהו.

חנה טירי: פה אנחנו לא מדברים על חוזה, זה לא שובר תשלום.

אתי בנדלר: אפשר להגיד שהוראות סעיף 4ב יחולו גם לגבי טופס הגילוי.

חנה טירי: אפשר.

אתי בנדלר: בסדר.

עמנואל ויזר: איך יודיעו על הביטול?

עמנואל ויזר: צריך או כתובת, או טלפון שבו אפשר להודיע על ביטול.

אתי בנדלר: זה מופע לאחר מכן.

אתי בנדלר: זה יש לך שוב הוראות בחוק.

אתי בנדלר: אנחנו נפנה את זה.

אתי בנדלר: במקום פסקה (1) יופיעו הפרטים האמורים בסעיף 4ב לחוק, כשהזכרתי שסעיף 4ב לחוק מחייב לגלות את שמו של העוסק, ומספר הזהות שלו.

אתי בנדלר: אולי לצורך השלמת התמונה אני אפנה גם לסעיף ההגדרות בחוק הגנת הצרכן, שקובע ששם לעניין יחיד זה השם הפרטי ושם המשפחה, ולעניין "תאגיד" זה השם הרשום של התאגיד במרשם המתנהל בהתאם לדין שעל פיו הוקם ומענו.

שירלי אבנר: אני מצטרפת להערה כאן.

שירלי אבנר: צריך אולי לציין את כתובת, מספר הטלפון, ופרטים נוספים כי זה לא מופיע.

אתי בנדלר: זה מופיע בסעיף אחר לצורך טופס הגילוי שהתקבל בחוק הגנת הצרכן.

אתי בנדלר: חברי הכנסת, העניין הוא שבשנה וחצי האחרונות התקבלו מספר תיקונים לחוק הגנת הצרכן.

אתי בנדלר: חלקם עדיין לא נכנסו לתוקף.

אתי בנדלר: אני משוכנעת שלא כולם עדיין הופנמו.

אתי בנדלר: אבל, בהצעת חוק זו יש סעיפים שנכתבו בלי לדעת שהם יתקבלו או התקבלו כבר בינתיים עד למועד הדיון במסגרת תיקונים אחרים לחוק הגנת הצרכן.

אתי בנדלר: על כן, צריכים לעשות כאן איזושהי מלאכה של שילוב כל ההוראות.

אתי בנדלר: זה די קשה, אבל אנחנו נעמוד בזה.

אתי בנדלר: אם כן, זה יהיה הפרטים האמורים בסעיף 4ב לחוק, אלא אם כן יש לעוד מישהו הערה בקשר לעניין הזה.

רוברט אילטוב: האם יש לעוד מישהו הערה בקשר לנושא הזה?

רוברט אילטוב: אם כן, אני מעלה את פסקה (ג)(1) להצבעה?

שירלי אבנר: האם את לא רוצה להוסיף לטופס הגילוי את ההוראות שקבועות בסעיף 13ג רבתי?

אתי בנדלר: תפרטי למה את מתכוונת.

שירלי אבנר: הזכות לבטל את העסקה, כתובת, מספר הטלפון.

אתי בנדלר: זה בטופס הגילוי, או בחוזה?

שירלי אבנר: סעיף קטן (ג) גם בנוסח הנוכחי - זה ישנו בהמשך אומנם – אבל, זה גם מופיע.

אתי בנדלר: ככל שזה קיים אז זה מיותר.

אתי בנדלר: למשל פסקה (5) יש לי את סעיף 13ג (ב)(1) וכו'.

שירלי אבנר: אז זה לא שאנחנו מוחקים עכשיו את כל הפסקאות, אנחנו רק מתייחסים לפסקאות הראשונות.

אתי בנדלר: כרגע הוועדה עומדת להצביע על פסקה (1) בלבד בסעיף קטן (ג), ונמשיך עם כל פסקה.

רוברט אילטוב: אני מעלה את סעיף קטן (ג)(1) להצבעה.

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: מי נגד?

רוברט אילטוב: אושר פה אחד.

רוברט אילטוב: תמשיכי, בבקשה.

חנה טירי: "פסקה (2) מהות הזכות הנמכרת בעסקה ותקופת תוקפה".

חנה טירי: לטעמנו, הסעיף הזה מיותר.

חנה טירי: הוא לקוח מיחידות נופש לגבי מהות הזכות הנמכרת.

חנה טירי: לדעתי, שם הכוונה היתה שהוא צריך לפרט אם זו זכות קניינית או זכות חוזית לגבי יחידת נופש.

חנה טירי: לגבי תקופת תוקפה, פשוט הכנסנו את זה בפסקה אחרת.

אתי בנדלר: אבל, אני עדיין רוצה להבין.

אתי בנדלר: למשל, דובר כאן על עסקאות משולבות.

אתי בנדלר: מדוע שטופס הגילוי לא יפרט בדיוק מה הן הזכויות הנמכרות?

אתי בנדלר: ניתן שיפרטו: ציוד - -

חנה טירי: כתבנו את זה בפסקה (3).

חנה טירי: בפסקה (3) בהצעה כתוב: פירוט השירותים, ופשוט עיבינו את זה.

חנה טירי: כתבתנו: פירוט השירותים, המכשירים והציוד.

אתי בנדלר: בסדר, אני מקבלת את זה.

חנה טירי: וגם תקופת תוקפה שבפסקה (2), שמנו אותה בפסקה אחרת.

חנה טירי: רק ה"מהות הזכות הנמכרת" - לטעמנו בסוג הזה של שירותי רפואה זה לא רלוונטי.

חנה טירי: זה רלוונטי לתחום של יחידות נופש שאתה יכול לקנות זכות שהיא זכות קניינית, או זכות שהיא זכות חוזית בלבד, ויש חשיבות שם לפרט.

חנה טירי: לבטל את פסקה (2).

אתי בנדלר: אני חושבת שהיא צודקת, פסקה (2) מיותרת.

מאיר ברודר: היתה קודם הערה כאשר הם דיברו על רכישה של המכשיר או השכרה, ויכול להיות שפה כן יהיה חשוב להדגיש האם אתה קונה והבעלות עוברת אליך, או שזה רק שכירות של המכשיר.

חנה טירי: את זה אפשר להוסיף לפסקה הבאה בפסקה (3) אולי.

חנה טירי: שם הם חייבים לפרט את השירותים, את המכשירים ואת הציוד.

חנה טירי: מבחינת המטריאה אפשר אולי להוסיף את זה שם.

אתי בנדלר: האם יש מישהו שסבור שבכל זאת צריך את פסקה (2)?

אתי בנדלר: הגברת טירי מציעה לעבות את פסקה (3).

מאיר ברודר: בואו נראה איך אנחנו מאחדים את זה.

מאיר ברודר: נראה לי שפסקה (3) מדברת יותר על אופי השירות.

אתי בנדלר: אם כך, אני מציעה שגם פסקה (2) תימחק, ותציעי את השינויים כיצד ניתן לעבות את פסקה (3).

אתי בנדלר: הוועדה מחליטה לבטל את פסקה (2)?

יצחק זיו: את פסקה (2).

יהורם הל: אבל, אני מציע שנראה קודם מה היא מציעה בפסקה (3), ואז נחליט.

יהורם הל: אולי פסקה (3) לא תפתור את הבעיה.

חנה טירי: אני אגיד מה אנחנו קבענו בפסקה (3).

חנה טירי: אנחנו רוצים להוסיף לה עוד משהו.

חנה טירי: אם יש כאלה שחושבים שצריך להוסיף, ולנסח את זה בצורה אחרת - אז תציעו.

חנה טירי: פירוט השירותים, אנחנו הוספנו: המכשירים והציוד הכלולים בעסקה, וכן מחיריהם.

חנה טירי: פה אנחנו רוצים להוסיף עוד משהו שלא קשור למה שדיברנו עליו עכשיו.

חנה טירי: אנחנו רוצים להוסיף: "פירוט השירותים, המכשירים והמוצרים הכלולים בעסקה, לרבות פריסתם וזמינותם, וכן מחיריהם".

חנה טירי: ישנה בעיה שקיימת, וישנן תלונות שלפיהן צרכנים חותמים על עסקאות, ובעסקאות הללו נאמר להם שהם אמורים לקבל שירותי אמבולנס.

חנה טירי: מה שקורה בפועל הוא שלפעמים לאותה חברה שאמורה לספק את השירות אין את האמבולנס הזה באזור מסוים, ואם ישנו צרכן שנמצא במצוקה והוא מבקש להזמין ניידת, אותה חברה מבקשת ממד"א לשלוח ניידת, ובסופו של דבר החשבון נשלח לצרכן, והוא צריך לשלם.

חנה טירי: חברות מסוימות כותבות בחוזים שלהן שהן אמורות לספק שירותים מסוימים, אבל בפועל מסתבר שאין להם למשל שירותי אמבולנס באזורים מסוימים, או שיש להן באזורים מסוימים בלבד.

חנה טירי: הצרכן בסופו של דבר משלם את זה.

חנה טירי: אם אותה חברה היתה נושאת בעלויות של מד"א - מילא.

חנה טירי: אבל, זה לא קורה בפועל.

חנה טירי: יש לנו תלונות.

אמנון ביגלמן: היא נושאת בעלויות, חד משמעית.

חנה טירי: אני מדברת על סמך תלונות שאנחנו קיבלנו, וממידע שקיבלנו.

חנה טירי: אם היא נושאת בעלויות אז בסדר.

חנה טירי: תפרטו בטופס הגילוי אם אתם נותנים שירות אמבולנס ותגידו מה הפריסה, והאם אתם יכולים להגיע למקום המגורים שלי.

חנה טירי: תגלו את הפרט הזה.

חנה טירי: ברגע שאתם כותבים שאתם נותנים גם שירותי אמבולנס, ובסופו של דבר אתם אומרים לי שאין לכם אמבולנסים באזורים מסוימים, אז אתם מטעים אותי.

יריב לרנר: טופס הגילוי הפך להיות כל מה שאומר ההסכם.

יריב לרנר: ההסכם אומר במפורש את מה שאומר טופס הגילוי בצורה ברורה.

חנה טירי: לא.

יריב לרנר: תחייבו הסכם בצורה צורנית.

חנה טירי: טופס הגילוי אמור לגלות את הפרטים המהותיים.

חנה טירי: אם אני גרה בירושלים, זה פרט משמעותי בשבילי לדעת האם יש לכם אמבולנס.

חנה טירי: יכול להיות שאני אחליט לא להתקשר איתכם בעסקה, או שאני אחליט לוותר על שירות האמבולנס אם אתם לא מסוגלים לי לספק אותו, ואני בסופו של דבר אמורה לקבל חשבון.

יריב לרנר: גם אם יש לי בירושלים, אז בירושלים הוא לא עובד כל היום, אלא הוא עובד חלק מהיום.

חנה טירי: תגלו לי את זה בטופס הגילוי.

חנה טירי: זה פרט מהותי שאני כצרכן צריכה לדעת.

יריב לרנר: איך?

יריב לרנר: טופס הגילוי יהפוך בסוף לשמונה עמודים.

חנה טירי: תגיד לי כמה אמבולנסים יש לך בתחום ירושלים, והאם אתה מסוגל לספק לי בכל רגע נתון כשאני במצוקה.

חנה טירי: תגלה את זה בבקשה, כי אתם לא מגלים את זה.

יריב לרנר: אם האמבולנס עסוק עם פציינט אחר, לדוגמה?

יצחק קמחי: אין שום בעיה.

יצחק קמחי: תשלח לי אז מגן דוד אדום, ותשא בתשלומים, ושזה יהיה ברור.

חנה טירי: אם זה מגן דוד אדום אז תשא אתה בתשלום.

חנה טירי: זה לא מה שקורה בפועל.

לאה ורון: עו"ד טירי אומרת שתציינו את זה בטופס הגילוי.

יריב לרנר: כן, אבל טופס הגילוי הפך להיות טופס עם חמישה עמודים.

לאה ורון: עדיף לצרכן שיהיו חמישה עמודים, ובלבד שהוא לא יצטרך לשלם את זה בנוסף לשירות שהוא רכש ממך.

יריב לרנר: אבל, את כל זה אומר ההסכם עם הצרכן.

אתי בנדלר: למה הכוונה "בזמינותם"?

יצחק קמחי: למשל, אם הוא עובד חצי יום, זה בעיה של זמינות.

חנה טירי: זה לא זמין, נכון.

חנה טירי: ופריסה זה אומר האם יש להם את זה באזור ירושלים?

חנה טירי: באזור מודיעין למשל, אנחנו יודעים שלחברה מסוימת אין שירותי אמבולנס.

אתי בנדלר: זמינותם זה שעות מתן השירות.

חנה טירי: כן.

אתי בנדלר: פריסתם זה מקומות מתן השירות בארץ.

חנה טירי: בדיוק.

חנה טירי: איפה הם נותנים לי את השירות הזה.

יהורם הל: בגלל התערבות נציגי נ.ט.ל.י, אני אומר את מה שיש לי להגיד על נ.ט.ל.י.

יהורם הל: מה שעורכת הדין טירי אמרה הוא חשוב מאוד.

יהורם הל: בטופס הגילוי הם לא נתנו את ההודעה המפורשת ללקוחות שלהם מעבר לקו הירוק, שאחרי שעות החשיכה הם לא שולחים אמבולנס מעבר ל"קו הירוק".

יצחק זיו: האם יש חברה ששולחת?

יריב לרנר: לא, מד"א לא מוכנה להגיע.

יהורם הל: אני לא יודע.

יהורם הל: אני יודע שהם לא הודיעו ללקוח שפנה אלינו.

יהורם הל: אני מכיר את הדברים מפניות אלינו.

יהורם הל: היה לנו דיון ארוך ונוקב אצלם במשרד, לרבות הניסיון שלהם להוכיח שהלקוח שסבל מאירוע לב שהוא יגיד שהוא מסרב שישלחו לו אמבולנס.

יהורם הל: הוא ביקש רופא.

יהורם הל: סליחה, הם לא שולחים רופא מעבר ל"קו הירוק".

יצחק זיו: בשעות החשיכה, או בכלל?

יהורם הל: בשעות החשיכה לא עוברים את "הקו הירוק".

יהורם הל: אבל, זה לא היה כתוב בשום מקום.

יהורם הל: לקוח שילם שנים – שלוש, ארבע שנים.

יצחק זיו: אבל, אנחנו כרגע ביקשנו שהדברים יצוינו.

יהורם הל: חשוב שזה יהיה כתוב בטופס הגילוי, ואדרבא, שיהיו חמישה עמודים.

עמנואל ויזר: אני חושב שצריך להפריד בין הפרטים שהצרכן צריך לדעת אותם, ובהחלט פרט כזה הוא פרט שהוא מהותי לעסקה, והוא צריך לדעת.

עמנואל ויזר: לדעתי, אם לא מגלים אותו זה מטיל בספק את כל ההתקשרות, כי זה פרט שבלעדיו אני תמה על מה חותמים.

עמנואל ויזר: מצד שני, טופס הגילוי לא בא במקום החוזה.

עמנואל ויזר: הוא בא כדי לשים לנגד עיני הצרכן נקודות עקרוניות.

עמנואל ויזר: מבלי להיכנס כרגע לפרט זה או אחר, כשאני מסתכל על כל הסעיפים האלה, כמות האינפורמציה שבאים להוסיף על טופס הגילוי הזה, בסופו של דבר יוגשו לצרכן שני עותקים של החוזה, כשאחד עם הכותרת טופס גילוי ואחד עם כותרת חוזה.

עמנואל ויזר: אם אנחנו רוצים באמת שטופס הגילוי יהיה באמת אפקטיבי, צריך לצמצם אותו למספר פרטים קריטי.

יצחק קמחי: מה לא מהותי פה שלא צריך להיות בטופס הגילוי?

עמנואל ויזר: לדעתי, חלק ניכר מהפרטים כאן יכולים להופיע בחוזה.

עמנואל ויזר: פירוט השירותים והמוצרים, והמכשירים אלו דברים שצריכים להיות בחוזה.

עמנואל ויזר: אני לא בטוח שצריך אותם בטופס גילוי.

קריאות: אבל, זה חלק מאוד מהותי.

עמנואל ויזר: השאלה היא, האם זה המקום של טופס הגילוי?

יצחק זיו: מה שחשוב הוא שהצרכן יקבל את המידע, וזו הנקודה המהותית.

יצחק זיו: אם זה יהיה בטופס הגילוי או בחוזה, הרי בסך הכול שני הדברים האלה ביחד הם חלק בלתי נפרד.

שירלי אבנר: לא, יש הבדל בין החוזה לבין הטופס.

יצחק זיו: אבל, החוזה צמוד לטופס הגילוי.

שירלי אבנר: נכון, אבל החוזה בדרך כלל מורכב מדי הרבה עמודים, וזה באותיות שאנשים מבוגרים בדרך כלל לא כל כך יכולים לקרוא.

לאה ורון: גם בשפה שהיא לא תמיד ברורה.

שירלי אבנר: זה לא סביר לדרוש מצרכן במצב כזה גם לחפש בתוך כל העמודים האלה בדיוק באלו שעות הם נותנים את השירותים, אילו שירותים הם נותנים, וכיוצא בזה.

יצחק זיו: אם אנחנו נסתכל על הנושא הזה אז זה לגבי כל החוזים, לכל אורך הדרך, בכל נושא ונושא.

שירלי אבנר: לא, יש חוזים ש- - -

יצחק זיו: משום שאם אנחנו נאמר שאוכלוסייה מסוימת לא מסוגלת לקרוא ולהבין, אז זה מדובר לאורך כל הדרך ובכל הדברים.

שירלי אבנר: לא, אבל כאן יש כן - - -

אתי בנדלר: זה לא לא.

אתי בנדלר: זה כן.

אתי בנדלר: צודק חבר הכנסת זיו, ולכן יש טופס גילוי שאומרים שהוא בנפרד מהחוזה, ושצריך לכתוב את הפרטים האלה באותיות גדולות, ברורות ומודגשות, ורק את הפרטים שיש כאן.

אתי בנדלר: הוא לא יכול להתייחס לנושאים נוספים דווקא כדי לא להקשות על אנשים.

חנה טירי: אני רוצה לציין שדווקא מהבעיות הצרכניות המובהקות זה עודף אינפורמציה.

עמנואל ויזר: בהנחה שאלה הם נתונים שהם קריטיים אז אפשר להכניס דרישה שבחוזה הם יופיעו באותיות גדולות, כי כרגע אני לא רואה מה יש בחוזה שלא יהיה בטופס הגילוי.

עמנואל ויזר: יכול להיות יוכלו להפנות את תשומת ליבי, אבל אני לא רואה כרגע.

עמנואל ויזר: יש כל כך הרבה דברים שכל החוזה נכנס בטופס הגילוי.

שירלי אבנר: אתה צריך לראות את החוזים של החברות האלה כדי לדעת ולראות בדיוק מה הם כוללים.

יצחק קמחי: חוזים שעברו בבית הדין לחוזים אחידים, תראה את החוזים.

אייל אורון: אני חושב שהתלונות גם אצלנו ב"אמון הציבור" גם במועצה לצרכנות, גם במשרד התמ"ת, ובכל המקומות, מראות שיש לנו כאן בעיה מאוד קיצונית גם עם החוזים האלה.

אייל אורון: מעמיסים בחוזים האלה מידע בצורה שאי אפשר לראות אותו להבין אותו.

אייל אורון: דווקא שם עולה צורך מיוחד לטופס גילוי שמכיל את המידע הזה.

אייל אורון: החשיבות שהמידע הזה יהיה, כולל הפרטים האלה, היא חשיבות מאוד מהותית, ודווקא בנושא הזה.

אייל אורון: ולכן, אני חושב שצריך להשאיר את זה.

יורם ארן: אני מרשות ההסתדרות לצרכנות.

יורם ארן: מהפרקטיקה אני אומר שהחוזים האלה צריכים להיות מאוד בסיסיים.

יורם ארן: הם פשוטים - התקשרות הצדדים, והכול.

יורם ארן: אני יכול להקביל את זה אפילו עם חוק מכר דירות שהחוזה הוא חוזה, אבל ישנו מפרט טכני.

יורם ארן: מהדברים ששמעתי אני מבין שלכל אזור יש את התחלואים שלו.

יורם ארן: כנראה שבתל-אביב יש יותר ניידות של נ.ט.ל.י לעומת הגליל העליון ומקומות כאלה.

יורם ארן: זה צריך להיות לכל אזור ולכל אחד.

יורם ארן: יהיה את טופס הגילוי הזה, ובטופס הגילוי הם יספרו בדיוק מה קורה באזור המסוים שלהם - אלו שירותים הם מקבלים, ואלו שירותים הם לא.

אתי בנדלר: זאת אומרת שאתה תומך בהצעה.

יורם ארן: תומך בפה מלא.

דליה רסקאי: רציתי להתייחס למילים "באותיות גדולות" שבסעיף קטן (ג).

דליה רסקאי: אנחנו מציעים שזה יהיה 4 מילימטר לפחות.

אתי בנדלר: לא כותבים בחוק 4 מילימטר, זה לא ראוי.

דליה רסקאי: אבל, גדולות יכול להתפרש גם כ-2 מילימטר.

יצחק קמחי: 2 מילימטר זה הגודל המינימאלי היום, זה לא יכול להיות גדול.

דליה רסקאי: אבל, לפי ההסכמים שאנחנו רואים החברות מאוד - - -

אתי בנדלר: לשר יש סמכות לקבוע תקנות כך וכך אם הוא יראה שזה נעשה לא בצורה ראויה.

אתי בנדלר: יש בחוק במספר מקומות אותיות ברורות וקריאות וכו'.

דליה רסקאי: מהתלונות שמתקבלות אצלנו במועצה, האותיות שבהסכמים הם מאוד מאוד לא לפי הוראות החוק.

דליה רסקאי: הן לא 2 מילימטר.

דליה רסקאי: לרוב, הן פחות מזה.

אתי בנדלר: אני מציעה שתעבירי את התלונות האלה.

יצחק קמחי: תעבירי את התלונות האלה אלינו.

יצחק קמחי: מן הראוי שזה לא יישאר שם.

רוברט אילטוב: האם יש עוד הערות לפסקה (3)?

רוברט אילטוב: אם כך אני מעלה את זה להצבעה.

אתי בנדלר: פסקה (3) עם התיקון המוצע.

אתי בנדלר: זאת אומרת, זה יהיה פירוט השירותים והמכשירים והציוד הכלולים בעסקה, לרבות פריסתם, שעות מתן השירות, ומחיריהם.

רוברט אילטוב: אני מעלה זאת להצבעה בהתאם לתיקוני הוועדה.

רוברט אילטוב: אושר פה אחד.

חנה טירי: פסקה (4) מדברת על פרטים בדבר משך תקופת העסקה.

חנה טירי: כמובן שאם העסקה היא לתקופה בלתי קצובה אז אין מה לדבר על משך העסקה.

חנה טירי: ולכן אמרנו, "בעסקה לתקופה קצובה, משך העסקה ומועד סיומה", והוספנו: "וכן פרטים בדבר הארכת העסקה לאחר מועד סיומה בהתאם לסעיף קטן (ז) לרבות התנאים שיחולו בה.

חנה טירי: " פה צריך לפרט ולהסביר למה הכוונה.

חנה טירי: אנחנו מציעים איזשהו קונספט שונה מהקונספט שמוצע בהצעה המקורית.

חנה טירי: ההצעה המקורית אומרת שברגע שהסתיימה העסקה הקצובה שבהצעה המקורית מדברת על תקופה של שנה – אגב, אנחנו מציעים להוריד את התקופה הזאת לשישה חודשים, אבל בזה אנחנו נדון כשנגיע לסעיף הספציפי הזה – אבל רק כדי להסביר את פסקה (4) ואת ההצעה שלנו, עיקרון נוסף שההצעה אומרת הוא שברגע שהעסקה הקצובה מסתיימת, אתה צריך לקבל ממנו הסכמה פוזיטיבית כדי להאריך לו את העסקה.

חנה טירי: אם הוא לא נתן הסכמה פוזיטיבית, אז פג תוקפו של החוזה.

חנה טירי: אנחנו מציעים הסדר אחר, שההסדר לדעתנו לוקח בחשבון את העובדה שמדובר פה בשירות שהוא שירות חיוני.

חנה טירי: אנחנו חוששים ממצב שבו - ואנחנו אומרים את זה בקושי רב, כי העסקאות האלה הן עסקאות בעייתיות, ומצידנו שתהיה כמה שפחות כבילות לצרכן - אבל מכיוון שמדובר בשירות שהוא שירות חיוני אנחנו באים ואומרים שתהיה אפשרות להאריך את החוזה באופן אוטומאטי, כמובן בכפוף לכך שאנחנו מציעים לקצר את התקופה לחצי שנה, ולא לקבוע שהתקופה תהיה שנה.

חנה טירי: תהיה הארכה אוטומאטית, אבל בהודעה כשהוא אומר לו שמועד העסקה עומד לפוג הוא יגיד לו: העסקה מתארכת באופן אוטומאטי, אבל דע שאתה רשאי לסיים את העסקה בכל עת.

חנה טירי: זה הסדר שהוא דומה להסדר שקבענו כבר, ושעבר בוועדת הכלכלה, בנושא של עסקה לתקופה קצובה.

חנה טירי: אנחנו באים ואומרים שאנחנו מוכנים לאפשר כבילות של הצרכן לא לתקופה של שנה, אלא לתקופה של שישה חודשים, ואנחנו נעמיק בזה יותר בסעיף הספציפי.

חנה טירי: אבל, אנחנו אומרים: אל תקבעו שצריך הסכמה פוזיטיבית לצרכן.

חנה טירי: אני אומרת שוב, אנחנו אומרים את זה בקושי רב, העסקאות האלה הן עסקאות בעייתיות.

חנה טירי: היינו מעדיפים שהם יצטרכו לקבל את ההסכמה הפוזיטיבית.

חנה טירי: אבל, החשש שלנו הוא שלא יצליחו להשיג איזשהו צרכן קשיש וניתקו אותו, ואז הצרכן חושב שהוא ממשיך להיות קשור ברגע מצוקה, אבל הוא לא מקבל את השירות.

חנה טירי: בקושי רב אנחנו אומרים: בואו נאפשר הארכות אוטומאטיות אחרי התקופה של השישה חודשים.

חנה טירי: אבל, כמו שקבענו בהסדר של עסקה לתקופה קצובה, הוא חייב להודיע לו שהעסקה מתארכת באופן אוטומאטי, ועל הזכות שלו לסיים את העסקה בכל עת.

חנה טירי: זו הכוונה כשאמרנו: פרטים בדבר הארכת העסקה לאחר מועד סיומה בהתאם לסעיף קטן (ז).

חנה טירי: כלומר, זה משהו שקבענו בפסקה (ז), לרבות התנאים שיחולו בה.

חנה טירי: כי יכול להיות שבתקופת הארכה כשהוא יאריך לו את החוזה, יחולו תנאים אחרים.

חנה טירי: אתה צריך לפרט את התנאים שיחולו.

עמנואל ויזר: אני רוצה להפנות את תשומת הלב שזה בסתירה לסעיף קטן (ח).

עמנואל ויזר: יכול להיות שאת סעיף קטן (ח) צריך לבטל.

עמנואל ויזר: סעיף קטן (ח) אומר שלא יהיה תוקף.

חנה טירי: אני כרגע הסברתי שאנחנו מציעים נוסח אחר.

חנה טירי: ברור שזה יצטרך להתבטל.

חנה טירי: בנוסח שאנחנו הגשנו אנחנו מחקנו את סעיף קטן - - -

אתי בנדלר: יש פה שני נושאים שעליהם דיברה הגברת טירי.

אתי בנדלר: ראשית, נושא משך העסקה.

אתי בנדלר: בהתאם להצעת החוק המקורית מדובר על כך שחוזה לתקופה קצובה לא יעלה על 12 חודשים.

אתי בנדלר: משרד התמ"ת מציע לקצר את התקופה ל-6 חודשים.

אתי בנדלר: שנית, איך תעשה הארכת התקופה הזאת.

אתי בנדלר: גברת טירי מציעה להחיל על הארכת החוזה הזה הוראות שהוחלו בחוק הגנת הצרכן בתיקון שנעשה לגבי עסקה מתמשכת לגבי שירותי טלפון בסיסיים.

אתי בנדלר: כפי שהסבירה גברת טירי, העיקרון הוא שהארכת תקופת קצובה אף פעם לא יכולה להיעשות אוטומאטית, אלא אם כן יש הסכמה פוזיטיבית של הצרכן, למעט במקרה אחד בשלב הזה בחוק כפי שהוא, והם שירותי טלפון בסיסיים בלבד, שלגביהם קבע המחוקק שניתן יהיה להאריך את העסקה מעבר לתקופה הקצובה אם מתקיימים הוראות שנקבעו בחוק, וההוראה העיקרית היא שנשלחת לצרכן הודעה בזמן שנקבע בחוק – אם אני זוכרת, בין 30 ל-60 ימים לפני מועד סיום התקופה הקצובה – והיא אומרת לו: דע שבתאריך כך וכך העסקה בינינו אמורה להסתיים, ואנחנו נאריך אותה, אלא אם כן אתה תודיע לנו שאתה לא רוצה, ואתה יכול בכל מועד להודיע לנו שאתה לא רוצה.

אתי בנדלר: נדמה לי שאלו עיקרי ההוראות.

אתי בנדלר: אותו עיקרון מציעה הגברת טירי שיחול לגבי סוג כזה של עסקאות שאנחנו דנים בהן עכשיו.

אתי בנדלר: אני כשלעצמי אין לי עדיין עמדה בקשר להצעה של ה-6 חודשים במקום 12 חודשים.

אתי בנדלר: אני אשמח לשמוע הערות בקשר לעניין הזה.

אתי בנדלר: באשר להארכת התקופה - ההצעה בהחלט מקובלת עליי.

אתי בנדלר: אבל, לא הייתי רוצה לעגן את זה כאן, אלא בתוספת השלישית.

אתי בנדלר: התוספת השלישית היא תוספת שניתן לתקן אותה, והיא התוספת שאומרת על איזה סוגי עסקאות לא יחול העיקרון של איסור הארכה ללא הסכמת הצרכן, אלא העיקרון ההפוך שדיברנו עליו.

חנה טירי: כלומר, את אומרת לא לשים את זה בתיקון בסעיף הספציפי של שירותי רפואה, אלא להוסיף את זה לתיקון - - -

יצחק קמחי: בסעיף הכללי.

אתי בנדלר: בדיוק כך, ולהפנות לשירותי רפואה כמשמעותם בסעיף הזה.

חנה טירי: התיקון של התוספת הוא בצו, נכון?

אתי בנדלר: כן, אבל את יכולה לעשות את זה גם בחוק.

אייל אורון: אני מציע שאם מחליטים כן לאפשר הארכה אוטומאטית, אז שתהיה מגבלה שהתנאים לא ישתנו, אלא אם כן יש הסכמה פוזיטיבית לשינוי בתנאים.

אייל אורון: כי הרבה פעמים עלו אצלנו הרבה טענות לגבי הארכות אוטומאטיות של עסקאות כאלו, והרבה פעמים עולה טענה שלא מקבלים את ההודעות, ולא רואים את ההודעות.

אייל אורון: זה עולה בכמות כזאת שיכול להיות שיש גם בעיה מהבחינה הזאת בקבלת ההודעות, או בהעברתן.

אייל אורון: לכן, לדעתי עצם שליחת ההודעה לא מספיקה בשביל לעשות שינוי מהותי בתנאי העסקה.

בועז וילנסקי: לגבי ששת החודשים אני מבין שנדבר אחר כך.

בועז וילנסקי: לגבי תקופת הארכה, אין לי שום הערה.

בועז וילנסקי: זה מקובל לחלוטין.

חנה טירי: אני לא הארכתי בנושא, כי לא חשבתי שזה הנושא.

חנה טירי: אני רציתי פשוט למה התכוונו כשאמרנו פרטים בדבר הארכת העסקה.

חנה טירי: רציתי לדבר על העיקרון השני, ואם תרצו נרחיב על זה עכשיו.

חנה טירי: העיקרון השני הוא האם תהיה הסכמה פוזיטיבית או תהיה הארכה אוטומאטית שעל זה דיברנו.

אתי בנדלר: הייתי מבקשת התייחסות להערת נציג "אמון הציבור".

אתי בנדלר: הוא טוען שבהעדר הסכמה פוזיטיבית לא ניתן יהיה לשנות את התנאים בתקופת ההארכה.

אתי בנדלר: אני חושבת שזו הערה ראויה.

יצחק קמחי: בהחלט, כן.

אתי בנדלר: אנחנו מדברים כרגע על טופס הגילוי.

אתי בנדלר: העיקרון הוא כרגע שבעסקה לתקופה קצובה משך העסקה ומועד סיומה, וכן פרטים בדבר הארכת העסקה לאחר מועד סיומה, וכאן זה יהיה: במקום בהתאם לסעיף קטן (ז), ולרבות התנאים שיחולו בה, יבוא: בהתאם להוראות סעיף 13א(ד) והתוספת השלישית.

אתי בנדלר: כאן צריכים למצוא מקום אחר לעגן את ההוראה - אם הוועדה תחליט על זה אני אמצא אכסניה הנכונה לאחר מכן - שבהארכת התקשרות בהתאם להוראות אותו סעיף לא ניתן יהיה לשנות את התנאים, אלא בהסכמה פוזיטיבית כמובן של הצרכן.

רוברט אילטוב: אני מעלה להצבעה את הפסקה בתיאום עם התיקונים.

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: אין נגד, אין נמנעים.

רוברט אילטוב: אנחנו עוברים לפסקה (5).

חנה טירי: "(5) פרטים בדבר זכותו של הצרכן לבטל את העסקה, בהתאם להוראות סעיף קטן (ד)".

חנה טירי: פה אין לנו הערות.

אתי בנדלר: זה פשוט מיותר.

יצחק קמחי: לא, זה בטופס הגילוי, וחשוב שזה יהיה.

חנה טירי: זה מאוד חשוב.

חנה טירי: פה אנחנו מדברים על הביטול שאפשר לבטל את העסקה תוך 30 יום מיום עשיית העסקה.

חנה טירי: זה כמו הביטול תוך 14 יום של מכר מרחוק ושל רוכלות שאת חייבת לתת את זה.

חנה טירי: אם זה לא יהיה בטופס הגילוי, וזה יהיה בחוזה זה פשוט מעיין את האפשרות שלו לבטל את העסקה.

שירלי אבנר: היום זה קיים למשל בסעיף 13ג.

אתי בנדלר: נכון, ולכן אני חשבתי שזה מיותר.

שירלי אבנר: אלה הדברים היחידים, אנחנו לא מפנים כאן לסעיף 13ג.

שירלי אבנר: זה בא לפרט גם את אותם דברים שקיימים היום בסעיף 13ג, כי זו רשימה סגורה של דברים שהוא צריך לפרט.

חנה טירי: אבל, אני חושבת שאולי בסעיף 13ג התכוונו למשהו אחר.

חנה טירי: כלומר, אם אני נקשרת בעסקה שהיא עסקה מתמשכת, ואני רוצה להשתחרר ממנה יום אחד.

חנה טירי: פה אנחנו מדברים על כמו תקופת צינון כמו שקבענו במכר מרחוק, שאנחנו מאפשרים לצרכן להתחרט במשך תקופה מסוימת מיום עשיית העסקה, ואז הוא רשאי להשתחרר מהעסקה.

לאה ורון: במשך אותם 30 הימים?

חנה טירי: כן, כמו במכר מרחוק.

חנה טירי: במכר מרחוק וברוכלות זה 14 יום.

חנה טירי: פה זה 30 יום, אבל זה אותו העיקרון.

חנה טירי: זה לא הביטול הרגיל של העסקה כי יום אחד אני לא רוצה יותר את השירותים האלה, אלא זה לתת לצרכן אפשרות להתחרט בתקופה מסוימת מיום עשיית העסקה.

רוברט אילטוב: אם כך, האם משאירים?

אתי בנדלר: כן, וכמובן שבשלב הניסוח אני אבדוק שוב שאין כאן כפל מיותר.

רוברט אילטוב: אני מבקש שנחזור למען חבר הכנסת שרוני על פסקה (5).

אתי בנדלר: פסקה (5) אין בה שום שינויים לעומת המוצע.

אתי בנדלר: מדובר כאן על כך שתהיה לצרכן זכות לבטל את העסקה במשך 30 הימים שלאחר ההתקשרות בעסקה.

אתי בנדלר: כאן מוצע שהזכות הזאת תעוגן בטופס הביטול.

משה שרוני: - - -

דליה רסקאי: אנחנו הצענו שאחרי המילה "עסקה" יבואו המילים: "תוך המועד של 30 יום" כמו שדיברתם עליהם, גם אם הוחל השירות בנתינתו.

חנה טירי: זה הצענו, וזה נמצא בפסקה (ד).

אתי בנדלר: את מעירה הערת נוסח, ולא הערה מהותית.

דליה רסקאי: נכון.

אתי בנדלר: אני חושבת שזה מיותר.

אתי בנדלר: מכל מקום, הכנת הנוסח נעשית בסופו של דבר נעשית בשיתוף הממונה על נוסח החוק בכנסת, ואני מקווה שנגיע לתוצאות טובות.

דליה רסקאי: השאלה שלי היא, האם המילים האלה ייכנסו אחרי המילה "עסקה"?

אתי בנדלר: אני לא בטוחה שיש בכך צורך כי כתוב: "בהתאם להוראות סעיף קטן (ד)", וזה מעוגן בסעיף קטן (ד).

רוברט אילטוב: אני מעלה את פסקה (5) להצבעה.

רוברט אילטוב: בעד, אין נגד, אין נמנעים.

חנה טירי: פסקה (6) מדברת על פרטים בדבר אפשרות הפסקת העסקה קודם לסיומה, לרבות כל קנס וכו'.

חנה טירי: יכול להיות שהפסקה הזאת מיותרת, כי אני חושבת שהפסקה הזאת היא סעיף 13ג.

אתי בנדלר: רשמתי לעצמי 13ג(ב)(3).

חנה טירי: פה אני מקבלת את הערתך הקודמת, אבל אני חושבת שזה יותר מתאים לפסקה (6).

חנה טירי: אני חושבת שאפשר להוריד את פסקה (6).

חנה טירי: 13ג(ב) מדבר על זכות הצרכן לבטל עסקה מתמשכת, ודרכי ביטולה, לרבות זכותו כאמור לעניין עסקה לתקופה קצובה, וכן הצורך במסירת פרט מזהה לשם ביטול בהתאם להוראות סעיף 13ד (ב).

אתי בנדלר: 13ג(ב)(3).

חנה טירי: נכון, פירוט התשלומים שעל הצרכן לשלם בשל הביטול ככל שישנם לפי תנאי העסקה.

אתי בנדלר: כלומר, אלו הוראות שכבר קיימות כך וכך.

אתי בנדלר: אני רק רוצה להזכיר דבר אחד.

חנה טירי: אבל, צריך להגיד את זה.

אתי בנדלר: כאן אנחנו מדברים על טופס הגילוי.

אתי בנדלר: בעסקה מתמשכת אם יש חוזה בכתב אז זה לא צריך להופיע בטופס הגילוי.

אתי בנדלר: רק אם העסקה המתמשכת נעשית בעל-פה בהתאם להוראת החוק, צריך לתת מסמך שמכיל את ההוראות האלה שבסעיף 13ג לגבי חובת הגילוי.

אתי בנדלר: כאן את אומרת גם אם יש חוזה בכתב בסופו של דבר, אנחנו דורשים ממנו לתת טופס גילוי נפרד.

אתי בנדלר: כלומר, זה בכל זאת מוסיף משהו על הוראות הקיימות היום בדין, וזו ההתלבטות שלי אם יש בכך צורך.

משה שרוני: זה מיותר.

חנה טירי: אנחנו חושבים שדווקא יש צורך.

משה שרוני: אתם חושבים כך, ואחרים חושבים לא.

רוברט אילטוב: מהי הצעתך, חבר הכנסת שרוני?

משה שרוני: לא, אני לא מקבל את הערת משרד התמ"ת.

שירלי אבנר: בסופו של דבר, טופס הגילוי מפרט את כל הדברים.

משה שרוני: גברתי הנאווה, אני דיברתי עברית פשוטה, את הבנת?

משה שרוני: לא מקבל את ההערה שלכם, נקודה - זה הכול.

אתי בנדלר: מה המשמעות של החלטת אדוני?

אתי בנדלר: כלומר, אם יש חוזה בכתב אתה לא רוצה שזה יופיע גם בטופס הגילוי?

משה שרוני: לא, בשביל מה?

אתי בנדלר: או.

אתי בנדלר: קיי, אז נמחק את הפסקה הזאת.

לאה ורון: סליחה, איזו פסקה נמחקה?

אתי בנדלר: פסקה (6).

רוברט אילטוב: אני מעלה להצבעה את בקשת חבר הכנסת שרוני למחוק את פסקה (6).

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: ההצעה עברה פה אחד.

רוברט אילטוב: תמשיכי בבקשה לפסקה (7).

לאה ורון: אני מציעה שהוועדה תסיים בפסקה הזאת את הדיון מאחר ואנחנו מתחילים את הדיון הבא, ויש אנשים רבים שממתינים בחוץ.

אתי בנדלר: אז רק עוד את פסקה (7).

לאה ורון: אבל, אחרי זה יש עוד את פסקה (9).

לאה ורון: אני מציעה פה לשים את הקו.

אתי בנדלר: לא, (9) נמחק.

אתי בנדלר: זו הפסקה האחרונה בסעיף קטן (ג).

אתי בנדלר: "מחירה הכולל של העסקה, לרבות המחיר הכולל העיתי.

אתי בנדלר: " גברת טירי, למה הכוונה במחיר הכולל העיתי?

חנה טירי: המחיר החודשי.

חנה טירי: זה הרי מנוי, ואני מניחה שזה מחיר שמשולם כל חודש.

חנה טירי: אם העסקה היא לתקופה קצובה, אז לתת את המחיר הכולל של התקופה הכוללת, וגם להגיד מה המחיר שאני אמורה לשלם כל חודש.

אתי בנדלר: זה לא המחיר, לרבות התשלום השוטף.

יצחק קמחי: שיעור התשלום שאני משלם כל חודש, כדי שאני אדע כמה זה עולה לי כל חודש.

חנה טירי: כן, זאת הכוונה.

אתי בנדלר: אדוני הציע בהצעת החוק: פרטים בדבר עלות העסקה, לרבות עלות כוללת למשך שנה.

אתי בנדלר: הם הציעו להבהיר את זה שמדובר על כך שהעוסק צריך לתת בטופס הגילוי גם המחיר הכולל של העסקה, וגם התשלומים השוטפים.

משה שרוני: נכון, בסדר.

יריב לרנר: אם זה לא עסקה קצובה אז זה רק את הסכום החודשי?

אתי בנדלר: אם אין מחיר שוטף אז אין מחיר שוטף.

יריב לרנר: לא, אם יש רק מחיר שוטף והעסקה היא לא קצובה, אז נותנים רק את המחיר החודשי?

יצחק קמחי: כן, רק את המחיר העיתי.

לאה ורון: כן, כי את המחיר הכולל אתה לא יודע.

אתי בנדלר: כן.

אתי בנדלר: השאלה היא האם הוועדה תחליט לקבל הוראה אחרת שלא לאפשר כאן עסקה לתקופה בלתי קצובה?

אתי בנדלר: אחת ההצעות כאן היא - - -

יצחק קמחי: אתה לא יכול.

יצחק קמחי: היא מקסימום של חצי שנה.

אתי בנדלר: העסקה הזאת תמיד תהיה לתקופה קצובה.

משה שרוני: עם אופציה להמשך - זה הכול.

אתי בנדלר: כן, בדיוק.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת שרוני, האם אתה מקבל את ההצעה?

משה שרוני: כן.

רוברט אילטוב: אני מעלה את פסקה (7) להצבעה.

אתי בנדלר: כרגע היא ממוספרת (7), אבל זה כבר לא יהיה (7).

רוברט אילטוב: אני מעלה את פסקה (7) להצבעה.

רוברט אילטוב: מי בעד?

רוברט אילטוב: אין נגד, אין נמנעים - פה אחד.

רוברט אילטוב: אני נועל את הישיבה, תודה רבה.