ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 371, 2008-06-02 11:30

אופיר פינס-פז: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אופיר פינס-פז: על סדר-היום צו הסדרת מקומות רחצה (סדרים ואיסורים), התשס"ח-2008.

אופיר פינס-פז: כפי שאמרתי בפעם הקודמת, אנחנו נדון בצו בחלקים.

אופיר פינס-פז: הפעם הזאת, בגלל שאשר לא נמצא אתנו היום, הוא בחוץ-לארץ, לא נדון בנושא של המצילים, אנחנו נדון בנושא סידורי הצלה ועזרה ראשונה במקום רחצה מוכרז, סעיפים 16 עד 32.

דוד תמיר: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעיר הערה שלא תתקבל ברמה האישית.

דוד תמיר: יש לנו תחושה שיש חוסר התייחסות לטיוטה שהעברנו בזמנו באופן מסודר לוועדה על-מנת שהערות והארות מקצועיות שיש לנו יידונו בפורום המכובד הזה.

אופיר פינס-פז: איזה נייר?

דוד תמיר: התהליך הזה נמשך קרוב לשנתיים, ואז העברנו נייר.

אופיר פינס-פז: לא הייתי פה לפני שנתיים.

אופיר פינס-פז: תעבירו שוב ונתייחס.

דוד תמיר: נעביר שוב.

דוד תמיר: דבר נוסף, הסעיפים בחוק מדברים על חיי אדם.

דוד תמיר: אין לי כוונה אישית, אני מבין שהוועדה הזאת צריכה לעשות את עבודתה, אבל אנחנו קוראים פרק ויש סעיפים שיש להם היבטים שהם כבדי משקל מבחינת חיי אדם, והדברים זזים ומתנהלים ורצים קדימה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שלא מטריד אותך שרצים קדימה, אדוני.

דוד תמיר: בוודאי שלא.

דוד תמיר: אני מקווה שתהיה התייחסות פרטנית לכל סעיף וסעיף לגבי ההערות שלנו.

אופיר פינס-פז: תהיה התייחסות פרטנית לגבי כל סעיף.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, שאלה מקדמית.

דב חנין: למעשה בדיון הקודם שקיימנו בוועדה הסתברו חילוקי דעות רציניים שקיימים בין היתר בין המצילים לבין משרד הפנים בעניינים שלא נוגעים רק למצילים אלא לכל המנגנון של ההסדר שמוצע וגם לפרטים שלו.

דב חנין: אחת הטענות שהושמעו אז בדיון ומאוד קוממה אותנו בוועדה היא שלמעשה לא מתנהל דיון במקביל לדיון של הוועדה, לא מתנהל דיון מקצועי רציני בין משרד הפנים לבין הגורמים האחרים שיושבים מסביב לשולחן.

דב חנין: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שאתה גם אמרת באותה ישיבה, שאתה מצפה שחוץ מישיבות הוועדה הפורמאליות, כל הגורמים הרלוונטיים באמת יתכנסו ויישבו וידונו ביניהם בצורה רצינית עניינית על הנוסחים השונים, על הרעיונות השונים שנמצאים על השולחן.

דב חנין: אני שומע שבינתיים, מהישיבה הקודמת ועד היום, לא התקיימה שום ישיבה כזאת.

דב חנין: לפחות עם המצילים לא התקיים שום דיון מקצועי.

דב חנין: אני לא מדבר כרגע על שאלות של בדיקות בריאותיות וכדומה, אני מדבר על כל המערך המקצועי שמוצע כאן, מנגנון ההסדר שמוצע כאן.

דב חנין: אני חושב שאם הדברים ייעשו בדרך הזאת, אנחנו לא נוכל להתקדם עם הצו.

דב חנין: כי אני חושב שקודם כל אנחנו צריכים את ההידברות בין גורמי המקצוע, אנשים שיש להם הבנה, מכירים, נמצאים בשטח, רואים את הבעיות, חיים את העניין הזה יום-יום.

דב חנין: ההידברות ביניהם היא חשובה לנו מאוד, כי אחרת אנחנו נשארים במובן מסוים נכים בדיון הזה.

דב חנין: אנחנו ממשיכים להתנהל שלא על בסיס מיצוי ההידברות המקצועית שצריכה להיות כאן.

אופיר פינס-פז: אני מצטרף לקריאה שלך בעד ההידברות בין משרד הפנים לבין ארגון המצילים.

אופיר פינס-פז: זה דבר שאני תומך בו ומעודד בו ואני מחזק אותו ואני בעדו.

אופיר פינס-פז: אבל חבר הכנסת חנין, אם אתה רוצה לקבוע תקדים שכאשר ההידברות לא מספקת בין הגורמים לא מקדמים כאן הצעות חוק, אז זה יחזור אליך כבומרנג.

אופיר פינס-פז: אנחנו נוודא שבכל הצעת חוק של כל חבר כנסת, עד שהבירור לא מתמצה עד תום לא מקדמים, אני מוכן.

אופיר פינס-פז: אבל אתה יודע בדיוק מה ההשלכות של זה.

דב חנין: לא שהוא לא מתמצה, הוא לא מתקיים.

אופיר פינס-פז: הוא התקיים בזמנו והוא לא מוצה.

דב חנין: חודשים הוא לא מתרחש.

אופיר פינס-פז: הוא יתרחש.

אופיר פינס-פז: נשמע את משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: בבסיס אני תומך בעמדה שלך, כי אני חושב שיש מקום להידברות מקסימאלית, ואני חושב שבהידברות מקסימאלית היו פותרים הרבה מאוד בעיות שלצערי אנחנו צריכים להתמודד אתן, במקום שהממשלה תתמודד אתן.

אופיר פינס-פז: אבל מצד שני כל יום אנחנו מגיעים לדיונים שהדיון בהם לא התמצה עד תומו, ויש טענה לאחד מהצדדים שהדיון לא התמצה עד תומו.

אופיר פינס-פז: אז אם על כל דבר כזה היינו עוצרים את דיוני הוועדה, לא היינו מקדמים שום דבר במדינת ישראל, בכנסת ישראל.

אופיר פינס-פז: בשביל זה יש ועדת כנסת.

אופיר פינס-פז: אתה יודע, למשל, שבחוק אוויר נקי את רוב ההסכמות אפילו בין הממשלה לבין עצמה אנחנו עשינו ולא הם.

אופיר פינס-פז: צריכים להחליט מה אנחנו רוצים.

דב חנין: אחרי שנתנו להם הזדמנות מכאן ועד להודעה חדשה, הם לא ניצלו אותה.

דב חנין: נראה לי שבכלל לא מרימים את הכפפה הזאת.

אופיר פינס-פז: נכון.

אופיר פינס-פז: בבקשה, משרד הפנים.

יוסף עמאר: משרד הפנים נפגש הרבה פעמים עם ארגון המצילים.

יוסף עמאר: אנחנו גם קיבלנו את ההצעה שלהם, דנו בהצעה שלהם והבאנו את ההצעה שלהם בפני היועצים המשפטיים בוועדת הפנים בכנסת ודנו בהצעה שלהם.

אופיר פינס-פז: כמה פעמים דנתם עם המצילים בשנתיים האחרונות?

יוסף עמאר: לפחות שמונה פעמים.

אבי אפיה: בקושי פעמיים.

אבי אפיה: כשביקשו מאתנו הגענו.

אבי אפיה: פעמיים הגענו.

אבי אפיה: לפני כמה חודשים, כשידעו שהוועדה עומדת להתכנס, ביקשו שנגיע, אבל כנראה זה היה בשביל הפרוטוקול.

אבי אפיה: כשהגענו דיברנו, וזהו.

אבי אפיה: יוסף עמאר, כשרצה, ידע להגיע אלי לתחנת ההצלה, ישב אתי על כוס קפה ודיברנו כשהוא היה צריך לתקן משהו, ובמקום עזרנו לו ועזרנו למומחים שהוא הביא וכתבו כל מיני דברים, בזכות זה שניסינו ליצור מצב חדש בחופים, שלאנשים לא יקרו אסונות.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לסכם את העניין הזה, שהוא עניין טכני בעיני, למרות שיש לו היבטים מהותיים.

אופיר פינס-פז: יוסף, אני מבקש שתעביר לי מכתב לגבי כל התאריכים שבהם אתה טוען שנפגשתם.

אופיר פינס-פז: אני מבקש שזה יהיה ממוסמך, אני רוצה לדעת תאריכים מתי נפגשתם עם המצילים.

אופיר פינס-פז: דבר שני, אני שב ופונה בשם הוועדה, אנחנו לא דנים היום בפרק של המצילים, אני מבקש שתקראו למצילים לעוד ישיבה לפני הדיון הבא בוועדה, כדי שלדיון הבא תבואו יותר מתואמים, או לפחות ייעשה המאמץ הראוי כדי להגיע עם עמדות יותר מתואמות.

יאיר הקש: יש לי ועדת מקצוע הצלה של ים ובריכה.

יאיר הקש: אני עובד בעיריית נהרייה, מנהל מחלקה לאיכות הסביבה.

יאיר הקש: הייתי מנהל החופים.

יאיר הקש: במשך שנים הייתי בוחן במשרד התמ"ת.

יאיר הקש: אף אחד לא התייעץ עם משרד התמ"ת, עם ועדת מקצוע.

יאיר הקש: אולי לא היינו מגיעים לפה אם היו יושבים אתנו, עם האנשים המקצועיים.

אופיר פינס-פז: מי הוא יושב-ראש ועדת מקצוע?

יאיר הקש: הוא פקיד במשרד התמ"ת.

יאיר הקש: הוא לא מקצועי.

אופיר פינס-פז: מה שמו?

יאיר הקש: שלמה ברלין.

אופיר פינס-פז: שלמה ברלין מהתמ"ת צריך להיות מוזמן לכל הישיבות על התקנות האלה.

יאיר הקש: אם לא הייתי שומע או קורא בעיתון וכותב לך מכתב אישי שתזמן אותי, לא הייתי מגיע.

יאיר הקש: זה נושא פרופר שלנו, והעלינו כמה נושאים, כגון ים המלח, בוועדה, ואני אישית ירדתי על-פי בקשת חבר ועדה נוסף לים המלח ובמשך שבוע למדתי שם את הדברים.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני.

אופיר פינס-פז: נקבל את ההמלצה שלך ולדיונים הבאים יוזמנו האנשים המקצועיים, מי שממונה על מטעם המדינה.

אופיר פינס-פז: בבקשה לקרוא את הסעיפים ונדון בהם.

יוסף עמאר: פרק ג' – סידורי הצלה ועזרה ראשונה במקום רחצה מוכר.

יוסף עמאר: סעיף 16 – הפעלת מקום רחצה מוכרז.

יוסף עמאר: בצו זה, "עונת רחצה" - התקופה בכל שנה המנויה לצידו של כל אחד מהימים המפורטים להלן –

יוסף עמאר: (2) לא יאוחר משבוע לאחר תחילת עונת הרחצה ידווח מנהל החופים לממונה חופים על הביצוע בפועל של פתיחת עונת הרחצה ברשות המקומית, ובין היתר בהתייחס לדיווח האמור בפסקה (i).

אופיר פינס-פז: למה חלק בתאריך לועזי וחלק בתאריך עברי?

יוסף עמאר: אנחנו הכנסנו בטבלה את המועדים בעברית, שאלה הימים הכי מתאימים.

יוסף עמאר: בכנרת הכנסנו את התאריך העברי, שזה יום לפני הפסח, בגלל הפעילות השוטפת, הפעילות הקיימת בחופי הכנרת.

דב חנין: למה זה לא נכון לגבי הים התיכון?

יוסף עמאר: הים התיכון מתחיל מה-1 בינואר.

יוסף עמאר: בים התיכון התאריך העברי יוצא לאחר פסח.

דב חנין: אותו עניין של פסח, שנכון לגבי הכנרת, ואני מסכים אתך שהוא נכון לגבי הכנרת, נכון גם לגבי הים התיכון.

דב חנין: הרי בפסח אנשים הולכים לים.

דב חנין: מה ההבדל?

יוסף עמאר: לפי הניסיון שלנו של חמש השנים האחרונות, אפריל הוא חודש קר, ירדו גשמים.

יוסף עמאר: מצילים הגיעו לסוכות המציל עם מעילי דובון.

יוסף עמאר: מספר הרוחצים הוא אפסי ולא היה מוצדק לפתוח את עונת הרחצה באפריל.

דוד תמיר: אני נאלץ להגיד שזה לא נכון.

יוסף עמאר: ב-1 במאי המים מתחילים להיות יותר חמים.

אופיר פינס-פז: כשאני הייתי שר פנים, מתי פתחנו את עונת הרחצה?

יוסף עמאר: לפי הוראת שעה פתחנו ב-17 באפריל.

יוסף עמאר: ב-17 באפריל ירדו גשמים.

דוד תמיר: היו חמסינים.

אופיר פינס-פז: אתה אומר ששר הפנים פסיכי?

יוסף עמאר: לא.

אופיר פינס-פז: שר הפנים הקודם היה פסיכי?

יוסף עמאר: לא.

אופיר פינס-פז: הקודם-קודם היה פסיכי?

יוסף עמאר: היו הצעות להקדים ל-1 באפריל.

יוסף עמאר: זה מוגזם.

אופיר פינס-פז: הרי אתם נישקתם לי את הרגליים, אמרתם לי שהצלנו אתכם מפאדיחה.

דוד תמיר: אדוני, לא הצלת אותם, הצלת חיים של אנשים שלא מתו בים.

יוסף עמאר: אפריל הוא חודש קר, זה לא מוצדק לפתוח את עונת הרחצה באפריל.

אופיר פינס-פז: אבל עובדה שאני הוריתי לפתוח ב-17 באפריל.

אופיר פינס-פז: הרי קרה משהו, הרי לא היה שלג שאמרתי לפתוח את עונת הרחצה.

אופיר פינס-פז: כנראה שהיו המון מתרחצים והיה מזג-אוויר שהצדיק את זה.

דוד תמיר: במרכז, דרך אגב, יותר קר מאשר בכנרת.

דוד תמיר: הכנרת זה הדרום, זה לא הצפון.

יוסף עמאר: בכנרת יותר חם ומגישים בקשות לפתוח ערב פסח.

יוסף עמאר: אבל בים התיכון זה שונה לגמרי, בים התיכון המים קרים.

טל פילטר: המים בכנרת יורדים מהגולן, מהשלגים.

אבי אפיה: יש לי כמה הערות לסוגיה הזאת.

אבי אפיה: אני רוצה להתחיל עם התאריך.

אבי אפיה: אולי יוסף עמאר ילמד אותנו כמה טבעו בזמן הזה עד פתיחת עונת הרחצה בחודש ימים טרום עונת הרחצה הזאת.

אבי אפיה: אני מדבר על השנה הזאת, 2008, מתחילת החופש הגדול שהילדים יצאו לחופשה.

אבי אפיה: אולי תלמד אותנו, יש לך נתונים.

אבי אפיה: בדרך כלל אנחנו יודעים ביחד אתך שאנחנו מחפשים את הגופות, לצערנו הרב.

אבי אפיה: אנחנו באים לעזור לזק"א לחפש גופות, כי אין מצילים באותו זמן, עם אותן משפחות שיושבות על החופים, ומחכים שהגופה תיפלט, בדרך כלל לפני עונת הרחצה, שזה בשלושה השבועות שקר בהם מאוד וכל הסיפורים שאתה אומר.

אבי אפיה: מגיעות כיתות שלמות של תלמידים לחופי הרחצה בדיוק בזמן הזה, כי הם עדיין מאורגנים, הם עדיין מסודרים.

אבי אפיה: הרבה תיירים שמגיעים מחוץ-לארץ יורדים לעונת הפסח לחופים בארץ, ואנחנו עדים לכך שכל שנה יש לנו אנשים שמגיעים וטובעים למוות, וכאלה שמצילים אותם, ואז נוצר מצב שאנחנו מחפשים גופות לצערנו הרב.

אבי אפיה: אולי יסביר לנו יוסף עמאר מה זה מקום רחצה מוכרז.

אופיר פינס-פז: אני אסביר לך.

טל פילטר: אנחנו יודעים שלמר יוסף עמאר חשוב מאוד מה יהיה כתוב על החולצה של המנהל שלי.

טל פילטר: אני עובד בתל-אביב, ואני יכול להגיד לך מה קורה בתל-אביב.

טל פילטר: אצלנו בתל-אביב כל התחנות מצוידות בחלונות.

טל פילטר: אני יכול לשבת גם בינואר עם בגד-ים, בלי שיהיה לי קר, ולהציל אנשים.

טל פילטר: שיחייבו את הרשויות לצייד את תחנות ההצלה בחלונות.

טל פילטר: לגבי גמישות שעות ההפעלה של החופים.

טל פילטר: יש רשויות שבגלל אילוצים כאלה ואחרים לא מפעילים את שירותי ההצלה בצורה נאותה.

טל פילטר: בגלל שלראש רשות אין כסף הוא מתחיל בחוף מסוים את שירותי ההצלה בשעה 10:00 ומסיים אותם ב-16:00.

אופיר פינס-פז: זה הסעיף הבא.

אופיר פינס-פז: לסיכום, עונת הרחצה בים התיכון ובים כנרת תיפתח לפני חופשת פסח.

דוד תמיר: נבדוק את לוח השנה של השנה.

דוד תמיר: משרד הפנים החליט לסגור את תחנות ההצלה לפי התאריך הלועזי שנופל באמצע חופשת חג הסוכות, שהמוני בני ישראל נמצאים בחופים.

דוד תמיר: המחוקק קודם לא היה טיפש, הוא חשב על העניין הזה.

דוד תמיר: הדבר הזה נבדק בפרוטוקולים של הכנסת.

דוד תמיר: העונה נסגרה בכ"ט בתשרי, כמה ימים אחרי חופשת סוכות.

אופיר פינס-פז: יוסף, אני מתפלא עליכם.

אופיר פינס-פז: אני הייתי שר פנים, החלטנו החלטה.

אופיר פינס-פז: ההחלטה היתה מקובלת על כל הדרג המקצועי במשרד הפנים, זאת לא היתה החלטה שרירותית שלי.

אופיר פינס-פז: אופיר פינס הפסיק להיות שר פנים, חוזרים לקשקושים.

אופיר פינס-פז: תלמדו, תפנימו לתוך המערכת.

אופיר פינס-פז: החופים יהיו פתוחים מפסח ועד סוכות.

דוד אזולאי: אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, במקרה זה, כשאתה מדבר על פסח וסוכות, תקבע תאריך עברי קבוע.

אופיר פינס-פז: זאת הסיבה לתאריך העברי.

טל פילטר: כמה ימים לפני פסח, כדי שנוכל להתארגן, כדי שנוכל להכין את התחנות.

אופיר פינס-פז: אנחנו נקבע כמה ימים לפני פסח ועד סוף סוכות, כדי שנהיה בטוחים שהחופים משרתים את עם ישראל בימים של החופשה.

אופיר פינס-פז: אי-אפשר להשאיר את החופים בלי מצילים.

אופיר פינס-פז: הרי אנשים יבואו, אז מי ייקח את האחריות עליהם?

יוסף עמאר: הבעיה היא שאם אנחנו הולכים לפי התאריך העברי, השנה המעוברת היא תמיד שנה בעייתית.

דוד תמיר: לפתיחת עונת הרחצה היא לא בעייתית.

דוד תמיר: השנה המעוברת היא אדר ב', לא ניסן.

יוסף עמאר: בשנה המעוברת פסח נופל באמצע מאי, ואמצע מאי זה כבר קיץ.

יוסף עמאר: לא רצינו את זה במשרד הפנים, ולכן אמרנו שהתאריך 1 במאי יפתור את הבעיה.

דוד אזולאי: אני מציע שזה יהיה ראש-חודש ניסן.

דוד אזולאי: האביב תמיד נופל בחג הפסח, יש כללים בעניינים האלה.

אופיר פינס-פז: אם יש שנה מעוברת, זה לא יגיע למאי?

דוד אזולאי: לא.

דוד אזולאי: ברוב המקרים זה לא יקרה.

דב חנין: השנה היא שנה מעוברת.

דוד תמיר: בשנה מעוברת נוסף חודש, אדר ב', על-מנת שפסח לפי דיני התורה וההלכה יחול באביב.

דוד תמיר: לכן לפסח יש מועד קבוע, עונתי.

דוד תמיר: לכן ההצעה של חבר הכנסת דוד אזולאי, א' בניסן, היא נכונה.

דוד תמיר: זה פחות או יותר חופף לחופשת הקיץ של התלמידים.

דוד תמיר: פסח חל בי"ד בניסן, חופשת התלמידים היא שבוע לפני.

אופיר פינס-פז: נחליט על ז' בניסן.

טל פילטר: אבל אנחנו צריכים לארגן את התחנות.

דוד אזולאי: ב-ו' בניסן התלמידים יוצאים לחופשה מבתי הספר.

דוד אזולאי: הם צריכים להתכונן.

דוד אזולאי: אם אתה פותח את זה בא' בניסן עד ו' בניסן, זה הזמן להכין את התחנות.

דב חנין: אני מסכים.

דב חנין: אני חושב ש-א' בניסן זה הגיוני מאוד.

אופיר פינס-פז: יוסף, האם צריך זמן היערכות למצילים?

אופיר פינס-פז: אני רוצה, ואני חושב שזאת צריכה להיות גם עמדת משרד הפנים, שלפני החופשה מפסח ועד סוכות יהיו מצילים.

יוסף עמאר: אבל יש עונות שהן קרות.

אופיר פינס-פז: הרי הייתי שם.

אופיר פינס-פז: אתה מדבר עם אדם שהיה במקום והחליט להקדים את עונת הרחצה כי הילדים היו בים.

טל פילטר: גם אי-אפשר ביום האחרון של סוכות, כי אני לא יכול ביום האחרון לנעול והכול עף למחסנים.

אופיר פינס-פז: תן יום אחד על חשבונך.

דוד תמיר: ניתן, אבל סוכות מסתיים בכ"ד בתשרי, וזה לא מגיע לתאריך הלועזי שמשרד הפנים קבע פה.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא קובעים תאריכים לועזיים, אנחנו קובעים תאריכים עבריים.

אופיר פינס-פז: נקבע את התאריך לפי מה שכתוב, על-פי הכללים.

דוד אזולאי: כ"ה בתשרי.

אופיר פינס-פז: יום אחרי סוכות.

דוד תמיר: משרד הפנים לא הסביר לנו מהו מקום רחצה מוכרז.

עו"ד תומר רוזנר: הערה לגבי סעיף קטן (ג).

עו"ד תומר רוזנר: מדובר על דיווחים חודש לפני וכו' לגבי חופים שיש להם עונת רחצה, אבל בים המלח ובים סוף עונת הרחצה נמשכת כל השנה, ולכן אין מועד שהמועצות המקומיות צריכות לדווח למשרד הפנים.

אופיר פינס-פז: אז איך אתם מקבלים את הדיווח מהחופים של ים סוף וים המלח?

יוסף עמאר: באמצעות הפיקוח שאנחנו עושים בחופים האלה.

אופיר פינס-פז: בואו נקבע תאריך מסוים לים סוף ולים המלח, ב-1 בינואר צריך למסור דיווח על השנה הבאה.

יוסף עמאר: בסדר.

אופיר פינס-פז: אדוני היועץ המשפטי, תסביר להם מה זה מקום רחצה מוכרז.

עו"ד תומר רוזנר: מקום רחצה מוכרז מפורסם על-ידי משרד הפנים, מכוח סעיף 1 ו-3 לחוק הסדרת מקומות רחצה.

עו"ד תומר רוזנר: מתפרסם צו שמגדיר בצורה מדויקת את מקומות הרחצה, את גודלם ואת שטחם.

טל פילטר: יש לי הערה מהותית.

אופיר פינס-פז: לא מקבל.

אופיר פינס-פז: סעיף 17.

יוסף עמאר: סעיף 17 – שעות הרחצה במקום רחצה מוכרז: רשות מקומית תקבע את שעות הרחצה במקום הרחצה המוכרז לציבור, לפי חודשי השנה (להלן – שעות הרחצה), באמצעות שלט בכניסה למקום רחצה מוכרז ופרסום בכלי התקשורת המקומיים לא יאוחר משבועיים לפני תחילת עונת הרחצה, ואם עונת הרחצה במקום רחצה מוכרז נמשכת במשך כל השנה – יוצב שלט כאמור באופן קבוע.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הסעיף הזה הוא סעיף בעייתי מאוד.

דב חנין: הוא נותן מרחב גדול מאוד לרשות המקומית לקבוע את שעות הרחצה, וזה מוביל לפעמים למצבים אבסורדיים.

אופיר פינס-פז: מתחילים ב-11:00 ומסיימים ב-12:00.

יוסף עמאר: אף אחד לא עושה את זה.

דוד תמיר: ועוד איך עושים, ואני אביא דוגמאות.

דב חנין: אנחנו, המערכת הציבורית, ממליצה לציבור למשל להגיע להתרחץ בשעות אחרי הצוהריים המאוחרות או בשעות הבוקר המוקדמות, שבהן השמש פחות קופחת וזה יותר בריא לא להישרף.

דב חנין: אבל בדיוק השעות האלה הן שעות שתחנות הרחצה לא פעילות.

דוד אזולאי: סוגרים את התחנות בשעה 15:00.

דב חנין: אחרי יום עבודה מגיעים אנשים להתרחץ, אלה גם השעות הטובות להתרחץ בים, ואז המציל אומר שהתחנה סגורה.

יוסף עמאר: שכחת לציין את קו ההפרדה בין אור לבין חשכה.

דב חנין: בשעון קיץ יש אור בשעות האלה.

דב חנין: לכן אני מציע, שכשם שקבענו בסעיף 16 מסגרת זמן לעונת הרחצה, נקבע בסעיף 17 מסגרת זמן שבה תפעל תחנת הרחצה.

דב חנין: אני חושב שהעיקרון צריך להיות כמובן שעות אור, לא שעות חשכה.

דב חנין: זה צריך להיות מ-07:00 עד 19:00.

טל פילטר: מכיוון שיש רשויות שבגלל הבעיות מפעילות ב-11:00 וסוגרות ב-12:00, אני חושב שהוועדה יכולה לתת טווח מינימאלי שראש הרשות יוכל רק להרחיב לפי שעות האור, אבל פחות מזה הוא לא יוכל להפעיל.

טל פילטר: אני מציע שהוועדה תצא בהצעה גורפת ששעות הפעילות לא יתחילו אחרי השעה 07:30, ובכל מקרה לא יסתיימו לפני 18:00.

טל פילטר: בשעה הזאת אין חשכה.

אבי אפיה: לקראת סוף העונה, כשאנחנו מגיעים לזמן כיפור, יש לנו קצת בעיה.

אבי אפיה: לכן כמו שמסמנים לאורך כל התקנות האלה דברים קטנים, אפשר להגיד שבאותה תקופה שעוברים לשעון החורף השעה תרד לשעה 17:00.

אבי אפיה: אין לנו בעיה עם זה.

דוד אזולאי: הרי שעון הקיץ מסתיים במוצאי-שבת שבין ראש-השנה לכיפור.

דוד אזולאי: אז שעות האור מתקצרות.

דוד אזולאי: יש שבועיים שהם מכיפור ועד חג הסוכות, ששעות האור מתקצרות.

דוד אזולאי: לכן אני מציע לציין לפי זריחה ושקיעה, להגיד חצי שעה לפני השקיעה או שעה אחרי הזריחה, וזה יפתור את הבעיה.

אופיר פינס-פז: יוסף, מה המצב היום, מה השעות שהרשויות קבעו?

יוסף עמאר: המצב היום הוא שבאפריל-מאי 8-9 שעות.

טל פילטר: איפה?

יוסף עמאר: ברשויות המקומיות, זה ארצי.

יוסף עמאר: זה בדוק.

יוסף עמאר: ביוני 9-10 שעות.

יוסף עמאר: ביולי-אוגוסט השעות הן 07:00 עד 19:00, 12 שעות.

יוסף עמאר: בספטמבר יורדים לשעה 17:00 ו-18:00.

יוסף עמאר: כשמגיע הזמן של ביטול שעון הקיץ, בסוף ספטמבר ואוקטובר, יורדים לשעה 17:00, 8 שעות ביום.

יוסף עמאר: זה נע בין 8 ל-12 שעות.

אופיר פינס-פז: זה מה שנקבע, ששעות הרחצה במקום רחצה מוכרז לא פחות מ-8 שעות ולא יותר מ-12 שעות.

אופיר פינס-פז: אני גם מוכן שיהיה פיקוח שהרשות תצטרך לקבל אישור ממשרד הפנים לשעות שהיא מציעה, כדי שיהיה עוד גורם שיפקח על השעות.

עו"ד תומר רוזנר: הקונספט של הצו הזה כולו הוא שנותנים עצמאות לרשות המקומית.

אופיר פינס-פז: אז בשביל מה יש משרד הפנים אם לא כדי לפקח?

עו"ד תומר רוזנר: זה הצו.

מרינה סולודקין: יש כאן עניין של פיקוח-נפש, לכן צריך להיות פיקוח.

אופיר פינס-פז: אני חושב שצריך לקבוע בין 8 ל-12 שעות, בפיקוח של משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: מה אכפת לכם לפקח?

אופיר פינס-פז: ישלחו לכם, תאשרו או תעירו.

דוד תמיר: אני מבקש לתאר את המצב בשטח לגבי הזריחה והשקיעה.

דוד תמיר: שעות אור בפועל כיום, וזה בדוק, יש מהשעה 07:00 עד השעה 19:00.

דוד תמיר: התעלמות מהעובדה הזאת תגרום לאובדן של חיי-אדם.

דוד תמיר: חלק גדול מהטביעות, לפחות בתחום שאני אחראי עליו באזור בת-ים, קורות בשעות הבוקר, במיוחד המוקדמות.

אופיר פינס-פז: אבל אמרנו בין 8 ל-12 שעות.

דוד תמיר: אם אדוני ייתן את ההחלטה בידי ראש הרשות - - -

אופיר פינס-פז: אם אתה חושב שראש רשות הוא מתאבד או מקל בחיי-אדם, אז יש לך בעיה.

דוד תמיר: אני מתקרב לזה, כן.

דוד תמיר: לצערי זה המצב בשטח.

אופיר פינס-פז: ועדת הכנסת לא יכולה היום לבדוק את כל ראשי הרשויות, כמה הם יותר אחראים או פחות אחראים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שההסדר שאנחנו מציעים הוא הסדר סביר, הוא הסדר הגיוני, הוא בנוי על שיקול דעת סביר של הרשויות המקומיות.

אופיר פינס-פז: יש גם פריסה של כל ימות השנה.

דוד תמיר: אנחנו מצטרפים להצעה, רק מבקשים שזה יהיה בין התחום של 10 עד 12 שעות.

דוד תמיר: כי 10 שעות הן מינימום.

אופיר פינס-פז: לא בכל החודשים.

אופיר פינס-פז: לכן אני חושב שבין 8 ל-12 זה בסדר.

אופיר פינס-פז: נוסיף גם פיקוח של משרד הפנים, שאם משרד הפנים שיש בעיה, גם לכם יהיה למי לפנות ולהסב את תשומת הלב.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שזה מנגנון סביר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אולי נקבע בהמשך להצעה שלך, שלפחות בחודשים יולי-אוגוסט הזמן יהיה קבוע 12 שעות.

דב חנין: אני מבין שזה גם המצב בפועל, לכן אין שום סיבה לא לקבוע את זה כדי שזה יהיה ברור.

אופיר פינס-פז: בסדר.

אבי אפיה: יוסף אמר שכל הרשויות מתנהלות 8 שעות.

אבי אפיה: יש בידי ספר שיוסף עמאר הנפיק אותו, חוקים ונהלים.

אבי אפיה: יש חוק עזר לעיריות, לרשויות.

אבי אפיה: אני אעביר אותו לאדוני ותראה שכל השעות שרשומות פה, כמעט בכל הרשויות, זה מינימום 11 שעות, אפילו לא 10 שעות.

אבי ליכט: יש לי הערה לסעיף 17.

אופיר פינס-פז: אני לא מאשר.

אופיר פינס-פז: סעיף 18, בבקשה.

יוסף עמאר: 18.

יוסף עמאר: איסורי רחצה במקום רחצה מוכרז

יוסף עמאר: בשל חסר ציוד הצלה או ציוד עזרה ראשונה, או העדר מצילים, הנדרשים לפי צו זה, ולאחר שהתייעץ בנוסף עם ממונה חופים, או

יוסף עמאר: והכל לאחר שנקט באמצעים סבירים לשם הפעלת מקום הרחצה המוכרז אך ללא הצלחה.

יוסף עמאר: זולת אם נאסרה הרחצה מטעמים כאמור בסעיף קטן (ב).

יוסף עמאר: נודע לממונה חופים כי נתקיימו העילות המנויות בסעיפי משנה (א)(2) ו-(ב) לפיהן רשאי ראש רשות מקומית לסגור מקום רחצה מוכרז אך ראש הרשות המקומית סירב לסגור, יהיה רשאי להורות על סגירת מקום הרחצה.

יוסף עמאר: (ה) נאסרה הרחצה כאמור בסעיפים קטנים (א) עד (ג), תפעל הרשות המקומית באופן מיידי כמפורט להלן:

יוסף עמאר: תעמיד פקח לכל 150 מטרים של מקום רחצה מוכרז שנאסרה בו הרחצה למניעת כניסת בני אדם למים במשך שעות הרחצה;

יוסף עמאר: מנהל החופים רשאי להורות על סידורי בטיחות נוספים שיתקיימו בעת מצב סגירה כאמור;

יוסף עמאר: (ז) לא ירחץ אדם במימי מקום רחצה מוכרז במקום בו נאסרה הרחצה לפי סעיפים קטנים (א) עד (ג), ו- (ו).

אופיר פינס-פז: אני רוצה להגיד לגבי כל הסעיפים, שבכל מקום שכתוב "שילוט" או "פרסום" זה יהיה בעברית, בערבית וברוסית.

מרינה סולודקין: תודה, אדוני היושב-ראש.

עו"ד תומר רוזנר: בתוספת יש תיאור של השלטים שמופיעים לדעתי בשלוש שפות – עברית, אנגלית וערבית.

עו"ד תומר רוזנר: משרד הפנים השקיע בעניין הזה 20 מיליון שקלים.

עו"ד תומר רוזנר: להחליף את השלטים יהיה כרוך בהוצאה גדולה.

אופיר פינס-פז: לא צריך להחליף, צריך להוסיף.

טל פילטר: לא הגיוני שעקב חוסר ציוד הצלה או ציוד עזרה ראשונה או היעדר מצילים הנדרשים לפי הצו יוכל ראש רשות לאסור רחצה לתקופה של 14 יום במקום רחצה מוכרז.

טל פילטר: שראש הרשות יעשה את כל ההכנות הנדרשות על-מנת להימנע ממצבים אלה.

טל פילטר: שיעשה שיעורי-בית בחורף.

טל פילטר: הוא לא אמור להגיע למצב כזה.

אופיר פינס-פז: אתה מציע שלא תהיה הוראה כזאת?

טל פילטר: בוודאי.

טל פילטר: שיגייס עוד מצילים.

טל פילטר: לגבי הפקחים, אני עובד בתל-אביב.

טל פילטר: החופים אצלנו עמוסים, לא פקח אחד ולא שני פקחים וגם לא שלושה פקחים יכולים להשתלט על 150 מטרים שעמוסים בעשרות אלפי מתרחצים.

טל פילטר: זה לא הגיוני שיהיה רק פקח אחד.

טל פילטר: אין שום קשר בין הדרישות לבין המציאות בשטח.

טל פילטר: צריך ארבעה פקחים לפחות.

אבי אפיה: החוק שלו מדבר על כך שלא יונפו דגלים שחורים.

אבי אפיה: אי-אפשר להניף דגל כשאין מציל, כי נוצרת אווירה מסוימת שאם יש דגלים שחורים, אף אחד לא מסתכל על סוכת המציל.

אבי אפיה: אם יש דגלים שחורים במים, נכנסים למים.

אבי אפיה: נוצר מצב שאי-אפשר להניף.

אבי אפיה: בעבר נוצר תקדים משפטי, שאם יש דגל שחור נוצרת אווירה שיש מציל.

אבי אפיה: משרד הפנים הכריז בעבר שלא יונפו דגלים כשאין מצילים, אז איזה מן דבר זה?

טל פילטר: לא ייתכן שבמקום רחצה מוכרז, שאני אחראי על התחנה, אני אצטרך בשביל לאסור קטע שנפתח בו זרם להתקשר למנהל החופים שהוא לא מציל שיבוא לבדוק אם אני סוגר את המקום או לא.

טל פילטר: איך אני יכול להתנהג כך?

טל פילטר: אני אחכה עד שהוא יבוא, ובינתיים ימותו אנשים, כי אני לא יכול לסגור את הקטע שנפתחה בו מערבולת עם בורות?

דוד תמיר: דרך אגב, בטיוטה שלנו התייחסנו לזה, והודענו שצריך להיות גורם מקצועי שמשרד הפנים מתעלם ממנו באופן טוטאלי.

דוד תמיר: בכל הישיבות וההתייעצויות שהיו בינינו הודענו שבפועל קיימים גורמים, ביניהם מציל ראשי.

דוד תמיר: אדוני עלה על הנושא הזה בפעם שעברה.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שההערה שלך צודקת, אבל נשמע את משרד הפנים.

אריה אלפסי: אני עובד בפיקוח החופים בעיריית תל-אביב.

אריה אלפסי: טל, תודה רבה על ההערה שלך.

טל פילטר: זאת האמת, זאת המציאות.

אריה אלפסי: עיריית תל-אביב מציבה יותר פקחים מאשר פקח אחד, והצו ממצב את כוח האדם שלנו דה-פקטו.

אריה אלפסי: היו לנו ישיבות לא לפרוטוקול, לא ממש ישיבות, עם משרד הפנים בנושאים האלה, לגבי כוח-אדם.

אריה אלפסי: ביקשנו שישאירו לנו את כוח האדם שנמצא כרגע בתקינה אצלנו, וזה עדיין לא עומד במה שצריך בפועל.

אופיר פינס-פז: כמה היום אתם עושים בעיריית תל-אביב?

אריה אלפסי: אנחנו בעיריית תל-אביב שלושה מינימום.

אריה אלפסי: זה לא מקום רחצה מוכרז.

אריה אלפסי: לכן רצינו לגעת בנושא של חוף רחצה מוכרז.

אופיר פינס-פז: זה לא קשור, מדובר על 150 מטר.

דוד תמיר: יש בעיה בהגדרה, שמתעלמים ממנה.

אריה אלפסי: חוף רחצה ומקום רחצה זה דבר שונה לגמרי.

אופיר פינס-פז: אני יודע.

אופיר פינס-פז: כמה יש לכם על 150 מטרים?

אריה אלפסי: שלושה.

אופיר פינס-פז: אתה בטוח?

אריה אלפסי: שלושה בתקינה.

אריה אלפסי: זה רכז חוף, סגן רכז חוף וסדרן ראשי.

אריה אלפסי: כל השלושה מכהנים בפועל רק על 150 מטר.

אריה אלפסי: אנחנו עושים את זה הלאה בהתנדבות, אבל יש לנו כרגע רה-ארגון שיעמיד את זה כפי שצריך למעשה.

אריה אלפסי: יש לנו למעשה טיוטה מיוסף עמאר, ב-2004-2005, על שלושה בחוף.

אבי ליכט: אני מנהל מחלקת חופים בעיריית תל-אביב.

אופיר פינס-פז: אתה מקבל את מה שהוא אמר?

אופיר פינס-פז: כי אנחנו נבדוק את זה, שעל כל חופי עיריית תל-אביב יש שלושה פקחים על כל 150 מטר.

אופיר פינס-פז: אני לא מאמין לזה.

אופיר פינס-פז: אם אחלק את מצבת החופים של עיריית תל-אביב, יש במחלקת פיקוח 500 איש לפי המספר שלך.

אבי ליכט: יש לי כמה הערות לגבי הסעיף הזה.

אבי ליכט: לגבי סעיף (ו), אני מקבל את דעת המצילים, ההתייעצות צריכה להיות עם מציל ראשי, לא עם מנהל מחלקת חופים.

אופיר פינס-פז: צריך להיות מציל אחראי.

דוד תמיר: מציל אחראי בכוונת משרד הפנים הוא מנהל תחנה, וגם זה שיבוש במושג בין המצוין בחוק לפי חוק שירות התעסוקה למצב בשטח.

דוד תמיר: יש כאן בלבול גדול.

אבי ליכט: לגבי הנושא של השילוט, נתת פה הנחיה שכל שלט יהיה בשלוש שפות.

אבי ליכט: הכנסת פה את עיריית תל-אביב להוצאה של מאות אלפי שקלים בשנייה.

אבי ליכט: אנחנו לא מתוקצבים.

אבי ליכט: יש בחוף אלפי שלטים קיימים, שכיום הם ברובם בשתי שפות וחלק מהם בשפה אחת.

אופיר פינס-פז: לא ביקשתי מכם להחליף אף שלט קיים.

אופיר פינס-פז: תוסיפו שלטים ברוסית, אל תורידו אף שלט.

דוד תמיר: אפשר להוסיף באמצעות מדבקות באותו שלט.

אופיר פינס-פז: אל תפילו על המצפון שלי את הכספים של עיריית תל-אביב, אני לא אעמוד בזה.

אופיר פינס-פז: תכתבו גם ברוסית.

אופיר פינס-פז: אתם יודעים לעשות את זה, וזה לא צריך לעלות הרבה כסף.

אבי ליכט: לגבי סעיף (2), אני חושב שהסעיף הזה הוא בעייתי והוא מלווה אותנו לאורך כל הצו הזה.

אבי ליכט: אני רוצה להציע הצעה שונה מעט.

אבי ליכט: יש לי פה כל הפריסה של כל החופים בים התיכון, ממטה אשר בצפון ועד חוף אשקלון בדרום, כל חוף על כמה קילומטרים הוא מתפרס וכמה חופים מוכרזים יש בתוכו.

אבי ליכט: אי-אפשר להשוות את נהרייה, למשל, עם שתי תחנות הצלה, לחוף השרון.

אופיר פינס-פז: מה מפריע לך בסעיף שכתוב?

אבי ליכט: בשישי-שבת האחרונים היה זיהום מים באזור יפו ודרום תל-אביב בשני חופים מוכרזים.

אבי ליכט: בשבת היו בחוף עשרות אלפי אנשים.

אבי ליכט: יש לנו נוהל פנימי בעיריית תל-אביב, הנפנו דגל שחור, החלפנו שילוט ועשינו כל מה שנדרש, והיינו אמורים למנוע מהציבור כניסה למים בטווח של 150 מטרים באמצעות הפקחים.

אבי ליכט: אני מודיע שגם שלושה או ארבעה אנשים לא הצליחו למנוע כניסה של אנשים למים.

אבי ליכט: זה קרה בשבת האחרונה.

אופיר פינס-פז: למה?

אבי ליכט: אי-אפשר להשתלט.

אופיר פינס-פז: אם הייתי אומר לאנשים שהים מזוהם, קרתה תקלה קשה ומי שיהיה בים חושף את עצמו לסכנת חיים, מישהו היה נשאר ליד המים?

אבי אפיה: אומרים את זה גם ברוסית ובערבית.

אבי ליכט: בעיריית תל-אביב יש נוהל מסודר מאוד בזמן של זיהום ים, למשל.

אבי ליכט: שמנו דגל שחור, החלפנו את כל השילוט בחוף, שמנו שלטים של זיהום, ובנוסף יושב פה מנהל תחנה בצ'ארלס-קלור שהודיע כל חצי שעה באמצעי הכריזה וברמקולים, וגם הפיקוח הודיע ברמקולים, ולמרות הכול אנשים נכנסו.

מרינה סולודקין: מה עם שיתוף פעולה עם המשטרה בנושא הזה?

קריאה: המשטרה לא רוצה לבוא, מה תעשי?

אבי ליכט: אני חוזר על עמדתי, כפי שטענתי גם בישיבה הקודמת.

אבי ליכט: הראייה להסתכל רק על החוף המוכרז היא מאוד לא נכונה.

אבי ליכט: אי-אפשר לבודד את החוף המוכרז מכל המכלול של הקילומטר או שני קילומטרים חוף שיש, כי אני כעירייה מנקה, מתחזק ומטפל בכל החוף, ואני עושה את זה באמצעות הפקחים.

אבי ליכט: אין דבר כזה בפועל שפקח יושב על 150 מטר ולא עושה שום דבר אחר, אין לו מטלות נוספות.

אבי ליכט: הראייה היא לא נכונה.

אבי ליכט: אנחנו מחלקת תפעול לכל דבר.

אבי ליכט: כמו שיש מחלקת תברואה שמנקה את הרחובות, יש מחלקת תפעול שמפעילה את חוף הים.

אבי ליכט: זה בדיוק אותו דבר.

אופיר פינס-פז: לנו אין בעיה עם הכיוון הזה.

יוסף עמאר: בעניין של הזיהום בחופי רחצה, יש לנו 7-8 תביעות משפטיות שאני צריך לייצג בהן את המדינה ביום חמישי וב-10 בחודש, על כך שאנשים טבעו בשעות הגבוליות.

יוסף עמאר: הרשויות המקומיות לא הוציאה כספים, קיבלתם ממשרד הפנים כסף.

יוסף עמאר: דבר שני, משרד הפנים לא יכול להוסיף בצו תקנים נוספים כמו מציל אחראי, מציל משנה ואחרים.

יוסף עמאר: הכול מעוגן בהסכמים קיבוציים.

יוסף עמאר: אם זה מעוגן בהסכם קיבוצי, השר לא יכול לעגן את ההסכמים הקיבוציים.

יוסף עמאר: למשל מנהל הצלה, מנהל קטע ודברים כאלה.

דוד תמיר: נכון, מנהל חופים צריך להתייעץ עם מישהו מקצועי, על-מנת לדעת מה לעשות בתחנת הצלה.

יוסף עמאר: כשמנהל התחנה מגלה שיש קטע שהוא מסוכן בחוף הרחצה המוכרז, מאחר שהוא הגורם המקצועי הוא מודיע למנהל החופים שיש לו קטע מסוכן.

טל פילטר: חמש פעמים ביום קורה שהזרם זז, אני אחפש את המנהל להודיע לו?

אופיר פינס-פז: השאלה היא למה הוא לא יכול לדווח, למה הוא צריך להתייעץ.

אופיר פינס-פז: הרי מדובר על המציל האחראי, על המציל הראשי בתחנה.

אופיר פינס-פז: הוא צריך לדווח, בוודאי.

אופיר פינס-פז: למה הוא צריך לקבל אישור?

יוסף עמאר: הוא לא צריך לקבל אישור.

אופיר פינס-פז: להתייעץ זה לקבל אישור.

אופיר פינס-פז: אפשר לסכם שהוא מדווח?

יוסף עמאר: מדווח.

אופיר פינס-פז: אני מבקש שהדיווח יהיה גם בעל-פה וגם בכתב בסוף יום העבודה.

אופיר פינס-פז: הרי יש יומן בתחנה, שירשום ביומן שהוא סגר ולמה הוא סגר.

אופיר פינס-פז: אבל ייתן לו את הסמכות לטפל בדברים.

יוסף עמאר: בדיוק.

יוסף עמאר: הוא גורם מקצועי.

אופיר פינס-פז: אז אתה אומר לפחות אחד?

יוסף עמאר: כן.

יוסי סלח: אני חייב לומר משהו לגבי חוף מוכרז.

אופיר פינס-פז: מה זה משנה?

דוד תמיר: זאת הנקודה של כל הצו הזה.

אופיר פינס-פז: אבל אין אפשרות.

אופיר פינס-פז: זה צו רק למקומות מוכרזים.

יוסי סלח: צריך לשנות את השם לחוף נגיש.

יוסי סלח: אם יש חוף נגיש באורך של קילומטר או שני קילומטרים, ויש מקלחות וסככות שקוראות לקהל לבוא, ואין שם שירותי הצלה, זה לקרוא לאנשים למות.

יוסי סלח: אז מה אנחנו מסתתרים מאחורי שמות?

אופיר פינס-פז: אבל אי-אפשר לדון בכל הדברים.

דוד תמיר: אבל זה כתוב פה.

אופיר פינס-פז: זה לא כתוב פה.

אופיר פינס-פז: זה צו ספציפי על המקומות המוכרזים.

אופיר פינס-פז: אתם מבקשים, ויכול להיות שגם אנחנו נבקש, צו של משרד הפנים לרשויות המקומיות על מקומות הרחצה הלא-מוכרזים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שצריך לטפל בזה.

אופיר פינס-פז: אבל אי-אפשר לטפל בהכול כל הזמן כדי לא לטפל בכלום.

דוד אזולאי: לגבי סעיף 18, חסרים פה שני דברים.

דוד אזולאי: יש מקרים שיש ויכוח בין הרשות המקומית לבין הגורמים המקצועיים במשרד הבריאות, למשל, אם צריך לסגור את החוף או לא צריך לסגור אותו.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את זה ממקרה אחד של עכו, ששם היה ויכוח קשה מאוד.

דוד אזולאי: בחוק אני לא רואה פתרון לעניין הזה כאשר יש ויכוח בין שני גורמים מקצועיים.

אופיר פינס-פז: משרד הבריאות לא מתווכח, הוא קובע.

אופיר פינס-פז: יש לו סמכות לסגור מייד.

דוד אזולאי: אבל קורה שהרשות המקומית עשתה את אותה בדיקה שמשרד הבריאות עשה, והתברר שאכן יכולים לרחוץ בים.

אופיר פינס-פז: זה לא המצב הזה.

אופיר פינס-פז: אתה יכול לדרוש, למשל, שהקביעה של משרד הבריאות היא לא סופית והיא ניתנת לערעור.

אופיר פינס-פז: זה לא קשור לזה.

אופיר פינס-פז: הסגירה בעקבות זיהום על-פי בדיקת משרד הבריאות זה לא המצב הזה.

דוד אזולאי: למרות שמשרד הבריאות לפעמים לא מדייק בדברים האלה.

אופיר פינס-פז: זה לא בצו הזה.

עו"ד דורית טפר: זה כן בצו, זה סעיף 18(ב).

עו"ד תומר רוזנר: סעיף קטן (ב) קובע שראש רשות מקומית חייב להורות.

אופיר פינס-פז: אתה צודק, דוד.

דוד אזולאי: אני מציע שיהיה גורם מוסמך, ראש הרשות, שהוא יביא את הבדיקות למשרד הבריאות ויוכיח שאכן אין פגיעה בציבור ויש לאפשר לפתוח את החוף.

דוד אזולאי: אחרת משרד הבריאות, מכל מיני שיקולים שלו, מביא תוצאות בדיקות, או שאין לו זמן.

אופיר פינס-פז: אתה אומר שיש לו שיקולים לא ענייניים?

דוד אזולאי: הנושא הזה בא בגלל מה שהיה בעכו, כאשר משרד הבריאות החליט לסגור את החוף.

דוד אזולאי: הרשות המקומית ערכה את אותן בדיקות והביאו תוצאות, ואכן אפשר היה לפתוח את החוף.

דוד אזולאי: היה על כך ויכוח במשך כמעט חודש ימים בין משרד הבריאות לראש הרשות המקומית ולא פתחו את החוף.

דוד אזולאי: אני חושב שצריך להיות לזה מענה בסעיף הזה.

דוד אזולאי: נושא נוסף, בסעיף (ז) – לא ירחץ אדם במימי מקום רחצה מוכרז במקום בו נאסר על רחצה – אז מה?

דוד אזולאי: האם יש סנקציה?

דוד אזולאי: מישהו יכול לאכוף את החוק הזה?

דוד אזולאי: אדם מסתכן, מתאבד, אבל צריך שתהיה סנקציה כלפי אותו אדם שמתרחץ באותו מקום.

דוד אזולאי: אני כרגע לא מתייחס לאותו מקרה שבאמצע היום מחליטים שאי-אפשר לרחוץ בחוף הרחצה, ואז זאת בעיה לא פשוטה להוציא מאות אנשים מהחוף.

דוד אזולאי: אבל אם הכריזו על מקום מסוים כבר כמה ימים, ומישהו החליט להתרחץ במקום הזה, צריך שתהיה כלפיו סנקציה.

אריה אלפסי: ואם הוא יזוז שני מטרים ויתרחץ מעבר לשלט?

דוד אזולאי: אני מדבר על אותו מקום שהכריזו עליו.

אופיר פינס-פז: הערה שלך, היועץ המשפטי, להצעה של חבר הכנסת אזולאי.

עו"ד תומר רוזנר: הערנו במהלך הדיונים המוקדמים, לא רק בעניין הזה אלא גם בעניין סעיפים אחרים, שיש מקום לשקול סנקציות.

עו"ד תומר רוזנר: זה כמובן לשיקול דעתו של השר שמביא את הצו, ולכן צריך לשמוע התייחסות של משרד הפנים.

עו"ד דורית טפר: הכוונה היא לקיים דיון האם להפוך את זה לעבירה מנהלית או לא.

עו"ד דורית טפר: הדיון במשרד עדיין לא התקיים.

אופיר פינס-פז: אבל אנחנו צריכים להחליט.

דוד אזולאי: אז למה מביאים סעיף כזה, אם הוא עדיין לא סגור?

דוד אזולאי: בעצם הסעיף הזה לא אומר שום דבר.

דוד תמיר: אדוני היושב-ראש דיבר על זה כבר בשנה שעברה, בדיון שהיה פה.

עו"ד דורית טפר: הסעיף הזה נותן מענה לתביעות המשפטיות.

עו"ד תומר רוזנר: סעיף 12 לחוק שמכוחו אנחנו מתקינים את הצו קובע עבירה פלילית של מי שמתרחץ במקום אסור.

עו"ד תומר רוזנר: אומנם שכחו לעדכן את הקנס, הקנס הוא 500 לירות, אבל זה המצב.

עו"ד תומר רוזנר: יש איסור שלא נאכף.

עו"ד תומר רוזנר: ניתנה סמכות לשר המשפטים לתקן את הסעיפים האלה, אבל נשתכח מלבו.

אופיר פינס-פז: איך הוא יכול לתקן?

עו"ד תומר רוזנר: יש לו סמכות בחוק העונשין לתקן, הוא יכול לתקן סכומים שנקבעו בחוק.

אופיר פינס-פז: איך הוא עושה את זה פיסית?

עו"ד תומר רוזנר: הוא מביא צו לוועדת החוקה.

עו"ד תומר רוזנר: מה שאומרת היועצת המשפטית של משרד הפנים הוא לקבוע עבירות חדשות, נוספות, כעבירות מנהליות.

אופיר פינס-פז: המשטרה, בבקשה.

סנ"צ אבי שושן: אני רוצה לציין שהמסגרת החוקית היחידה שבה סמכות המשטרה מוגדרת בנושא חופי רחצה הוא סעיף א(2).

סנ"צ אבי שושן: אני לא בטוח שהמסגרת הזאת מספיקה.

אופיר פינס-פז: מה אתה מציע?

סנ"צ אבי שושן: אני מציע שהדברים יוגדרו בצורה יותר ברורה.

סנ"צ אבי שושן: ביקשנו ודרשנו, והדברים לא באו לידי ביטוי.

סנ"צ אבי שושן: אפשר או בחקיקה ראשית או בסעיף לגבי הנחיות משטרת ישראל.

סנ"צ אבי שושן: לנו יש דרישות מוגדרות.

סנ"צ אבי שושן: היום הדרישות הן מכוח הנחיה של משרד הפנים, שהוא מחייב לעמוד בדרישות המשטרה.

סנ"צ אבי שושן: הנוסח הזה הוא נוסח קצת פלואידי.

דוד תמיר: אני יכול לספר על מקרה של חוף שרוצים להקים בבת-ים, שנקרא חוף האופנועים.

דוד תמיר: משטרת ישראל עומדת על הרגליים האחוריות ומסבירה שיש סכנות קשות מאוד בהפעלה של חוף כזה, שאופנועים ירוצו בין מתרחצים, לאף אחד לא תהיה שליטה על הדבר הזה.

דוד תמיר: הרשות המקומית, משיקולים פופוליסטיים כאלה ואחרים, על אף כל הזהרות משטרת ישראל, עושה במקום כבשלה.

סנ"צ אבי שושן: אני דווקא התייחסתי לנושא הביטחון ופחות לנושא הבטיחות.

אופיר פינס-פז: אבל כתוב פה שזה בנושא של בטיחות הציבור.

סנ"צ אבי שושן: כתוב: לאחר שהתייעץ בנוסף עם משטרת ישראל בשל היעדר ביטחון הציבור.

סנ"צ אבי שושן: איך אני אוכף את זה?

אופיר פינס-פז: הוא חייב להתייעץ אתך.

אופיר פינס-פז: ראש הרשות חייב לפנות למשטרה.

אופיר פינס-פז: אם המשטרה מתנגדת לפתיחת החוף והוא בכל זאת מחליט לפתוח, אז הוא לוקח את האחריות.

אופיר פינס-פז: הוא צריך להתייעץ.

אופיר פינס-פז: אפשר לתת לכם זכות וטו, אבל אני חושב שזכות וטו זה דבר מרחיק לכת.

אופיר פינס-פז: אבל להתייעץ הוא חייב, ואני חושב שזה מנוסח בסדר.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאם למשטרה יש סיבות טובות לא לפתוח חוף, ראש רשות סביר לא יוכל להתעלם מזה לפי הסעיף הזה.

סנ"צ אבי שושן: אני לא מתייחס רק לפתיחת העונה, כי למעשה אנחנו מדברים על פעולות יום-יומיות, ואז אם אנחנו מגלים באמצע העונה שהוא לא מקיים את ההנחיות יש בעיה.

עו"ד תומר רוזנר: זה לא במסגרת הצו הזה.

עו"ד תומר רוזנר: הצו הזה לא יכול להסדיר את כל ענייני החופים, לא את ענייני הבריאות ולא את ענייני הביטחון.

עו"ד תומר רוזנר: החוק מאפשר הסדרה בצו של ענייני הבטיחות, הבריאות והסדרת הרחצה.

עו"ד תומר רוזנר: לא מדברים על ענייני ביטחון.

עו"ד תומר רוזנר: אם משטרת ישראל חושבת שיש מחסור בהוראות שמחייבות את ניהול החופים לפי הנחיות ביטחון שהם נותנים, תתכבד משטרת ישראל ותיזום הצעת חוק.

אופיר פינס-פז: אנחנו נתקן את סעיף (ב) ונאפשר לרשות המקומית לערער על החלטות משרד הבריאות.

עו"ד תומר רוזנר: למי?

אופיר פינס-פז: למנכ"ל משרד הבריאות.

אופיר פינס-פז: לראש רשות תהיה זכות ערעור למנכ"ל משרד הבריאות.

אופיר פינס-פז: זה כמובן לא עוצר את הסגירה.

אופיר פינס-פז: אנחנו נקבל את ההערה לגבי זה שמציל ראשי יצטרך להודיע, הוא לא יצטרך להתייעץ.

אופיר פינס-פז: תהיה לו הסמכות והוא יצטרך לרשום את זה ביומן שלו.

אופיר פינס-פז: נקבל גם את ההערה לגבי הפקחים, שהיא תעמיד לפחות פקח.

דוד תמיר: אני אפנה אותך לצו הקודם, אדוני.

דוד תמיר: בצו הקודם בסעיף 6 כתוב:

דוד תמיר: במקום רחצה מוכרז יימצא בימות החול סדרן או פקח אחד ובשבתות ומועדים יימצאו שני סדרנים או פקחים לכל 150 מטר.

דוד תמיר: יש התייחסות של מעל מה שמנסים פה להוביל.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, אתם קיצצתם משניים לאחד.

אריה אלפסי: קיצצו משלושה לאחד.

אופיר פינס-פז: אני רואה מה שכתוב.

אופיר פינס-פז: למה קיצצתם משניים לאחד?

יוסף עמאר: זאת החלטה של משרד הפנים.

יוסף עמאר: הבאנו את זה בפני ההנהלה של המשרד, הם בדקו את זה מכמה שיקולים והם החליטו שהרשות המקומית רשאית להגדיל.

אופיר פינס-פז: לא כתוב שהיא רשאית, את זה אני אומר.

עו"ד תומר רוזנר: מה שצוטט כאן לגבי התקן של הפקחים, זה התקן הקבוע של הפקחים בכל ימות השבוע, בימי שבת וכו', זה סעיף שאנחנו לא דנים בו כרגע, זה סעיף 11 לצו.

עו"ד תומר רוזנר: כאן מדובר על מצב חירום שיש סכנה ספציפית ורוצים להציב פקח בזמן החירום הזה.

דוד תמיר: זה נמצא בחוף רחצה מוכרז שנמצאים בו פקחים.

אריה אלפסי: צריך להוסיף ולא להוריד.

אריה אלפסי: אם זה חירום אתה מוריד?

טל פילטר: צריך להוסיף ל-10 ול-15 פקחים.

מרינה סולודקין: אני רוצה לחזור לנושא של השילוט, כי בכל שנה טובעים עולים חדשים שהם עד חמש שנים בארץ.

מרינה סולודקין: אבל מה-1 בספטמבר המצב יהיה יותר חמור בנושא השילוט ברוסית, כי יש עכשיו הסכם בין רוסיה לישראל ויהיו לנו פי שלושה תיירים מרוסיה.

מרינה סולודקין: זה ציבור מאוד מסוים, שהם לא קוראים אנגלית ולא קוראים עברית.

אופיר פינס-פז: קלעתי לדעתך.

אופיר פינס-פז: סיכמנו שתהיה חובה להוסיף שילוט ברוסית.

מרינה סולודקין: תודה לך.

מרינה סולודקין: זה פיקוח-נפש.

אופיר פינס-פז: טוב שהיועץ המשפטי לוועדה בדק את הנושא.

אופיר פינס-פז: מדובר באמת לא על התקן הקבוע אלא על תקן במקרה חירום של איסור רחצה.

אופיר פינס-פז: אני מציע שנכתוב שבעת חירום יהיו לפחות שלושה פקחים.

אופיר פינס-פז: לשיטתכם יש פקח אחד ברגיל.

עו"ד תומר רוזנר: זה לא יכול להיות קשיח, כי יכול להיות שיסגרו קטע חוף של 20 מטר.

דב חנין: שלושה פקחים לכל 150 מטרים.

עו"ד דורית טפר: ההנחיה הזאת מנוגדת לעמדה של משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: למה?

עו"ד דורית טפר: למשרד הפנים יש כמה כובעים, גם כוח-אדם בשכר.

עו"ד דורית טפר: אי-אפשר רק לראות את הראייה הצרה של חוף הים.

דב חנין: רואים את הראייה הצרה של שעת חירום.

אופיר פינס-פז: אתם הצעתם סעיף מה עושים כשצריכים לסגור חוף.

אופיר פינס-פז: זה לא בחוף פתוח, זה בחוף מוכרז סגור.

אופיר פינס-פז: בחוף מוכרז סגור, כדי להוציא את האנשים מהמים, צריך לעשות מאמצים מיוחדים, לא מאמצים שגרתיים.

אופיר פינס-פז: לוקחים שני פקחים מחוף אחר, או מזעיקים שני פקחים מהבית.

אופיר פינס-פז: זה לא קשור בכלל להסכמי עבודה.

אופיר פינס-פז: האם בתל-אביב היית צריך להביא עוד כוח-אדם ממקומות אחרים?

אבי ליכט: העברתי אנשים ממקום למקום.

אופיר פינס-פז: לא מדובר על כמה פקחים יהיו בחוף כל יום.

אופיר פינס-פז: זה סעיף אחר, זה סעיף 11, שנדון בו בהמשך.

אופיר פינס-פז: את סעיף (ז) אנחנו מוחקים בינתיים, אלא אם כן תבואו אם משהו שאפשר לאכוף אותו.

אופיר פינס-פז: אין טעם להשאיר אותו כך.

אופיר פינס-פז: סעיף 19, בבקשה.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת חנין ינהל את הישיבה במקומי בזמן שאיעדר.

אופיר פינס-פז: תודה.

יוסף עמאר: סעיף 19, תחנת הצלה –

יוסף עמאר: מידותיה וצורתה של תחנת הצלה יהיו כמפורט בתוספת הששית.

יוסף עמאר: לא יימצא אדם בתחנת ההצלה פרט למציל או מי שהרשהו מנהל החופים או מציל אחראי.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: המצילים, בבקשה.

אבי אפיה: בעניין 150 מטר שאנחנו מדברים עליהם פה בצו, רציתי לדעת מה אנחנו עושים.

אבי אפיה: תחנת ההצלה עומדת באמצע, זה 150 מטרים, כל צד זה 75 מטרים.

אבי אפיה: מה קורה במטר ה-78?

אבי אפיה: במטר ה-79?

אבי אפיה: כשאני אוסר כל הזמן בתחום הרחצה שלי, אני עובד בתחום הרחצה המוכרז שלי, אני משתדל לעשות הכול שבתחום הרחצה שלי יהיה הכי טוב בעולם.

אבי אפיה: אבל אם הוא רואה שאני סוגר, הוא הולך ארבעה מטרים אחרי המטר ה-75, מה אני עושה עם אותו אדם?

אבי אפיה: לפי מה שכתוב פה, זה לא בסמכותי.

אבי אפיה: האם לא אורה לו?

אבי אפיה: האם אחכה שהוא יטבע ויקראו לי להציל אותו?

דב חנין: ההערה שלך היא הערה חשובה מאוד, אבל היא לא שייכת לסעיף הזה.

דב חנין: הוועדה תצטרך לדון בה, ללא ספק.

אבי אפיה: כתוב אסורים ומוכרזים.

דב חנין: הסעיף הזה מדבר רק על מיקומן של תחנות הצלה, הוא לא מדבר על השאלה של איך אנחנו מכריזים מהו מקום רחצה מוכרז ומה יחסו למקומות רחצה אסורים.

דוד תמיר: אם אפנה אותך לסעיף (ו) למעלה: נראה למציל אחראי כי הרחצה בחלק של מקום רחצה מוכרז מסכנת את בטיחותם של המתרחצים בגלל תנאי הים – אבי מנסה להסביר.

דוד תמיר: הוצאנו את כל המתרחצים מ-150 המטרים המוכרזים.

דוד תמיר: גם עם זה יש בעיה, כי המשך הרחצה מסכן את חייהם.

דוד תמיר: אותו מתרחץ עבר למטר ה-151, מי נותן פתרון לזה?

דוד תמיר: משרד הפנים לא נותן פתרון לדבר הזה.

דב חנין: תודה.

יוסי סלח: אני הצעתי עוד קודם, שלא יהיה השם הזה חוף מוכרז, אלא השם יהיה חוף נגיש.

יוסי סלח: כל 150 מטרים בחוף נגיש צריכה להיות תחנת הצלה.

דב חנין: ההערה שלך מתייחסת לא לצו שנמצא בפנינו, אלא לחוק.

דב חנין: החוק מדבר על חוף רחצה מוכרז, ואנחנו חייבים להתייחס לחוק.

דב חנין: אנחנו לא יכולים כרגע לשנות את החוק, אנחנו רק בצו.

יוסי סלח: בגלל זה אנחנו פה, כדי לשפר את בטיחות המתרחצים ולא להכניס את הראש מתחת לחול ולהגיד שאין בלתו מעבר ל-150 מטרים.

יוסי סלח: כי בים שחור, אנחנו מונעים ב-150 מטרים והם הולכים למטר ה-152 או למטר ה-170.

יאיר הקש: סעיף (ד) לא מובן – לא יימצא אדם בתחנת ההצלה פרט למציל או מי שהכשיר מנהל החופים.

יאיר הקש: מנהל חופים יכול לשים כל אחד.

דב חנין: אם הוא מרשה, או מציל אחראי מרשה לאדם נוסף להימצא בתחנת ההצלה.

יאיר הקש: מציל אחראי זה בסדר, אבל גם מנהל החופים קובע מי יהיה בתחנה?

יוסף עמאר: מי שצריך להיות בתחנה זה מציל והצוות שלו, שלא יעלו סתם אנשים לתחנה.

יוסף עמאר: מה שאתה רוצה, שתעלה החברה שלו והדוגמנית?

טל פילטר: אתה רומז שיש בתחנה מישהו שלא צריך להיות?

טל פילטר: אני רוצה שתתנצל על הדברים שלך.

טל פילטר: מה זה צריך להיות?

דוד תמיר: אין לנו בעיה.

דוד תמיר: דוגמנית לא צריכה לשבת בתחנת ההצלה, אתה צודק.

אבי ליכט: בסעיף (ה) אני מציע להוסיף את המלה "ובצדי" – לא יוצגו יוצבו לפני ובצדי תחנת הצלה שלטים או מתקנים המסתירים את שדה הראייה של המציל.

דב חנין: זה מקובל על המצילים?

דוד תמיר: בוודאי.

דוד תמיר: שלא יסתיר שטח ראייה.

דב חנין: אם כך: לא יוצבו לפני תחנת הצלה ובצדדיה שלטים או מתקנים המסתירים את שדה הראייה של המציל.

דוד תמיר: בסוף סעיף (א) יש תרגיל חשבונאי שבאמצעותו משרד הפנים רוצה לעשות תרגיל.

דוד תמיר: את הדבר הזה, דרך אגב, הסברתי על לוח מול מומחים משפטיים ומקצועיים של משרד הפנים, במשרד הפנים.

דוד תמיר: נאמר בסעיף: עלה אורכו של מקום רחצה מוכרז שנותר לאחר הצבה כאמור על מחצית גודלם של המספרים הנקובים לעיל, תוצב בחלק שנותר כאמור תחנת הצלה אחת.

דוד תמיר: המצב בפועל הוא, שיש חוף רחצה מוכרז כהגדרתו העקומה בחוף, שעומד לפעמים ולרוב לפחות על 500 מטרים, כמו הטעות המצויה.

דב חנין: ההערה שלך ברורה, אתה לא צריך להסביר שום דבר.

דב חנין: מה אתה היית מציע?

דב חנין: נניח שיש לנו קטע חוף שהוא מקום מוכרז שאורכו 160 או 170 מטרים, מה היית מציע?

דוד תמיר: הצענו מניסיוננו ומדברים שנעשים ממש בפועל.

דוד תמיר: אם תחום הרחצה עולה על 150 מטר ומגיע עד 224 מטר, ההצעה שלנו היתה להוסיף שתי תחנות עזר.

דוד תמיר: הנוהל הזה נהוג בבת-ים.

דב חנין: מה זה תחנות עזר?

דוד תמיר: מוצבת תחנת הצלה בת שלושה-ארבעה מצילים.

דוד תמיר: גם פה יש בעיה, כי אם אתה אומר שבתחנת הצלה מוצבים שלושה מצילים ובפועל אתה מסתתר מעצם העובדה שהיא שולטת על תחום של 500 מטרים עד קילומטר, אתה מתעלם מהעובדות בשטח ששלושת המצילים האלה לא יכולים לשלוט על הקטע הזה.

דוד תמיר: בחלק מתחנות ההצלה, למשל בבת-ים ברמת ההצלה שלנו, מוצבים לפחות ארבעה מצילים, ובקטע רחצה כזה גדול שהוא למעלה מ-150 מטר מוצבת תחנת הצלה קטנה, תחנת עזר, שבה מוצבים שני מצילים נוספים.

דוד תמיר: אם תיחמנו חוף רחצה ומצדו יש עוד 100-150 מטרים ומצדו האחר עוד קטע כזה, בקטעים האלה מוצבים תחנות עזר, אלא אם כן נלך להצעה של משרד הפנים ותחום הרחצה הזה עובר את ה-225 מטרים, תוצב תחנת הצלה.

דוד תמיר: אבל אי-אפשר להשאיר את הוואקום הזה של בין 150 מטרים ל-225 מטרים.

דוד תמיר: כי אני יודע מה יקרה בשטח, בשטח יגדירו את תחום הרחצה כ-224 מטרים, ואז ישאירו את המצילים בכוח לשלוט על 224 מטרים עם שלושה מצילים.

דוד תמיר: היתה הצעה נוספת, שבמקרה כזה גם יוצבו ארבעה מצילים מינימום ולא שלושה כקבוע פה.

אבי ליכט: לפני כחודשיים היה דיון במשרד הפנים, עם כל מנהלי מחלקות חופים, בדיוק על הסוגיה הזאת של תחנות עזר, והובהר שם בצורה ברורה מאוד שהדבר הזה לא קיים בחוק, הוא לא חוקי, אסור לעשות אותו.

אבי ליכט: אין דבר כזה, ונדמה לי שציינו שבת-ים עוברים על החוק.

אבי ליכט: תחנת הצלה היא מינימום שלושה אנשים.

אבי ליכט: לכן אני חושב שצריך להתנגד לכך.

דוד תמיר: בוודאי שאתה חושב שצריך להתנגד לכך, כי אתה מייצג אינטרסים של רשות מקומית.

דוד תמיר: אני מודיע לך שבפועל אני משמש כמציל ראשי בבת-ים, ואני מציב תחנות עזר שמצילות חיי אדם.

דוד תמיר: בפועל אצלך מתקיימות תחנות הצלה ששולטות על שטחים של קילומטר, ואתה מאלץ מצילים שלך לנטוש תחנות הצלה וללכת לסייע לטובעים במרחק של 500 מטר.

דב חנין: מה המצב היום בנושא הזה?

דוד תמיר: המצב היום הוא שהרשויות המקומיות ומשרד הפנים מנצלים את המצב.

דוד תמיר: זאת הבעיה שיש לנו עם הנושא של מקומות רחצה מוכרזים, מה ההגדרה בחוק.

דוד תמיר: מקום רחצה מוכרז יכול להיות מקום בילוי לאלפי מתרחצים.

דב חנין: מה המצב כרגע בפועל בנושא שדיברתם עליו?

יוסף עמאר: 150 מטר.

דב חנין: מה קורה עם התוספת?

יוסף עמאר: כמעט לאף אחד אין תוספת בים התיכון.

דב חנין: למה אתם צריכים כרגע תוספת?

יוסף עמאר: בים התיכון אורכם של כמעט כל החופים נע בין 149 מטר ל-151 מטר.

יוסף עמאר: יותר מ-90% הם 150 מטר, בודדים 149 או 151 מטר.

יוסף עמאר: אין סטייה לפי ההגדרה הזאת.

יוסף עמאר: המטרה של הסטייה הזאת באה על-מנת להוסיף עוד חופים מוכרזים חדשים, לעודד וגם לחייב בעקיפין את הרשויות המקומיות לפתוח חופים נוספים.

יוסף עמאר: לא אזכיר כאן רשויות מקומיות, אבל ההצעה של משרד הפנים היא יותר חזקה מההצעה של המצילים, כי אין הגדרה של תחנה קטנה.

דב חנין: למה ההבדלה בין ים סוף לים התיכון?

יוסף עמאר: זה נקבע לאחר התייעצות עם אנשי המקצוע, וגם לקחנו מצב קיים שהיה קיים הרבה שנים קודם לכן ועיגנו אותו בחקיקה.

יוסף עמאר: לא שינינו שום דבר.

יוסף עמאר: קודם לא היו חופי אילת 150 מטר ואמרנו שעכשיו זה יהיה 225.

יוסף עמאר: הם היו אפילו יותר מזה, ואנחנו הגענו אתם להסכמה של 225 מטר.

יוסף עמאר: גם אופן ושיטות הרחצה וגם מאפייני הרחצה בים המלח שונים מהים התיכון.

יוסף עמאר: בים התיכון אתה יכול להיכנס לעומק, אבל בים המלח אתה קרוב לקו החוף.

טל פילטר: כבוד היושב-ראש, לשבת בוועדה בחדר ממוזג עם התנאים הכי נוחים בעולם, זה לא מה שעובר על המצילים בשטח.

טל פילטר: אני רוצה לתת דוגמה מתל-אביב, כי זה השטח שאני בקיא בו.

טל פילטר: בתל-אביב כרגע, על 14 ק"מ חוף פרוסות 13 תחנות הצלה, שזה למעשה לעג לרש.

טל פילטר: זה מעמיד את המצילים בפני חשיפה לסיכונים מקצועיים ופליליים משפטיים מכל מיני כיוונים.

טל פילטר: אני מדבר, למשל, על ההצעה של חברי יוסי פלח, שאומר שהבעיה היא שצריכה להיות תחנת הצלה לכל 150 מטרים שנגישים לקהל.

טל פילטר: לדוגמה, חוף גבעת עלייה ביפו.

טל פילטר: אנחנו תחנה בודדת מגבול בת-ים ועד התחנה שנמצאת בצ'ארלס-קלור, מרחק של קילומטרים.

טל פילטר: בצ'ארלס-קלור יש תחנה אחת שנותנת מענה למעל שני קילומטרים חוף.

טל פילטר: חוף אביב נותן שירות לחוף גאולה, שאין בו תחנת הצלה, ואני יכול להמשיך כך עד גבול הרצליה.

טל פילטר: מה שקורה בפועל, או שאנחנו רואים מקרה טביעה רחוק ואנחנו רצים לעזור לו, לפעמים מצליחים ולפעמים לא.

טל פילטר: לפעמים באים לקרוא לנו כי לא ראינו מקרה טביעה רחוק, ואנחנו ניגשים להציל, לפעמים מצליחים ולפעמים לא, לפעמים מצליחים להציל חלק, ואחר כך אנחנו מוצאים את עצמנו נחקרים במשטרה, מוזמנים לבתי-משפט לתת עדויות, עומדים בפני משפחות שאיבדו את היקירים שלהן.

טל פילטר: אולי מבחינת האחריות הנזיקין באים לרשות ולמשרד הפנים, אבל מי שעומד מול המשפחות זה אנחנו, המצילים, שנתפסים בעיני המשפחות כמי שרצח את היקיר שלהן, למרות שאנחנו נותנים את הנשמה שלנו בעבודה.

יאיר הקש: הערת ביניים ליוסף עמאר.

יאיר הקש: משרד הפנים בשמונה השנים האחרונות לא התייעץ פעם אחת עם ועדה מקצועית בנושא הצלה, לא ים סוף, לא ים התיכון, לא כנרת ולא ים המלח.

דב חנין: זה מצער מאוד וזה מביא אותנו לדברים שאמרנו בפתיחת הדיון.

דב חנין: אדוני היועץ המשפטי, אתה רוצה להתייחס למשהו?

עו"ד תומר רוזנר: כן.

עו"ד תומר רוזנר: נעשה כאן ניסיון לא ראוי להטעות את הוועדה לגבי 14 ק"מ עם 13 תחנות.

עו"ד תומר רוזנר: כפי שאדוני היושב-ראש קבע, אנחנו מדברים רק על חופים מוכרזים.

עו"ד תומר רוזנר: החופים המוכרזים משתרעים על פני 150 מטר בכל חוף.

עו"ד תומר רוזנר: השאלה של חופים שהם נגישים והם לא מוכרזים היא לא שאלה לדיון הזה.

עו"ד תומר רוזנר: כבר חזרתי והדגשתי את זה כמה פעמים.

עו"ד תומר רוזנר: הדבר הזה טעון תיקון של החוק הראשי, אם רוצים.

עו"ד תומר רוזנר: הצו הזה מתרכז באותם חופים שהם חופים מוכרזים.

אריה אלפסי: בשום מקום בצו לא מופיע חוף רחצה מוכרז, מופיע מקום, וזה הבדל עצום.

אריה אלפסי: תרשום "מקום" אבל לא "חוף".

אריה אלפסי: אתה מרמה.

יוסף עמאר: חופי רחצה של הים התיכון זה 188 ק"מ.

יוסף עמאר: אם נחלק לכל 150 מטר תחנת הצלה - - -

דוד תמיר: איפה שאתה נותן לאנשים להתרחץ, איפה שאתה מזמין אותם לטבוע ולמות.

דב חנין: הוועדה הזאת כרגע דנה בצו ובהוראות של צו.

דב חנין: על הצו הזה יש ויכוח.

דב חנין: יש נושאים נוספים, שגם עליהם יש ויכוח, נושאים חשובים מאוד, כמו השאלה של מקומות רחצה מוכרזים ומה ההגדרה שלהם.

דב חנין: השאלה הזאת לא באה מן הצו הזה.

דב חנין: מקורה של השאלה הזאת היא בחוק הראשי.

דב חנין: אנחנו כרגע כוועדה לא דנים בשינוי של החוק.

דב חנין: יכול להיות שצריך לשנות את החוק, בהחלט יכול להיות.

יוסי סלח: מטרתנו פה להציל חיי אדם.

דב חנין: מטרתנו היא להציל חיי אדם, אבל אנחנו פועלים לפי כללים, וכרגע הוועדה דנה בצו.

דב חנין: היא לא יכולה כרגע לעסוק בשאלה של תיקון החוק כשאין בפני הוועדה הצעה לתיקון החוק.

דב חנין: אם תהיה הצעה לתיקון החוק, נדון בה.

עו"ד תומר רוזנר: לגבי הנושא של תחנות וכו', אני רוצה להזכיר דברים שנאמרו בדיון הקודם על-ידי נציגי המצילים והגורמים האחרים שלפיהם נטען שבאותם חופים מוכרזים שבהם ניתנים שירותי הצלה, שירותי ההצלה מספקים ואין מקרי טביעות.

עו"ד תומר רוזנר: לכן הטענה הנשמעת כרגע, שהיא כנראה לפי הנוחות, למספרים אחרים, מעוררת תמיהה.

דוד תמיר: אתה יכול להסביר מה שאמרת?

דב חנין: הטענה היא פשוטה.

דב חנין: אומר היועץ המשפטי בעקבות הדיון הקודם, נוכח הטענה שלכם שבמקומות שבהם מצילים אין טביעות - - -

יוסי סלח: בחוף המוכרז הוא צודק, אבל מה קורה מעבר לזה?

יוסף עמאר: אם אין טביעות בחופים המוכרזים, אז בואו נבטל את החופים המוכרזים.

עו"ד תומר רוזנר: לגבי הנוסח עצמו, בסעיף קטן (א) נאמר "אלא אם כן נקבע אחרת בצו שפרטיו מצוינים כאן".

עו"ד תומר רוזנר: עיינתי בצו המדובר, שם אין שום החרגה, לכן לא ברור לי הצורך בהחרגה, אלא אם כן נקבע אחרת.

דב חנין: הם שומרים להם את האופציה להחרגה עתידית, אני מניח.

יוסף עמאר: זה צו שמשתנה.

דב חנין: האם יש סיבה להחרגה הזאת?

דב חנין: למה היא "אלא אם נקבע אחרת"?

עו"ד תומר רוזנר: שם לא נקבע אחרת.

דב חנין: לא נקבע אחרת, אז לא צריך את זה.

אבי ליכט: להערכתי יש סתירה בין סעיף 19 (א) לבין סעיף 18(2).

אבי ליכט: כלומר, אם אני מפעיל חוף מוכרז 170 או 180 מטר, אין התייחסות בסעיף 18(2) פקח לכל 150 מטר.

דב חנין: זה לא אותו עניין.

אבי ליכט: אבל זה קשור.

אבי ליכט: איך אני אמור לנהוג, להבנתך?

דב חנין: אם אתה בעניין של פקחים, אתה אמור לנהוג לפי 18(2).

אבי ליכט: מה לעשות ב-30 המטרים הנוספים?

דב חנין: אתה צריך עוד פקח.

אבי ליכט: אם כך אני מבקש בסעיף 18(2) להעביר את זה.

דב חנין: זה לגמרי ברור.

דב חנין: לגבי סעיף 19 אני חושב שההחרגה לגבי ים סוף היא מוגזמת.

דב חנין: 225 מטרים מקום רחצה מוכרז, ועוד לזה אתם רוצים להוסיף עוד, נראה לי מוגזם לחלוטין.

דב חנין: אני מציע שאנחנו נסכם שאם זה ים סוף, תחנת הצלה לכל 180 מטר מקום רחצה מוכרז.

עו"ד דורית טפר: יכול להיות שזה סותר את צו הסדרת מקומות רחצה בצו שמוסדר בסעיף (א).

עו"ד תומר רוזנר: שם לא נקבע שום דבר, שם נקבע רק תחום החוף.

דב חנין: לגבי הסיפא של סעיף (א), נוכח הוויכוח שהתקיים פה על הנושא של תחנת עזר, אני מבקש שאנחנו נתקן את הסיפא ל"עלה אורכו של מקום רחצה מוכרז שנותר אחרי הצבה כאמור על רבע גודלם של המספרים הנקובים לעיל, תוצב בחלק שנותר כאמור תחנת הצלה אחת".

דב חנין: אז אנחנו מגיעים באופן מקסימאלי ל-200 מטר, זה נראה לי המון.

דב חנין: אני מציע למשרד הפנים לקבל את התיקון הזה.

דב חנין: אם לא תקבלו את התיקון, יהיה לנו ויכוח משפטי.

דוד תמיר: זה מגדיל את שטח הרחצה, אלא אם כן יקבע אדוני בהצעה שאנחנו העלינו, שאם יוסיפו על 150 מטר מטרים נוספים שמגיעים עד 200 המטרים שאדוני הציע, יוסף מציל אחד, וזה אומר שצוות התחנה ימנה לא פחות מארבעה מצילים.

דוד תמיר: זה נקוב בהצעה שהעברנו, וחשבנו הרבה על העניין הזה.

יוסף עמאר: ברגע שהוא עובר את המכסה, את החצי, הצו מחייב את הרשות המקומית להעמיד סוכת מציל חדשה.

דב חנין: אנחנו מדברים על מצב שלא עובר את החצי.

יוסף עמאר: הצו כבר קבע מראש שהמינימום זה שלושה, אבל הרשות המקומית יכולה להוסיף.

דב חנין: אני לא רוצה להשית את זה על הרשות המקומית.

דב חנין: אם כך, אני מקבל את ההצעה הזאת.

דב חנין: זה לא יהיה בסעיף הזה, אבל זה יהיה בסעיף האחר.

דב חנין: יוסף, אני לא רוצה מצב שכל העניין הזה יופקר לרשויות המקומיות, שהשיקול שלהן הוא תקציבי, ואז הם יעגלו וכל חופי הרחצה יתחילו להיות 200 מטר וזה לא יעלה להם כלום, ואנחנו לאט-לאט נפגע בבריאות האנשים ונרע את המצב יחסית למה שקיים היום.

דב חנין: לכן אני אומר שאם זה בין 150 ל-200 מטר, יצטרכו להוסיף מציל נוסף.

דב חנין: זה נראה לי המינימום האפשרי והחיוני בעניין הזה.

דוד תמיר: סעיף (ב), משהו שמובלע ולא גלוי פה לעין – "מידותיה וצורותיה של תחנת הצלה יהיו כמפורט בתוספת השישית".

דוד תמיר: לפחות ברמה המקצועית ומניסיוננו במשך שנים, "תוצב כמבנה על עמודים שרצפתו בגובה של 2.5 מטרים לפחות מעל פני הקרקע".

דוד תמיר: אולי זה נשמע קטנוני, אלא אם כן לא נלאה אתכם ונעביר את ההערות שלנו למשרד הפנים בעניין הזה.

דוד תמיר: למשל, מידות וגובה של תחנת הצלה הם דברים חשובים מאוד, וצריך להיקבע פה גובה גבוה יותר וגובה מינימום על-מנת שיאפשר תצפית נוחה למצילים.

דוד תמיר: גם גודל מבנה התחנה והמרפסת שלה, אני חושב שצריכים להגדיר את זה בסקיצה שתוסכם על ידינו ועל-ידי משרד הפנים.

דוד תמיר: דרך אגב, משרד הפנים היום מקצה תקציבים, ואת זה אפשר להגיד לזכותו, להקמה של תחנות הצלה חדשות.

דוד תמיר: אפשר לקחת מפרט כזה ולהביא אותו באופן מוסכם פה לצו.

דב חנין: אני מבקש לגבי התוספת השישית, שעד הישיבה הבאה של הוועדה תשבו עם המצילים.

דב חנין: זאת באמת שאלה מקצועית לחלוטין.

דב חנין: קבלו מהם הצעה.

דב חנין: יכול להיות שיש כמה דברים שצריך לשנות, להתאים.

דב חנין: סעיף 20, בבקשה.

יוסף עמאר: סעיף 20 – ציוד הצלה ועזרה ראשונה בתחנת ההצלה.

יוסף עמאר: (א) מציל אחראי יוודא שבתחנת ההצלה יימצא בשעות הרחצה ציוד הצלה וציוד נוסף כמפורט בחלק א בתוספת השביעית, וציוד עזרה ראשונה כמפורט בחלק ב באותה תוספת, הכל במצב תקין ומוכן לשימוש בכל עת.

יוסף עמאר: (ב) מציל אחראי ידווח מייד, בכתב, למנהל החופים על כל חסר של ציוד כאמור בסעיף קטן (א) או אי תקינות של ציוד, וירשום זאת ביומן האירועים.

יוסף עמאר: (ג) מנהל החופים יפעל באופן מיידי להשלמת הציוד שנמצא חסר או לא תקין כאמור.

יוסף עמאר: (ד) ליד כל תחנת-הצלה יהיה מקום-החסנה מתאים לציוד-ההצלה.

יוסף עמאר: (ה) מנהל החופים יפעל באופן מיידי להשלמת ציוד עזרה ראשונה שנמצא חסר או לא תקין.

דוד תמיר: אין לנו הערות ברמה הכללית, אבל יש בעיה בניסוח.

דוד תמיר: האם בסעיף 20(ד) משרד הפנים מתכוון שתחנת הצלה יהיה מקום החסנה לציוד הצלה או לציוד עזרה ראשונה?

יוסף עמאר: חס וחלילה, לא.

יוסף עמאר: תחנת ההצלה מיועדת אך ורק למצילים ולצוות ההצלה בלבד.

יוסף עמאר: אין בה שימוש אחר חוץ מהצלה.

דוד תמיר: אז למה לא תקבעו שמתחת לתחנת הצלה יהיה מחסן בגודל תחנת ההצלה, על-מנת שישמש להחסנה?

יוסף עמאר: במובן הקיים בשטח אנחנו מאשרים את זה.

יוסף עמאר: אנחנו רוצים לעגן את זה במפרט הטכני של מבנה סוכת מציל.

דוד תמיר: אולי תקבעו שאותו שטח של תחנת הצלה שיש למעלה יהיה מחסן שישמש להחסנה של ציוד הצלה בגודל שנמצא למעלה.

דב חנין: זה בגדר ההידברות ביניכם על התוספת השישית.

יוסף עמאר: כבוד היושב-ראש, בדיוק מה שאתם אומרים זה מה שאנחנו עושים כמשרד הפנים.

יוסף עמאר: ברגע שאנחנו מאשרים תקציב הקמת סוכת מציל, אנחנו מאשרים תוספת תקציב לסגירה תחתונה, מאשרים למנהל החוף שיהיה בחלק התחתון מחסן לציוד הצלה, לחסקות, לאופנועי ים.

יוסי סלח: זאב פייסלר העביר החלטה בעיריית תל-אביב לא להקים מחסן למטה, בצ'ארלס-קלור, ואי-אפשר להביא אופנוע להצלת חיים לשם.

יוסי סלח: זאת תהיה בעיה.

יוסי סלח: צריך להכניס את זה בצו, לא באוויר.

דב חנין: לכן סיכמנו שכל הנושא של התוספת השישית, זאת אומרת איך נראית התחנה ומה היא כוללת, יסוכם עם המצילים ועם משרד הפנים לקראת הישיבה הבאה.

עו"ד תומר רוזנר: סעיף (ג) וסעיף (ה) חוזרים זה על זה.

עו"ד תומר רוזנר: זאת טעות קולמוס וצריך לבטל אחד מהם.

עו"ד תומר רוזנר: בסעיף 20 חסר סעיף כדוגמת סעיף 21(ג), שאם הציוד אינו תקין או חסר, חוף הרחצה לא ייפתח.

דוד תמיר: אדוני היועץ המשפטי, אולי מדובר על ציוד הצלה בסעיף מסוים וציוד עזרה ראשונה בסעיף אחר?

עו"ד תומר רוזנר: צריך את שניהם, מכיוון שבתחנת הצלה יש גם וגם.

דוד תמיר: אם כבר יהיה ניסוח מקוצר, אז שיהיה סעיף שאומר גם ציוד הצלה וגם עזרה ראשונה.

עו"ד תומר רוזנר: נכון, כך צריך.

עו"ד תומר רוזנר: אנחנו מציעים להוסיף סעיף כדוגמת 21(ג) גם לסעיף 20, שאם נמצא מצב שהמציל בא לתחנה ורואה שאין לו הציוד, שלא יפתח את החוף עד שלא ישלימו לו את הציוד.

דוד תמיר: האם זה נראה לך סביר?

דוד תמיר: זה אומר שלא יהיו שם מצילים?

עו"ד תומר רוזנר: לא, הם לא יפתחו את החוף.

דוד תמיר: מה זה לפתוח חוף?

עו"ד תומר רוזנר: להרים דגל לבן.

דוד תמיר: אז תכתבו שלא יוצבו דגלים.

אריה אלפסי: אז שימו פקחים שיוציאו את האנשים מהמים.

אריה אלפסי: אם אתה לא פותח את החוף, אתה צריך לתת שירות מסוים, מניעה.

אריה אלפסי: אז שים שלושה פקחים.

עו"ד תומר רוזנר: בשעות שהחוף סגור לא שמים פקחים.

עו"ד תומר רוזנר: בלילה לא שמים פקחים, ואותם שלטים שיש בשעות שאינן שעות הפתיחה יהיו כל עוד הציוד לא נמצא.

דוד תמיר: הבעיה היא שאתה בחוק עזר מפרסם ששעות הרחצה הם למשל מ-08:00 עד 18:00.

דוד תמיר: הגיע מציל, פתח את תחנת ההצלה וגילה שהמחסן שלו נשרף, לרבות המרפאה.

דוד תמיר: אז הוא לא מניף דגל, אבל הוא נמצא שם.

דוד תמיר: זה אומר שחוף הרחצה הוא לא בדיוק מופקר, אסור.

דוד תמיר: אולי צריכים להכריז עליו, אבל מצילים חייבים להיות שם, וכן פקחים על-מנת שימנעו רחצה.

דב חנין: אני בעניין הזה לא מקבל את ההצעה לתוספת, מכיוון שזה מצב שאני חושב שלא נעמוד בו.

דב חנין: אני חושב שאם כל חוסר של איזשהו ציוד בתחנת ההצלה המציל לא יפתח את החוף, לא נצליח לפתוח חופים לצערי.

דב חנין: הייתי שמח כמובן שיהיה כל הציוד בכל מקום.

דב חנין: לגבי הסעיפים (ג) ו-(ה) ההערה של היועץ המשפטי היא נכונה מאוד, וצריך לתקן את זה.

דב חנין: סעיף 21, בבקשה.

יוסף עמאר: סעיף 21 – מרפאה.

יוסף עמאר: (א) מרפאה תשרת מקומות רחצה מוכרזים המצויים בקטע חוף שאורכו הכולל אינו עולה על 450 מטר; במניין 450 המטרים יכללו אף חלקי חוף ים שהם מקומות אסורים לרחצה או לא מוכרזים לרחצה ולא אסורים לרחצה.

יוסף עמאר: (ב) המרפאה תמוקם באופן שיתאפשר מתן עזרה ראשונה יעיל ומהיר למקום הרחצה המוכרז שאותו היא משרתת, ובכל מקרה לא יעלה על 300 מטר מקו המגע בין הים ליבשה; (ג) לא יפתח לציבור מקום רחצה מוכרז אלא אם במרפאה, בשעות הרחצה, יימצא ציוד עזרה ראשונה כמפורט בתוספת השמינית, במצב תקין ומוכן לשימוש בכל עת.

יוסף עמאר: (ד) איש העזרה הראשונה יוודא הימצאות כל ציוד העזרה הראשונה האמור במרפאה ויודיע מיידית, בכתב, למנהל החופים על כל חסר של ציוד כאמור או על ציוד שאינו תקין.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אני רוצה להוסיף לסעיף (א) הבהרה שאומרת שהמרפאה תשרת מקומות רחצה מוכרזים המצויים בקטע חוף רצוף.

דב חנין: שלא תהיה מרפאה אחת לכמה קטעים מופרדים זה מזה שהאורך הכולל שלהם הוא כך וכך.

טל פילטר: כבוד היושב-ראש, אני חושב שצריכים לחייב שהמרפאה לא תהיה יותר מ-100 מטר מקו המים.

טל פילטר: אני לא יודע אם הרבה אנשים פה מבינים מה זה אומר לרוץ עם כל הציוד בחול עמוק, ואחר כך לפנות טובע בחול עמוק במרחקים אדירים כאלה.

טל פילטר: לגבי הנושא של שירות של חופים מוכרזים, אני חושב שזה בהחלט הגיוני.

טל פילטר: אני חושב שאסור לאפשר שמרפאה תהיה רחוקה מ-100 מטר מקו המים.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

נתן קודינסקי: אדוני היושב-ראש, כמד"א אנחנו לא עוסקים בתחום של ההצלה.

נתן קודינסקי: אחת הבעיות שלנו היא באמת מה שטוען טל, המרחק הגדול בין המרפאה לקו המים.

נתן קודינסקי: אבל זה לא עניינו של מד"א.

נתן קודינסקי: כשמד"א מוזעק למקום הוא רוצה להגיע אל הטובע או אל הפצוע כמה שיותר מהר, בנוחיות רבה, בלי עיכובים.

נתן קודינסקי: לא פעם אנחנו עוברים מסע מפרך עם ציוד ואלונקות בכדי להגיע לאותו טובע או לאותו פצוע.

נתן קודינסקי: אני יודע שבתקנות יש חובה לדרוש דרכי גישה וחניית רכב ביטחון, כגון אמבולנס, אבל בפועל לא נשכח שהטביעות גם מתרחשות באזורים לא מוכרזים, ואנחנו חייבים להגיע לאנשים כדי להציל את חייהם, ואנחנו שם מוגבלים ביותר.

נתן קודינסקי: אחת ההצעות שהעברנו למנכ"ל משרד הפנים היא להציב בתחנות ההצלה או בתחנות העזרה הראשונה פרמדיק המצויד בטרקטורון 4X4 שיוכל לנוע במהירות, טרקטורון ממותקן ומצויד על כל ציוד ההצלה, כך שהוא יגיע במהירות האפשרית, גם לטובע שטבע מחוץ לאזור המוכרז.

נתן קודינסקי: לכן אני רואה את הדבר הזה בחשיבות רבה.

נתן קודינסקי: אחד הנושאים החשובים שאני רוצה לציין פה, מתחילת עונת הרחצה אנחנו מדברים על שבעה אנשים שקיפחו את חייהם בטביעה, ו-76 אחרים הוצאו מהים.

נתן קודינסקי: אני לא מציין אזורים מוכרזים ולא מוכרזים, אבל ב-2007 היו לנו 681 מקרים, לעומת 611 מקרי פינוי מחופי הים.

נתן קודינסקי: אני כבר לא מדבר על התלאות שאנחנו לפעמים עוברים בנושא הגישה אל הים, אל החופים, בנושא רכבים 4X4.

נתן קודינסקי: הדברים האלה גוזלים זמן, וזמן הוא דבר יקר בהצלת חיים.

נתן קודינסקי: אני חושב שכדאי שנחשוב על זה, גם הרשויות, גם הממשלה, גם משרד הפנים.

נתן קודינסקי: ציינו פה בסעיף 20 ו-21 את תקינות הציוד.

נתן קודינסקי: הייתי חבר בוועדה בין-משרדית שבדקה את איכות הציוד, את רמת האנשים, את רמת הידע.

נתן קודינסקי: כבר שמונה שנים לפחות הדבר הזה לא נעשה, וזה חבל מאוד.

נתן קודינסקי: זה חייב להיבדק.

דב חנין: ההערה שלך היא נכונה.

דב חנין: הצו אומר שצריך ציוד, ושהציוד יהיה תקין.

דב חנין: לכן נאמר שאיש העזרה הראשונה צריך לוודא הימצאות כל הציוד ולהודיע בכתב למנהל החופים.

יוסי סלח: אני אחזק את דבריו, מי בודק את הרמה המקצועית של אותו חובש שבא לחוף?

דב חנין: זאת שאלה.

דב חנין: כשנגיע לנושא הזה נדון בה.

אבי אפיה: אנחנו מדברים על 450 מטר.

אבי אפיה: בחוף ראשון-לציון, למשל, יש חמש תחנות הצלה, והמודל הזה הוא מודל לחיקוי שצריך להיות בכל הרשויות.

אבי אפיה: כל 150 מטר בערך יש תחנת הצלה, ויש שם עזרה ראשונה.

דב חנין: איפה יש מרפאה?

אבי אפיה: זאת הבעיה.

אבי אפיה: יש שם חמש תחנות הצלה, אלפי מתרחצים, ושמו שם תחנת עזרה ראשונה אחת.

דוד תמיר: בפועל זה לא המצב בחופים האחרים.

דוד תמיר: בחופים האחרים יש תחנת עזרה ראשונה על כל 150 מטר.

דב חנין: בחוף ראשון-לציון, לפי מה שאתה אומר, זה 150 כפול 5, זה 750.

דב חנין: פה הם אומרים 450 מטר.

אבי אפיה: אבל אני אומר שאם אתה לוקח שלושה מצילים לכל תחנת הצלה, והם עובדים מול קהל מתרחצים הומה, ואנחנו שמים תחנת עזרה ראשונה אחת, זה אבסורד.

אבי אפיה: כי יש מצבים שיש טביעות המוניות.

אבי אפיה: בטביעה המונית כמה תחנות הצלה משתתפות יחד לנסות להציל כמה שיותר אנשים בזמן קצר.

אבי אפיה: כמו שאמר חברינו פה, הזמן הוא גורם חשוב מאוד.

דב חנין: מה אתה מציע?

אבי אפיה: אני אומר שאם אנחנו מרכזים תחנות הצלה, אנחנו צריכים לחשוב על כך שלשתי תחנות הצלה תהיה עזרה ראשונה אחת ממול.

אבי אפיה: אבל אם יש מצב שיש תחנת הצלה בודדת, הוא לא יכול להתייחס לנושא של 450 מטר.

אריה אלפסי: אני מבקש להתייחס לתחנות העזרה ראשונה בתל-אביב, לאורך 14 ק"מ יש 13 תחנות.

אריה אלפסי: זאת אומרת, חסרות לנו המון תחנות עזרה ראשונה, ויש לנו בעיה חמורה מאוד גם בהצלה בנושא הזה.

דב חנין: משרד הפנים, אני רוצה התייחסות שלכם לשתי שאלות.

דב חנין: שאלה ראשונה היא שאלת מרחק המרפאה מהחוף.

דב חנין: אני רוצה לשמוע מה המצב היום בשטח.

דב חנין: שאלה שנייה היא האורך של קטע החוף שהמרפאה אמורה לשרת.

דב חנין: אני חייב לומר ששני המספרים נראים לי מוגזמים מאוד.

דב חנין: הרי אם אנחנו מדברים על מצב של חירום, שמישהו חלילה נפגע, ונניח שזה קרה במרחק של 300 מטר מתחנת העזרה הראשונה, הכול ברגל, בחול, בקיץ.

דב חנין: אנחנו לפעמים במצבים שבהם כל דקה קובעת.

דב חנין: כמובן המציל הוא איש מקצוע, אבל צריך איש עזרה ראשונה, אם לא יותר מזה, אם המצב הוא קשה במיוחד.

דב חנין: המרחקים נראים לי גדולים מאוד.

דב חנין: מה המצב היום בשטח?

יוסף עמאר: בים התיכון למשל יש לנו היום 91 חופי רחצה מוכרזים, למרבית החופים יש מרפאה אחת לכל חוף.

יוסף עמאר: אבל למשל בראשון-לציון, לא יעלה על הדעת שחמישה חופים הם צמודים, לאורך קילומטר אחד, תהיה להם תחנה אחת.

יוסף עמאר: אמרנו שכל שלוש תחנות שהן צמודות, שהן נמצאות בטווח של 450 מטר, תהיה להן מרפאה אחת שתיתן מענה לשלוש התחנות.

יוסף עמאר: מעבר לזה, כמו בראשון-לציון, לפי ההצעה הוא חייב בשתי מרפאות.

יוסף עמאר: אם ניקח את חופי תל-אביב, במידה שבתוך הטווח של 450 מטר נמצאות שלוש תחנות או פחות, חייב שתהיה שם מרפאה.

יוסף עמאר: מתברר שחוף הצוק שהוא מתחם של 450 מטר יש מרפאה.

יחיעם: ומה עם צוק דרום?

יחיעם: אין שם מרפאה.

אריה אלפסי: ודרומה מצוק דרום, עד תל-ברוך, כמה מטרים יש?

אריה אלפסי: יש שם שני קילומטרים, האם יש שם מרפאה?

יוסף עמאר: המטרה היא שיהיו מרפאות שייתנו מענה במספר מקסימאלי עד שלוש תחנות הצלה בלבד, לא יותר מזה.

יוסף עמאר: זאת אומרת, לחוף אחד שהוא בתחום של 450 מטר תהיה מרפאה.

יוסף עמאר: בתחום 450 מטרים שתי תחנות, תהיה מרפאה.

יוסף עמאר: בתחום 450 מטר שלוש תחנות, תהיה להם מרפאה.

יוסף עמאר: מעבר לזה תהיה מרפאה שנייה.

דוד תמיר: זה לא מובן מנוסח הצו כמו שהוא כתוב.

דב חנין: שאלה שנייה ששאלתי, מרחק מהחוף.

יוסף עמאר: מצאנו רשויות מקומיות שהעמידו את המרפאה במרחק של 500-600 מטר מקו החוף.

יוסף עמאר: יש הרבה דוגמאות כאלה.

יוסף עמאר: יש כאלה שטענו שהמרפאה של הרשות המקומית נותנת מענה לחוף הים, ברשות המקומית לא רצו לספק עזרה ראשונה.

אריה אלפסי: אז לקחת אותם כמודל?

יוסף עמאר: אמרנו שהמרפאה תהיה בתחום החוף, אבל היא לא תעבור מעבר ל-300 מטרים.

יוסף עמאר: לא ייתכן שהרשות המקומית תגיד שהמרפאה קרובה.

דב חנין: הרי אתם, משרד הפנים, יוצרים היום מודל ואומרים שזה המודל.

דב חנין: עכשיו נגמרה ההפקרות, לא כל אחד ישים מרפאה איפה שהוא רוצה, אלא אתם קובעים את הכללים.

דב חנין: אתם את הכללים האלה צריכים לקבוע לא לפי כל מיני אנשים שעשו דברים לא אחראיים ולא נכונים ולא מוצדקים.

דב חנין: אתם צריכים לקבוע את הכללים בהסתכלות על הדברים החשובים – בטיחות הציבור, חיי אדם ודברים מן הסוג הזה.

דב חנין: כולנו נגד הדוגמאות שאתה מדבר עליהן, אבל אנחנו שואלים גם את השאלה האם מרפאה שנמצאת 300 מטר מהחוף ועוד 450 מטר אורך או רוחב החוף, האם באמת אותם אנשים שנמצאים במרפאה יכולים לתת שירות סביר בזמן של דקות.

דב חנין: אני שואל ברמה העניינית.

דב חנין: זה שיש דברים שלא מתקבלים על הדעת שקורים במציאות, כולנו נפעל נגדם.

דב חנין: אבל היום אתם הולכים לקחת את האחריות ולעשות סדר.

דב חנין: אנחנו מברכים על זה, אבל הסדר הזה צריך להיות תואם לאינטרס של הציבור בהגנת הבטיחות ובהגנת החיים של בני-אדם.

יוסף עמאר: מרבית המרפאות קיימות בתחום החוף.

יוסף עמאר: הן לא רחוקות מאוד מתחנות ההצלה.

יוסף עמאר: מדובר במספר קטן של מרפאות שהן מעבר למרחק הזה.

יוסף עמאר: היום בחופים יש גם אופנוע ים, יש רשויות שיש להם טרקטורונים.

אבי אפיה: יש פה אדם מומחה ממד"א, אולי הוא יוכל להגיב.

דב חנין: לא צריך, תודה רבה.

עו"ד דורית טפר: אנחנו מסכימים גם ל-100 מטר.

דב חנין: אנחנו מסכמים שמרחק התחנה מהחוף לא יעלה על 100 מטר מקו המגע בין הים ליבשה.

עו"ד תומר רוזנר: צריך להגדיר אותו.

דב חנין: אתה צודק.

דב חנין: מבחינת קטע החוף הרצוף שהמרפאה תשרת, האורך הכולל לא יעלה על 300 מטר.

דב חנין: אם אתם רוצים במשרד הפנים איזושהי הוראת מעבר בנושא הזה שתאפשר לרשויות המקומיות שכרגע המצב שלהן לא מתאים לזה, נניח שנה או שנתיים להגיע למצב הזה, אני חושב שאפשר לדבר על כך.

דב חנין: אבל ברמת העיקרון המינימום הוא 300 מטר.

דב חנין: (יושב-ראש הוועדה שב לנהל את הישיבה)

אבי ליכט: אני מציע לא לקבוע פה מספרים מדויקים אלא לכתוב "כ", כי אתה יוצר פה בעיה תפעולית אדירה לחלק מהרשויות.

אבי ליכט: לבנות מרפאה במרחק של 100 מטר מהחוף, יכול להיות שאי-אפשר, יכול להיות שהמרחק הוא 120 או 130 מטר ולרשות המקומית אין היתר בנייה לבנות על חוף הים, היא לא תוכל ליישם את מה שאתה מציע פה.

אבי ליכט: אותו הדבר לגבי המרחק.

דב חנין: משרד הפנים לא התנגד לזה.

אבי ליכט: אני מציע לכתוב את שני המרחקים שמצוינים פה, את האורך ואת העומק, ולהוסיף את המלה "כ".

אבי ליכט: אחרת אתה ממלכד פה חלק מהרשויות.

אופיר פינס-פז: האם יש עם זה בעיה?

עו"ד דורית טפר: אני צריכה לבדוק.

עו"ד דורית טפר: אולי ה-100 מטר סותר את חוק שמירת הסביבה החוקית.

עו"ד דורית טפר: אסור לבנות בתחום 100 מטר.

דוד תמיר: תחנות הצלה נבנות בתחום ה-100 מטר, עם היתרי בנייה מוועדות התכנון.

אופיר פינס-פז: גם החוק לא אומר שאסור לבנות, אלא שצריך לקבל אישור.

עו"ד תומר רוזנר: חסרה כאן הוראה שמטילה על מנהל החופים את החובה להשלים ציוד חסר או בלתי תקין.

עו"ד תומר רוזנר: זה מופיע בסעיף 20 לגבי ציוד הצלה, ולא מופיע פה לגבי ציוד עזרה ראשונה.

אופיר פינס-פז: בסדר גמור.

אופיר פינס-פז: סעיפים 22 ו-23.

יוסף עמאר: סעיף 22 – בדיקת אירוע ודיווח על טביעה: (א) ראש רשות מקומית שבתחומה ארעה טביעה למוות ימנה אדם לבדוק את נסיבות המקרה, ורשאי ראש הרשות למנות אדם כאמור לצורך בדיקת אירועים אחרים שארעו בחוף הים.

יוסף עמאר: (ב) ארעה טביעה במקום רחצה, בשטח רשות מקומית, ידווח מנהל החופים לממונה חופים על פרטי הטביעה לצרכי מעקב, בין שנסתיים בהצלה או במוות.

יוסף עמאר: סעיף 23 – חובת ראש רשות מקומית: (א) ראה ראש רשות מקומית כי חלק מחוף הים בתחום הרשות המקומית, ובפרט ממקום רחצה מוכרז, עלול, לדעתו, לסכן חייהם של בני אדם, ובין היתר לפי תבחינים שהורה משרד הפנים (להלן – מקום מסוכן), יפנה מייד לאחר התייעצות עם מנהל החופים, לשר הפנים בבקשה להכריז על המקום האמור כמקום אסור לרחצה.

יוסף עמאר: (ב) היה מקום מסוכן חלק ממקום רחצה מוכרז ידאג ראש הרשות המקומית, עד להכרזה כאמור בסעיף קטן (א), להצבת שלטים על איסור רחצה במקום בהתאם לתוספת החמישית.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: מה זה "ימנה אדם"?

אופיר פינס-פז: ואם הוא ימנה שני אנשים?

אופיר פינס-פז: למה שלא ימנה צוות בדיקה?

עו"ד תומר רוזנר: כי צוות זה יותר מאחד.

עו"ד תומר רוזנר: ואם הוא רוצה רק אחד?

אופיר פינס-פז: אתה חושב שאם אדם טבע למוות, אדם אחד יכול לבדוק את הנושא?

עו"ד תומר רוזנר: במקרים מסוימים כן.

דוד תמיר: מי זה האדם?

דוד תמיר: יש אנשים מקצועיים שנמצאים שם והתפקיד שלהם הוא לבדוק את הדברים האלה.

אופיר פינס-פז: מה אתה מציע?

דוד תמיר: יש מציל ראשי.

אופיר פינס-פז: הוא יבדוק את עצמו?

דוד תמיר: מתנהלת חקירה משטרתית על כל מקרה טביעה.

דוד תמיר: מדובר פה על בדיקה פנימית של נהלים פנימיים של מחלקות חופים ותפקוד של מצילים.

דוד תמיר: אני חושב שמי שנמצא ברמה הניהולית הזאת שהוא מציל ראשי, יש לו הניסיון המקצועי על-מנת לבדוק את המקרים האלה.

אופיר פינס-פז: מה אתם עושים בתל-אביב כשזה קורה?

אבי ליכט: בשבת היה לנו מקרה, שאני לא מגדיר אותו כטביעה, שאדם במרחק של 20 מטרים מהחוף בעומק של 20 ס"מ נפל מסיבה כלשהי למים, כנראה בגלל אירוע לב, וטבע למוות.

אבי ליכט: המצילים הוציאו אותו ואנחנו עשינו באותו יום תחקיר על-ידי המציל הראשי.

יוסף עמאר: הבעיה היא שהמצילים לא מדווחים על מקרי הצלה או על מקרי טביעה.

יוסף עמאר: מטרת הצו היא שהמצילים ידווחו על מקרי הצלה ועל מקרי טביעה.

יוסף עמאר: במידה שיש אירוע, אנחנו יודעים שזה מקרה שיהפוך להיות תביעה משפטית, תובעים אותנו בעוד שבע שנים, ואנחנו רוצים שהרשות המקומית תוציא הוראה.

דוד תמיר: אנחנו מסכימים.

דוד תמיר: אין ויכוח בכלל.

אופיר פינס-פז: זה לא הוויכוח.

אופיר פינס-פז: השאלה היא מי האדם הבודק.

יוסף עמאר: אנחנו מציעים שיהיה דוח בדיקה, מאחר שלראש הרשות המקומית יש סמכות על-פי חוק למנות ועדת חקירה, שתהיה הסמכה בחקירות.

יוסף עמאר: כי המשטרה חוקרת רק את הנושא הפלילי, בנושא המקצועי היא לא מתעסקת, ולכן אני חושב שצריך שיהיה איש בדיקה או חוקר עם ידע.

נתן קודינסקי: כבוד היושב-ראש, פה צריכה להיות בדיקת מומחים.

נתן קודינסקי: זה לא ייתכן שתתרחש טביעה ואנחנו לא נבדוק אותה עד סופה.

נתן קודינסקי: בוועדת הבדיקה ישבו אנשי ההצלה, ישבו אנשי הרפואה, ישבו אנשי המשטרה, כדי ללמוד וליישם לקחים.

אופיר פינס-פז: נכתוב אדם מומחה, שלא נגוע בניגוד עניינים.

אופיר פינס-פז: האם יש עוד הערות לסעיפים?

דוד תמיר: לסעיף 23, בעניין חובת ראש רשות מקומית, לעניין ההכרזה על המקום כאסור לרחצה.

דוד תמיר: יש תופעה שבסופו של דבר נסגר חוף בגלל מקרים קצרי טווח או ארוכי טווח, ומצילים לא נמצאים במקום.

דוד תמיר: הווה אומר שאם ראש הרשות סגר את אותו חוף לזמן מסוים, עדיין, עם כל הפרסום וכל השילוט, מתרחצים מגיעים למקום וטובעים.

דוד תמיר: מצילים צריכים להיות מוצבים שם, בהבנה המקצועית שלנו.

דוד תמיר: כשם שהבהרנו קודם עם היועץ המשפטי של הוועדה, דגל לא יונף, אבל צריכים להיות שם אנשים.

אופיר פינס-פז: צריך להיות פקח ולא מציל.

דוד תמיר: פקח שימנע.

דוד תמיר: אבל זה לא המצב בפועל, לצערנו.

אופיר פינס-פז: נכתוב שהוא יהיה חייב לשים פקח.

דוד תמיר: פקח אחד לפחות.

דוד תמיר: אבל אין פה הגדרה מה הופך מקום למסוכן.

דוד תמיר: זה אומר שראש הרשות קם בבוקר ומחליט.

אופיר פינס-פז: כתוב שהוא צריך להתייעץ עם מנהל החופים.

אבי אפיה: מה מבין מנהל החופים בנושא ים?

דוד תמיר: מה הוא מבין בים?

דוד תמיר: פתאום מישהו גילה פצצת אטום בתוך המים?

אופיר פינס-פז: אז במה מנהל החופים מבין?

דוד תמיר: מנהל החופים מנהל את המחלקה.

אופיר פינס-פז: אתה לא מבין בים?

אבי ליכט: מבין.

אופיר פינס-פז: אתה לא מבין אם הים מסוכן?

אבי ליכט: כל בר-דעת מבין.

דוד תמיר: כל בר-דעת מבין?

דוד תמיר: בגלל זה אני מציל 30 שנה.

אופיר פינס-פז: לא כל בר-דעת מבין.

אופיר פינס-פז: אני למשל לא מבין, ואני חושב שאני בר-דעת.

אבי ליכט: אין לי הבנה מקצועית ברמה של המצילים.

אבי ליכט: אני עולה לתחנה והם רואים לי שיש זרם, ואני לא רואה.

אופיר פינס-פז: מי האדם המקצועי הבכיר אצלך?

אבי ליכט: יש לי מציל ראשי.

יוסף עמאר: לא על זה מדברים.

יוסף עמאר: מדובר כאן לא על חוף רחצה מוכרז.

יוסף עמאר: מדובר כאן שראש הרשות המקומית יפעל לפי מאפיינים ומדדים שקבע משרד הפנים לפי נוהל.

אופיר פינס-פז: ההתייעצות צריכה להיות עם גורם מקצועי.

יוסף עמאר: נכון, וקבענו את הגורם המקצועי – מציל ראשי, מהנדס הרשות המקומית, גיאולוג, מנהל החופים.

אבי אפיה: איפה זה כתוב?

יוסף עמאר: זה מופיע בנוהל.

אבי אפיה: לא ראינו את זה.

אופיר פינס-פז: אם אתה כותב שזה בהתייעצות עם מנהל החופים, ומנהל החופים אומר לי שהוא לא מוסמך ברמה של הצלה, אנחנו חייבים שהוא יתייעץ גם עם המציל הראשי.

אופיר פינס-פז: הרי ראש הרשות לא ייקח אחריות סתם, הוא רוצה לדעת.

אופיר פינס-פז: מישהו צריך להגיד לו שזה המצב מבחינה מקצועית.

יוסף עמאר: התבחין שקבענו בנוהל אומר שחייבים לשים את המציל.

דוד תמיר: מה התבחין למקום מסוכן?

יוסף עמאר: אתה מופיע בפנים.

דוד תמיר: תסביר לנו.

דוד תמיר: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יודעים מה זה בתבחין מקום מסוכן.

דוד תמיר: לא יודע איך להתייחס לזה בכלל.

יוסף עמאר: יש לנו נוהל שמגדיר מה זה מקום מסוכן.

אופיר פינס-פז: אבל לא הבאת את זה בפני הוועדה.

אבי אפיה: לא ראינו את זה אף פעם.

יוסף עמאר: זה נוהל שפרסמנו בחוזה המנכ"ל לכל הרשויות המקומיות.

אופיר פינס-פז: אתה מכיר את זה, אדוני?

אבי ליכט: לא מכיר.

דוד תמיר: שהצו יפנה למסמך מסוים.

אופיר פינס-פז: על אחת כמה וכמה שאני חייב לקבוע כאן דבר שהוא יותר מחדד.

אופיר פינס-פז: אני לא יודע איך אתה רוצה להגדיר את זה, יוסף, אני משאיר את זה להצעה שלכם.

אופיר פינס-פז: אבל חייב להיות פה גורם מקצועי שאומר שהחוף מסוכן, ראש העיר לא יכול להחליט לבד.

טל פילטר: מציל ראשי.

יוסף עמאר: אבל קבענו בין היתר לפי תבחינים של משרד הפנים.

יוסף עמאר: יש תבחינים.

אופיר פינס-פז: אבל אני רוצה בתקנות שיהיה משהו ברור, כי תבחינים זה לא דבר ברור.

דוד תמיר: מחר יכולים לשנות את התבחינים.

אופיר פינס-פז: אתה צריך להגיד לי עם מי ראש העיר צריך להתייעץ.

אופיר פינס-פז: מנהל החופים אומר לי שהוא לא בעל מקצוע.

יוסף עמאר: הכנסנו גם את מהנדס העיר.

דוד תמיר: מה מהנדס העיר מבין בשטח מזוהם?

יוסף עמאר: אצלכם אין מצוקים, אנחנו רוצים שמהנדס העיר יהיה שותף בעניין של מצוקים.

יוסף עמאר: מלבד זה גם מציל ראשי ועוד כמה תבחינים.

יוסף עמאר: יש חמישה.

אופיר פינס-פז: בכל מקרה מהנדס העיר ומציל ראשי יופיעו.

עו"ד תומר רוזנר: הסגירה של החוף על-ידי ראש העיר והפנייה לשר הפנים לא מוגבלת בזמן.

עו"ד תומר רוזנר: זאת אומרת, יכול להיות מצב שבו עונה שלמה המצב הוא לא ברור אם החוף סגור או לא.

עו"ד תומר רוזנר: צריך לתחום בזמן את ההחלטה בנושא אם מוציאים את העניין הזה באופן קבוע מהחוף המוכרז, או שזה לא מסוכן.

דוד תמיר: היו מצבים כאלה בגלל כל מיני תרגילי תקציב, דברים נעשו, ואני מודיע לך שאנחנו בפועל הלכנו והוצאנו גופות, לצערנו.

דוד תמיר: מדובר בחוף שנקרא חוף הריוויירה בבת-ים, הוא נסגר לפני כמה שנים בחאפ-לאפ.

יוסף עמאר: אני מצדיק את העמדה שלו.

יוסף עמאר: אסור לתת אחריות לרשויות המקומיות באופן גורף, כי הן מנצלות את זה.

אופיר פינס-פז: אתה מציע חצי שנה?

דוד תמיר: אני מציע שזה יהיה באישור מפקח רחצה ארצי, לאחר שבדק עם הגורמים המקצועיים בשטח.

דוד תמיר: זה היה קודם, דרך אגב.

דוד תמיר: אף חוף לא יכול היה להיסגר בלי אישור של מפקח רחצה מחוזי או ארצי.

עו"ד דורית טפר: הכוונה היום היא להעביר את זה לרשויות המקומיות.

דוד תמיר: בוודאי, זאת ההתחמקות מאחריות.

יוסף עמאר: קבענו את זה בסעיף 18(ג), לאסור רחצה במקום רחצה מוכרז.

דוד תמיר: תגבילו את זה ל-14 יום, כמו שכתוב בסעיף למעלה.

אופיר פינס-פז: אנחנו נגביל את הסגירה לשישה חודשים.

אופיר פינס-פז: אנחנו מסכמים את פרק ג'.

אופיר פינס-פז: מי בעד?

אופיר פינס-פז: מי נגד?

אופיר פינס-פז: ה צ ב ע ה בעד – 2 נגד – אין נמנעים – אין חברי הכנסת חנין ופינס-פז הצביעו בעד.

אופיר פינס-פז: פרק ג' התקבל פה-אחד.

אופיר פינס-פז: בפרק ד' נדון במועד אחר.

אופיר פינס-פז: אני מודה לכם על ההשתתפות.