ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 430, 2008-06-03 10:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פותחים את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה אנחנו קיימנו פה ישיבה, לפי בקשה של הרב פרבר, עם קבוצות שונות שעוסקות בנושא של בר ובת מצווה והכנה לבר ובת מצווה ומתן תכנים לבר ובת מצווה בתוך החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד שונה ממה שאנחנו בדרך כלל עושים פה בכנסת, אבל זה היה חשוב מאוד והדברים שנאמרו נכנסים לדברי הימים של הכנסת, גם בישיבה הזאת, ואחר כך היו הרבה דברים שקרו בעקבות הישיבה הזאת, כי אנשים למדו וקראו על מה שקרה פה וזה היה לנו חשוב ביותר.

מיכאל מלכיאור: לכן כשקיבלתי בקשה מהרב פרבר לשידור חוזר מחודש לעשות השנה גם, בשמחה נעניתי לזה על אף הלחצים העצומים שיש על הוועדה הזאת ועל הישיבות שלנו פה.

מיכאל מלכיאור: כולם יודעים שיש כלל שאם חסרה אות אחת בתורה, אם כתבו את כל התורה כולה ואות אחת לא כתבו או שיש איזה שהיא טעות באות, אז כל שאר ספר התורה יכול להיות, אנחנו השבוע קוראים את פרשת נשוא, אם יש טעות בפרשת נוח אז מה זה קשור לפרשת נשוא, אלא שגם את פרשת נשוא אי אפשר לקרוא אם יש טעות בפרשת נוח.

מיכאל מלכיאור: למה אי אפשר, כי כל התורה כולה פסולה אם אות אחת חסרה.

מיכאל מלכיאור: אותו דבר נכון לגבי כלל הבנים והבנות שלנו.

מיכאל מלכיאור: אם יש מישהו שחסר, אם יש מישהו שהוא לא חלק מכלל ישראל, זה פוסל את כולנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נחגוג את התורה, את חג השבועות, כתוב שם שכל העם שמע את הקולות ויש בפרשנות כל מיני פרשנויות על הדבר הזה, אבל יש בפרשנות רעיון כזה שהקולות ששומעים הם כולם קולות שיוצאים מפי הגבורה, אבל לא דומה הקול שהרב הלפרט שמע לקול שאני שמעתי, כל אחד יש לו קול אחר.

מיכאל מלכיאור: ואם חסר חלק מהקולות שכל היהודים שמעו וכל האנשים שהיו שם שמעו, אז חסר משהו מהתורה שהקדוש ברוך הוא נתן לנו.

מיכאל מלכיאור: ולכן אני רוצה מאוד לשבח את התוכנית הזאת, כי מה שאני מרגיש שאתם עושים, זה לתת לכל אחד קול ולא רק זה אלא לשמוע את הקול הפנימי של המשמעות של היותנו בר ובת מצווה, לתת את המשמעות האישית של כל אחד ואחד.

מיכאל מלכיאור: אני לא אאריך בדברים, מאחר ואני יודע שיש פה ילדים שמסיבות שונות קצת קשה להם לשבת פה לאורך ישיבה ארוכה, אני מציע שקודם נשמע אותם ואחר כך נשמע ילדים שיש להם יותר אורך רוח.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לכם שגם לחברי כנסת קשה לשבת בישיבה ארוכה, זה לא רק ילדים, זה נכון גם לגבי חברי כנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שאנחנו קודם נשמע את הילדים האלה, שהם יספרו על איך הם חוו את התוכנית שהם עברו, את הבר ובת מצווה, ההכנות והדרשות שלהם.

מיכאל מלכיאור: יש לנו ילד ששמעתי כליו כבר הרבה, שקוראים לו אשר, אני רואה שאתה מתרגש, אתמול היה חבר כנסת חדש שהתחיל בתפקיד ומאוד התרגש כשהוא דיבר בפעם הראשונה.

מיכאל מלכיאור: אשר אתה בתוך התוכנית של זיוה שהיא מנהלת תוכנית לילדים גם של חינוך מיוחד, אתה רוצה לספר לנו קצת ואנחנו מאוד גאים בזה שאתה תספר.

מיכאל מלכיאור: אני מספר לך עכשיו שכל מה שאתה תגיד זה יהיה כתוב בדברי הימים של כנסת ישראל.

אשר קולנצנקר: אני למדתי על מצוות, אני למדתי על התורה וגם אני למדתי על המצוות וגם היה לי טקס בר מצווה.

מיכאל מלכיאור: מתי היה טקס הבר מצווה?

אשר קולנצנקר: הטקס היה ב-2004.

מיכאל מלכיאור: ואתה עדיין לומד, כי בדרך כלל מה שאני שומע, אנשים לומדים לבר מצווה ואז הם לא צריכים לדעת יותר, אז הם כבר יודעים את הכל, את כל התורה כולה.

אשר קולנצנקר: אני לומד לאט לאט.

מיכאל מלכיאור: עדיין לומד.

מיכאל מלכיאור: איזה מצווה מצאה חן בעיניך?

אשר קולנצנקר: אני לא יודע.

מיכאל מלכיאור: איזה מצווה במיוחד אתה אוהב, יש הרבה מצוות, כולן חשובות.

אשר קולנצנקר: קצת קשה לי להגיד את זה.

אשר קולנצנקר: שמתי כיפה על הראש ותפילין.

אשר קולנצנקר: עשיתי קידוש.

מיכאל מלכיאור: אתה אוהב כשעושים קידוש?

אשר קולנצנקר: כן.

מיכאל מלכיאור: אתה אוהב יין או שאתה מעדיף מיץ ענבים?

אשר קולנצנקר: אני לא אוהב יין.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד מודים לך אשר, כבוד לנו היה שהגעת לוועדה ואנחנו גם מודים לזיוה שהביאה אותך ומאוד מעריכים את העבודה שלך, אני אומר את זה כבר כהחלטה של ועדת החינוך, החלטה רשמית, אנחנו מברכים על הפעולה המבורכת הזאת.

מיכאל מלכיאור: ויש לנו גם ילדה שהגיעה לפה שקוראים לה רעות ורעות הגיעה לפה יחד עם מי שעוזר לרעות, שהוא אבא שלה ואני מבקש מאבא של רעות, אם רעות תשתתף גם אז מה שהיא רוצה, אני לא רוצה שמישהו ירגיש פה לחוץ.

מיכאל מלכיאור: אם אבא יכול לספר על התוכנית ומה רעות חוותה במשך התוכנית הזאת.

אהרון הופמן: רעות לומדת בבית ספר של החינוך המיוחד בבאר שבע.

אהרון הופמן: זה בית ספר רב נכויות עם קשת רחבה של פיגור.

אהרון הופמן: לפני שנתיים הוצע לנו להשתתף בטקס כזה, אנחנו הסכמנו, מבחינתי האישית זה היה איזה שהוא חלום להביא את הילדה הזאת לבית הכנסת משום שלצערנו הרב לילדים האלה לא נותנים במה, מסיבות כאלה ואחרות היהדות לא נותנת להם במה.

אהרון הופמן: אני לא יודע אם אני מדייק במאה אחוז, אבל זאת היתה התחושה שלי.

מיכאל מלכיאור: אתה וודאי מדייק מבחינת התחושה.

אהרון הופמן: רעות התחילה ללמוד בבית הספר עם עוד קבוצה של ילדים בליווי של מדריך מהתנועה, היתה להם תוכנית לימודים מסודרת עם כל מיני אביזרים, מאחר ורעות לא מדברת אז יש פלט קולי שסייע לה, יש את התמונות להמחשה, היא באה הביתה,

זיוה נתיב: אני אוסיף שרעות עלתה לתורה בעזרת הכרטיסיות האלה ולחיצה על מחשב שהעלה את הכרטיסיות של הברכה על המחשב ובעזרת המחשב שהוסיף גם קול היא עלתה לתורה.

אהרון הופמן: רעות היתה מגיעה הביתה אחרי השיעורים עם כל המוטיבים האלה והיתה מספרת לנו בדרך שלה מה היא למדה ומה היא עושה, היא היתה בבית הכנסת כמה פעמים במסגרת הלימוד הזה וחל בה גם שינוי, היא התבגרה פתאום.

אהרון הופמן: פתאום עניין אותה לנשק מזוזה כשהיא נכנסה ויצאה מהבית, ולעמוד על יד אמא כשהיא מדליקה נרות שבת, והיא בירושלים אז שאבא יכתוב לה פתק לשים בכותל המערבי, אלה דברים שבבית זה עבר לה ליד האוזן אבל אני בטוח במאה אחוז שדרך הלימוד הזה, דרך האינטנסיביות הזאת שבה הכניסו אותם לתוך התוכנית הזאת זה הרחיב את הידע שלה ובסך הכל אני חושב שזה עשה לה טוב, זה עשה לנו טוב, אני מאוד מברך על התוכנית הזאת, אני לא יודע בכמה היא מתוקצבת אם היא מתוקצבת, הסכום הוא לא בשמים אבל זה למען שמים.

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה שמענו קצת איך משרד החינוך מתייחס לזה.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד מרגש, הטיפול בילדים, אני חושב שהיהדות כן נותנת מקום אבל יש מסגרות של היהדות או קהילות מסויימות או אולי רבנים אפילו שאולי לא מוצאים את הדרך לתת ביטוי לילדים עם צרכים מיוחדים, ואני שמח שיש מסגרות אחרות ושאתם מצאתם מסגרת שמתאימה לרעות וגם לאשר.

זיוה נתיב: כתוספת להצגת התוכנית בשנה שעברה, מה שאהרון הזכיר זה הטקס של העלייה לתורה.

זיוה נתיב: מה שאנחנו רוצים להדגיש זה את התוכנית החינוכית שיש לנו, שאנחנו מעבירים במשך כחצי שנה, שהיא תהליך שבו הצעירים לומדים מצוות, ברכות וסמלי בית הכנסת ומתחברים ליהדות בדרך משלהם.

זיוה נתיב: התוכנית הזאת מותאמת לכל צעיר וצעירה לפי הרמה שלהם.

זיוה נתיב: לתוכנית יש גם השפעה, כמו שאהרון תיאר, אנחנו רואים שינויים שחלים בין אם זה בהעצמה של הילד על דברים שהוא יכול לעשות שהוא לא עשה קודם ובין אם זה ההתייחסות של ההורים שהם רואים פתאום שיש דברים שהם לא ידעו שהילד יכול לעשות והם רואים אותו באור אחר.

זיוה נתיב: יש צעיר שהתחבא ולא רצה שיראו אותו כשהוא היה מופיע, הוא גדל אצל הסבתא וכשהיו באים אורחים הוא היה מתחבא ומאז שהוא לומד בתוכנית שלנו בעזרת תנועות ידיים הוא מתחבר אל האורחים שבאים ומנסה להראות להם את המצוות שהוא למד.

זיוה נתיב: התוכנית בעינינו היא תוכנית ראויה לתמיכה של משרד החינוך, התמיכה הזאת הופסקה לפני שנתיים ללא אפשרות מבחינתנו, אין ערוץ שאנחנו יכולים לפנות דרכו.

זיוה נתיב: בעבר קיבלנו כמאה אלף שקל משרד החינוך שזה מאפשר לנו לעבוד עם 40 ילדים ואנחנו נאלצים עכשיו לצמצם ולדחות פניות של בתי ספר חדשים.

זיוה נתיב: התוכנית מבורכת וכל אחד מסכים לזה,

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה משרד החינוך אמר שהוא מאוד בעד ונותן לפחות כוחות הוראה.

זיוה נתיב: יש לנו כוחות הוראה רק שלנו שאנחנו משלמים להם, אנחנו מגייסים תרומות לתוכנית, מאוד קשה לגייס תרומות אפילו בחוץ לארץ כאשר משרד החינוך שלנו לא תומך בנו ואנחנו נאלצים לסרב לבתי ספר שפונים אלינו, היינו בוועדת דורנר וכל אחד מברך על התוכנית שלנו, אבל איך נוכל להמשיך ולקיים אותה כאשר משרד החינוך אינו רואה אותנו כחלק.

זיוה נתיב: אנחנו צריכים להיות על סדר היום של משרד החינוך מאחר ויש לנו תוכנית חינוכית ראויה.

מיכאל מלכיאור: קודם כל אני תומך בבקשה הזאת, אנחנו נבוא בדין ודברים עם משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשחרר את הילדים מהחינוך המיוחד, רק לספר לחבר הכנסת זבולון אורלב שנכנס לפה, שבעבר בין כל שאר התפקידים שלו היה מנכ"ל משרד החינוך ומאוד מעורב בנושא הזה מכל ההיבטים, רק לספר מה ששמענו פה, דבר מאוד מרגש.

מיכאל מלכיאור: רוב הילדים באים מעמותת עיתים ואנחנו עוד לא שמענו אותם, הם ילדים שהתחברו ליהדות שלהם דרך טקס הבר ובת מצווה אבל עשו לו משמעות כדי שנשמע את כל הקולות וכל העם שומע את הקולות, את כל האותות של התורה ואת כל האותיות של התורה וגם את כל הקולות.

מיכאל מלכיאור: יש פה תוכנית מיוחדת שהיא עוסקת בילדים עם צרכים מיוחדים, זה לא עיתים זאת התנועה המסורתית שעושה את התוכנית הזאת ולצערנו התמיכה שהיתה עד עכשיו של המשרד לתוכנית הזאת, איננה.

זבולון אורלב: לא יכול להיות.

זיוה נתיב: זאת עובדה שמגובה בכתב.

זיוה נתיב: מאז 2006 אין תמיכה בתוכנית שלנו.

זיוה נתיב: התוכנית שלנו היא תוכנית ארצית ופועלת ב-30 בתי ספר לחינוך מיוחד, היא לא נקודתית, הילדים באו איתי מבאר שבע אבל זאת תוכנית ארצית.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה שתראה איך רעות אמרה ברכה.

מיכאל מלכיאור: היא הצביעה על כל אות ובהצבעה על האות זה עלה על מסך וככה היא אמרה ברכה לתורה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעבור לרב שאול פרבר שיציג בקצרה ומיכל ברגמן שהיא אחראית ומרכזת את התוכנית, אתם תציגו את הדברים.

שאול פרבר: תודה רבה ליושב ראש הוועדה על הברכות ועל הפתיחות לקיים ישיבה כזאת בוועדה.

שאול פרבר: מה שאני כן יכול להשתתף עם זיוה זה הנושא של התקציב שזה בעייתי למרות שהצלחנו השנה להגדיל את התוכנית בצורה משמעותית, השנה תוכנית הדרשה של מכון עיתים פעלה ב-160 בתי ספר וכללה מעל ל-12 אלף תלמידים כולם בכיתות ו' ולצערי אנחנו כמעט התוכנית היחידה שפועלת בכיתות ו' בנושא ההכנות לבר ובת מצווה, זאת אומרת שבעיקרון אין תוכניות לבת מצווה כי עד שמגיעים לכיתה ז' זה מאוחר מדי בשביל הבנות.

שאול פרבר: יושבים סביב השולחן תלמידים שהצטיינו בתוכנית ואנחנו נשמע מהם בהמשך את דרשותיהם, אבל בעיקרון האפשרות להשתמש בנושא הדרשה למצוא מקום לחבר בין עולמם של התלמיד והתלמידה מצד אחד ועולם המסורת מצד שני הוא משהו שצריכים,

מיכאל מלכיאור: מה התמיכה שאתם מקבלים מהמשרד?

שאול פרבר: כיום אנחנו מקבלים רק שעות הוראה, כל בית ספר שנכנס לתוכנית לא משלם לנו בכלל, יש לנו חמש רכזות שאנחנו משלמים את כל התקציב, אנחנו משלמים עבור ההדפסות והחומרים והם מלמדים את התוכנית במסגרת בית הספר בבחירה שלהם איך לעשות את זה.

זבולון אורלב: כמה שעות קיבלתם השנה?

שאול פרבר: לא קיבלנו שעות.

מיכאל מלכיאור: זה לא עובד ככה.

מיכאל מלכיאור: כל בית ספר מחליט מה הוא עושה עם זה, זה מורה שממילא נמצא, לא קיבלו אף שעה נוספת אחת.

שאול פרבר: נכון.

מיכאל מלכיאור: אלה מורים שממילא נמצאים ובמידה והם יתנו לזה יותר משקל אז הם יתנו יותר ואם הם יתנו פחות אז הם יתנו פחות.

זבולון אורלב: לא הבנתי.

זבולון אורלב: במסגרת השעות שבית הספר מקבל הוא משתמש בחלק מהשעות לתוכנית, הוא לא מקבל תוספת.

שאול פרבר: נכון.

זבולון אורלב: אז מה התמיכה של משרד החינוך?

זבולון אורלב: אם אין תמיכה של משרד החינוך אז אין גם מה לבטל.

מיכאל מלכיאור: התוכנית המיוחדת של זיוה קיבלה מאה אלף שקל שביטלו את זה.

זבולון אורלב: אבל זה לחינוך המיוחד.

זיוה נתיב: קיבלנו את זה מהאגף לחינוך מיוחד וזה התבטל.

זבולון אורלב: אתם עמותה?

זיוה נתיב: אנחנו עמותה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: סך הכל הגישה של משרד החינוך שהתבטאה בשנה שעברה כשהיה לנו דיון על זה, היתה גישה מאוד אוהדת לתוכנית.

ציפי קוריצקי: עדיין הגישה מאוד אוהדת.

ציפי קוריצקי: אני מייצגת את משרד החינוך, מטה שנהר המזכירות הפדגוגית.

מיכאל מלכיאור: לפני שאת מדברת אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת זבולון אורלב דבר שהוא בטח יודע בלי שאני מזכיר לו, שאחת מהתוכניות הראשונות של שר החינוך לשעבר זבולון האמר זכרונו לברכה שנכנס לתפקיד בשנת 1977, היתה תוכנית לבר ובת מצווה.

ציפי קוריצקי: באשר לתוכנית הראשונה, התוכנית מרגשת מאוד, לצערי הרב אני מתוודעת לראשונה לתוכנית הזאת, היא תוקצבה כנראה על ידי אגף שפ"י, אני לוקחת על עצמי לבדוק את הדברים ולהבין מדוע הפסיקו לתקצב.

מיכאל מלכיאור: יותר טוב מלהבין מדוע, כי את זה אני יכול לספר לך, אם הייתי שומע משהו אחר, להשתדל, אני לא מצפה ממך יותר, שיחזירו את התקציב שנלקח, יחזירו את זה כי לדעתי זה חרפה לקחת תוכנית כל כך יפה, אלא אם כן יש סיבה, אני מניחה שהסיבה היא עדיפות נמוכה לתוכנית הזאת, את לא תקבלי שום תשובה אחרת, את זה אני כבר מספר לך.

מיכאל מלכיאור: הם לא יגידו שזה בגלל שהתוכנית לא טובה או שיש פגמים מינהלתיים בניהול כי אני בטוח שזה לא כך.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מך כהחלטה של הוועדה שאת תעשי כל מאמץ כדי להחזיר את התקציב.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתוך שבועיים תחזרי אלינו עם תשובה, אני מקווה חיובית, לגבי אפשרות של חידוש התמיכה בתוכנית.

ציפי קוריצקי: באשר לעיתים.

ציפי קוריצקי: דובר פה על שעות הוראה.

ציפי קוריצקי: כידוע לכולנו בבתי הספר היסודיים כל תחום תרבות ישראל ההוראה היא בידי מחנכות הכיתות ובמסגרת שעות החינוך נלמד גם הנושא הזה.

ציפי קוריצקי: לכן אין תיקצוב מיוחד של שעות לתחום תרבות ישראל, הוא ניתן בחטיבות הביניים.

ציפי קוריצקי: בחטיבות הביניים יש שעה לכל כיתה להוראת מורשת תרבות ישראל.

ציפי קוריצקי: בבתי הספר היסודיים עדיין אין לנו שעות תיקצוב מיוחדות.

שאול פרבר: הבנות לא מקבלות, זה בדיוק הענין.

זבולון אורלב: לגבי הבנים זה בסדר?

שאול פרבר: זה לא התחום שלי, אנחנו נכנסנו לתוכנית בכיתות ו' כי זה רלוונטי ל-50% מהאוכלוסיה.

ציפי קוריצקי: מכיוון שיש שעה בחטיבות הביניים חלק גדול מבתי הספר את נושא בני המצווה מעבירים לכיתות ז' ואז יש להם שעה שבועית לכל אורך השנה.

זבולון אורלב: משרד החינוך לא יודע שבת מצווה זה בכיתה ו'?

ציפי קוריצקי: לכן משרד החינוך נכנס לתוכנית הזאת ובירך על התוכנית הזאת והוא שותף לתוכנית הזאת, בדיוק מהסיבה הזאת.

שאול פרבר: צריך להגיד שאנחנו שותפים מלאים, הבעיה היא שבזמן שמשרד החינוך נותן את שעת ההוראה של המחנכות אנחנו צריכים לגייס כסף וכיום אם אנחנו מדברים לקראת שנה הבאה על 15 אלף תלמידים שיכנסו לתוכנית, זה לא נראה לי רלוונטי שאנחנו נמשיך לגייס כסף מתרומות לדבר כזה שהוא שווה לכל, שכל הקולות נמצאים שם.

שאול פרבר: הרי אי אפשר לוותר על הקולות של הבנות.

זבולון אורלב: בחטיבת הביניים זה רק בכיתות ז'?

ציפי קוריצקי: ז', ח' ו-ט'.

זבולון אורלב: אולי כדאי במקום ז', ח' ו-ט' לעשות את זה ב-ו', ז' ו-ח', שקלתם את האפשרות הזאת?

ציפי קוריצקי: לא כשעה.

זבולון אורלב: למה לא, אם זה מכסה 50% מהאוכלוסיה של הבנות,

מיכאל מלכיאור: הסיפור של ז', ח' ו-ט' זאת התוכנית של מסורת, זה כל מה שיש, אלה השעות היחידות שיש לתרבות ישראל ומסורת ובזה השתמשו בתקופה של לימור ללימוד מושגים ועכשיו יש משהו אחר, זה לא תוספת שבאה לנושא.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זאת אנחנו גם שמחים על מה שיש.

ציפי קוריצקי: בנוסף יש לנו מדריכים בשטח, פה יש לנו מדריכה ממחוז דרום שמרכזת את התוכנית, כמוה יש עוד שבע מדריכות לכל אחד מהמחוזות שביחד עם מכון עיתים מלווים את מחנכי הכיתות, מלווים את בית הספר לאורך כל השנה.

שאול פרבר: אנחנו מאוד מברכים על שיתוף הפעולה בינינו לבין מטה שנהר, הענין כאן הוא שאם היו לנו יותר משאבים היינו יכולים לעשות הרבה יותר ואנחנו נשמע את זה גם מהתלמידים.

מיכאל מלכיאור: המדריכות עובדות עם התוכנית הזאת או שזה חלק מהרבה תוכניות?

ציפי קוריצקי: זה חלק מתוך התוכניות הרבות שיש, אבל זה חלק משמעותי באותם בתי ספר שבהם התוכנית פועלת, היא לא פועלת בכל בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אתן מרגישות שמה שאתן יכולות ללוות לגבי התוכנית הזאת זה מספק?

ליאורה אילון: אני רכזת התוכנית במחוז דרום.

ליאורה אילון: תחת אחריותי במחוז דרום יש 67 בתי ספר שעובדים עם התוכנית שלנו.

ליאורה אילון: במסגרת הליווי שלי את מחנכות כיתות ו' בכל אחד מבתי הספר האלה לא יעלה על הדעת שאני אוכל להקיף את כולם באופן משביע רצון.

ליאורה אילון: רוחלה כמדריכה של מטה שנהר במחוז הדרום קיבלה מהמטה יום עבודה כדי להוריד ממני חלק מבתי הספר, אנחנו עובדות בשיתוף פעולה מלא, אנחנו נפגשות לפגישות עבודה אבל רוחלה לקחה על עצמה חלק מבתי הספר ובזאת משרד החינוך משתף איתנו פעולה ומקל עלי במקצת את ההדרכה של המורים בבתי הספר.

ליאורה אילון: אנחנו עדיין לא מגיעות אל כלל בתי הספר באופן מספק.

מיכאל מלכיאור: אבל גם אל בתי הספר שמשתתפים בתוכנית אתם לא מגיעים.

ליאורה אילון: אנחנו עושות כמיטב יכולתנו להגיע אל כל בתי הספר שמשתתפים בתוכנית.

מיכאל מלכיאור: התמונה ברורה.

קריאה: הן מגיעות רק לממלכתי, לממלכתי דתי הן לא מגיעות, אנחנו ההורים מממנים את זה.

קריאה: אני בשנה שעברה בדקתי את זה.

קריאה: המדריכות מגיעות רק לממלכתי, לממלכתי דתי הן לא מגיעות ואנחנו ההורים מממנים את ההכנות.

ציפי קוריצקי: מטה שנהר אמון על הממלכתי בלבד.

זבולון אורלב: אני בטוח שאני משקף גם את דעתו של היושב ראש, שבתוכנית הזאת טוב שהקדישו אותה לחינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: הקרנת סרט

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני שוב משחרר אם אתם רוצים, אשר ורעות אתם חופשיים, תספרו לחברים שלכם על זה שנאמתם פה בכנסת בצורה כל כך מרשימה, זה היה לנו כבוד לארח אתכם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים את התנועה המסורתית על הפעילות החשובה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את מרכזת התוכנית של עיתים ואחר כך אנחנו רוצים לשמוע את זוכי הפרסים, גם בתי הספר וגם התלמידים.

זבולון אורלב: אני רוצה לשבח את היושב ראש שלנו, שכמו דברים רבים טובים מאוד שהוא עושה, גם את הפגישה הזאת אני נאלץ לעזוב, אני מאוד מברך אתכם.

מיכל צדוק: אני רוצה לעשות איזה שהוא תיקון קטן והוספה.

מיכל צדוק: לפני שנתיים בישיבה עם משרד החינוך, משום שהרכזות של המשרד עמוסות, ימי העבודה שלהם מלאים והן עושות עבודה חשובה, הוחלט להגדיל את מספר הרכזות של מכון עיתים מאחר והזמן מוגבל והעבודה רבה מאוד.

מיכל צדוק: זאת היתה החלטה משותפת על פי בקשת משרד החינוך ולכן הצוות שלנו גדל ממני שהייתי יחידה לעוד חמישה אנשים.

מיכל צדוק: בהחלט יש עוד מקום לסיוע.

מיכל צדוק: לקראת הדברים של הילדים, אני חושבת שמאחר והעבודה תמיד רבה בבתי הספר והמשימות הן אינסופיות, אני חושבת שראוי להגיד מילה למורות שהן הנושאות העיקריות בנטל של העבודה הזאת.

מיכל צדוק: הן עושות זאת מבחירה שלהן, אף אחד לא מכריח להשתתף בתוכנית הזאת ואף אחד לא נותן להן שכר נוסף או איזה היא הטבה.

מיכאל מלכיאור: הכל לשם שמים.

מיכל צדוק: הכל ממש לשם שמיים ולהן מגיעה תודה גדולה על העזרה, על העבודה הגדולה והמשמעותית שהן עושות, אנחנו עוזרות להן ותודה להן.

מיכאל מלכיאור: חוץ מלמורות, אני מבין שזה בעיקר מורות, גם מנהלים ומנהלות שמאפשרים ומעודדים, לכן אני שמח שעיתים ראה לנכון לתת גם פרסים לבתי הספר, שזה כולל את מכלול בית הספר, המנהלים וצוות המורים והתלמידים ביחד והקהילה עם תמיכת ההורים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את שלושת דרשות הזהב של שלושת התלמידים.

מיכאל מלכיאור: אני רואה שיש הרבה בנים שזכו אז בואו נתחיל עם הבת.

מיכאל מלכיאור: ענבר מיכאלי, תלמידה בבית ספר ניצנים בשוהם וזכתה בפרס דרשת הזהב.

ענבר מיכאלי: אני רק רוצה לספר על התהליך.

ענבר מיכאלי: אנחנו במשך כל יום שישי עבדנו על זה במשך כשלוש שעות על הספר של תוכנית עיתים והיו לנו גם כמה פגישות עם מיכל שמאוד עזרה לנו ואחרי שעשיתי את הדרשה היא מאוד עזרה לי לשפץ אותה ולהתמקד בנושאים החשובים ואני רוצה להגיד לה תודה על הדרשה.

מיכאל מלכיאור: על מה הדרשה?

ענבר מיכאלי: אני מיקדתי אותה יותר על הפרשה שלי שזאת פרשת כי תישא, שזה מספר על פרשת עגל הזהב.

ענבר מיכאלי: זאת פרשה מאוד מיוחדת ודיברתי בעיקר עליה.

ענבר מיכאלי: יום ההולדת שלי חל בחג הפורים.

ענבר מיכאלי: אומרים שמשנכנס אדר מרבים בשמחה.

ענבר מיכאלי: רגע השיא של השמחה של חודש אדר הוא בחג הפורים, זה בדיוק גם יום הולדתי.

ענבר מיכאלי: חג הפורים הוא חג יפה ומיוחד, חגם של הילדים.

ענבר מיכאלי: יום חגו של העם היהודי שבפעם המי יודע כמה ניצל מרשעים ושונאים שביקשו להשמידו.

ענבר מיכאלי: אבל למרות ייחודו של חג הפורים והשמחה שהוא מסמל, את הדרשה שלי אני מבקשת לייחד לפרשת השבוע של בת המצווה שלי, פרשת כי תישא, ספר שמות.

ענבר מיכאלי: זאת פרשה מיוחדת במינה, פרשה עשירה באירועים, בסמלים, בהתרחשויות לאומיות, דתיות ואישיות.

ענבר מיכאלי: הפרשה עוסקת בעיקר בנושא עגל הזהב.

ענבר מיכאלי: הפרשה ממוקמת בין פרשות אחרות שעוסקות בפרטי הפרטים של בניית בית המקדש והנה ממש לפני קבלת התורה, רק בגלל שמשה מתמהמה לרדת מהר סיני מבקש העם מאהרון לעשות לו אלוהים אחר, את עגל הזהב.

ענבר מיכאלי: אלוהים מוחשי שהוא יוכל לראותו.

ענבר מיכאלי: משה מבקש מאלוהים שימחל לעם ישראל על יצירת עגל הזהב וברגע תחנונים זה הוא מוסיף בקשה מדהימה.

ענבר מיכאלי: ועתה, אם נא מצאתי חן בעיניך, הודיעני נא את דרכך ואדעך למען אמצא חן בעיניך הראני נא את כבודך.

ענבר מיכאלי: ואלוהים משיב, לא תוכל לראות את פני כי לא יראני האדם וחי.

ענבר מיכאלי: וראית את אחורי ופני לא יראו.

ענבר מיכאלי: זה נושא דרשתי, החיפוש אחרי האלוהים.

ענבר מיכאלי: כל אחד מאיתנו הוא בעצם כמו משה, אנחנו בני אנוש שמחפשים את המשמעות בחיינו, מחפשים תשובות להסביר את קיומנו.

ענבר מיכאלי: אצל משה וגם אצל כל אחד מאיתנו יש רצון עז להבין את היקום דרך היחסים שלו עם אלוהים.

ענבר מיכאלי: אבל אלוהים לא מגלה למשה מה שהוא מבקש, אז למה, למה כשהאדם במיוחד מהדרגה הכי גבוהה, מבקש להכיר את אלוהים הוא נדחה.

ענבר מיכאלי: אחד ההסברים שניתנו לכך אנחנו מוצאים במדרש.

ענבר מיכאלי: המדרש, שמות רבא ג', מזכיר לנו שכשמשה קודם ראה את הסנה הבוער ויסתר משה פניו.

ענבר מיכאלי: המדרש אומר, לא עשה משה יפה שהסתיר פניו, שאילולא לא הסתיר פניו גילה אלוהים מה למעלה ומה למטה, מה היה ומה עתיד להיות.

ענבר מיכאלי: ולבסוף בפרשת כי תישא ביקש משה לראות.

ענבר מיכאלי: אמר לו אלוהים, אני באתי להראות לך והסתרת פניך.

ענבר מיכאלי: עכשיו אני אומר לך כי לא יראני האדם וחי.

ענבר מיכאלי: כשביקשתי לא ביקשת.

ענבר מיכאלי: כמו שאמרתי קודם, כל בני האדם משחר ההיסטוריה מחפשים את אלוהים, גם אני.

ענבר מיכאלי: לפעמים אני מרגישה שאלוהים איננו, לפעמים אני מרגישה שחשתי נוכחות אלוהית, לפעמים חזק ולפעמים רק לשניה.

ענבר מיכאלי: לפעמים אני מחפשת עם כל כוחי ולפעמים אני מתעייפת ונחה מהחיפוש.

ענבר מיכאלי: שמעתי פעם מאדם חכם שהחיפוש אחרי האלוהים נחלק בין שני רצונות, רצון לכבוש את הטבע ולהיות בשליטה, כלומר לכבוש את החלל, להמציא תרופות שמאריכות את החיים, לגלות את מבנה כדור הארץ ועוד, והרצון השני הוא לחפש יחסים עם האלוהים ולהגיע למצב של התעלות נפשית ורוחנית.

ענבר מיכאלי: החלק הראשון הוא החלק החומרי, הוא חשוב מאוד אבל בעיני החלק השני לא פחות חשוב ולפעמים אפילו יותר חשוב.

ענבר מיכאלי: מה או מי עומד או עומדת מאחורי כל פלאי העולם, ויותר מזה, איפה אנחנו עומדים לגביו או לגביה.

ענבר מיכאלי: הרב אברהם יהושע אשל ניסח את סוגיה זו וכתב משפט יפהפה, דת כוללת את השאלות של אלוהים והתשובות של האדם, הדרך לאמונה היא דרך של אמונה, הדרך לאלוהים היא דרך של אלוהים.

ענבר מיכאלי: היחסים עם אלוהים כוללים חיפוש להיות בדרך.

ענבר מיכאלי: הדרך לאלוהים היא לא להמציא תשובות אלא היא לשאול שאלות.

ענבר מיכאלי: זה בדיוק השלב שלי לעבור מילדות לבגרות.

ענבר מיכאלי: גם ילדים שואלים כל הזמן שאלות.

ענבר מיכאלי: בתור מתבגרים אנחנו כבר מבינים שלא לכל השאלות יש גם תשובות.

ענבר מיכאלי: אני אמשיך גם לשאול וגם לנסות לענות.

ענבר מיכאלי: בציון דרך זה של חיי, היום בו אני חוגגת את בת המצווה שלי, זאת הזדמנות עבורי להודות להורי.

ענבר מיכאלי: הורי שידעו להיות לי הורים נפלאים, חמים ואוהבים.

ענבר מיכאלי: הורי שידעו להיות לי משענת קבועה ויציבה שאני מקור גאוותם והם מקור אהבתי.

ענבר מיכאלי: אני מודה גם לאורחי היקרים על השתתפות

ענבר מיכאלי: כם בשמחתי, קרבתכם אהבתכם ושימחת

ענבר מיכאלי: כם עמי מחממת לי את הלב והופכת את חוויית המצווה לאושר של ממש.

ענבר מיכאלי: תודה, ענבר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני איפשרתי לך להגיד את הכל כי זה היה מרתק, הייתי צריך לדעת את התשובה בסוף אז לא יכולתי להפסיק באמצע.

מיכאל מלכיאור: יש פה מהמשפחה שלך?

ענבר מיכאלי: כן, זאת דודה שלי וזאת אמא שלי, זאת גליה המורה שלי שגם עזרה לנו ולימדה את זה בצורה ממש טובה.

ענבר מיכאלי: אני רוצה להודות לאבא שלי שהוא לא נמצא כאן, שהוא ממש עזר לי בלהבין איך ממש כותבים את הדרשה והוא עזר לי לנסח את זה מאוד יפה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: זה היה באמת מנוסח לעילא ולעילא ואני מבין למה זכית בפרס דרשת הזהב.

מיכאל מלכיאור: אני קצת מקנא, אני נותן דרשות כל שבוע כמה פעמים ואני לא מצליח להגיע לרמה כזאת של ניסוח.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד גאה בך ואני מבין למה כל מי שיושב איתך פה גאים בך.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אחר כך תקבלי תעודה ממני.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוברים לאילת, בית ספר מצפה ים.

מיכאל מלכיאור: מנהלת בית הספר פה, כל הכבוד שהגעת לפה, אפרת ששון והמחנכת.

נילי שושנה: אני מרכזת קישורי שפה והובלתי את כל הנושא הזה.

ורד גולן: אני המחנכת.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע את גיבור הסיפור.

אפרת ששון: יש לנו פה עוד תלמידה, יעל קורנשטיין.

אפרת ששון: חשוב לי לספר שאצלנו כחלק מתהליך ההתבגרות בשכבה ו' כל ילדי השכבה מכינים דרשות.

אפרת ששון: השנה קיבלנו כיתת חינוך מיוחד של לקויי למידה עם הפרעות התנהגות וכמובן זה היה טבעי בעינינו שהם מצטרפים לתהליך וגם הם מכינים דרשות.

אפרת ששון: הדרשה שזכתה זאת דרשה של ילד מהכיתה הזאת.

אפרת ששון: אנחנו מאוד גאים בהם, אנחנו מאוד מודים למדריכות שטרחו והגיעו עד אילת והשקיעו וזה סייע מאוד.

אפרת ששון: התהליך הזה הוא תהליך מאוד חשוב ומשמעותי להעמקת השורשים היהודיים במיוחד בתקופת הגיל של ההתבגרות שהילדים מחפשים משמעות ומעצבים את האישיות שלהם.

אפרת ששון: לכן אם אפשר להוסיף נקודות זכות לתוכנית.

מיכאל מלכיאור: את בהחלט הוספת נקודות זכות רבות.

מיכאל מלכיאור: דוד, כל תשומת הלב מתמקדת מסביבך כרגע.

נילי שושנה: הוא יקרא רק את הקטע של הפרשה.

מיכאל מלכיאור: איזה פרשה, דוד?

דוד דנן: האזינו.

דוד דנן: פרשת השבוע בה נולדתי היא פרשת האזינו מתוך ספר דברים.

דוד דנן: זהו ספר המסיים את התורה בספר הספרים.

דוד דנן: פרשת האזינו משיכה את רצף הפרשיות שלקראת סיום התורה, כעדות לעם ישראל לקראת הדורות הבאים עליהם לטובה.

דוד דנן: כמו כן שר משה שיר הלל לאדוני ומבטיח לעם הגנה מפני האויבים, אם ימשיכו להאמין באדוני ללא ערעורים.

דוד דנן: באותו מעמד אדוני מודיע למשה שלא יכנס עם כל העם לארץ המובטחת.

דוד דנן: משה השלים עם עונשו ועל הר נבו מת בנחת.

דוד דנן: אני מבין מכך שמנהיג חייב להאמין אמונה שלמה באדוני וכך הוא מגיע לעם וגם משמש דוגמה.

דוד דנן: כמו כן מתוך הפרשה עולה כי חשוב וכדאי לשמור על תרבות והווי ואני כילד להורים מסורתיים חושב כבוגר לשמור על הכללים, לבקר בבית הכנסת בחגים ושמחות ולהאמין בבורא עולם העושה נפלאות.

מיכאל מלכיאור: יפה מאוד.

מיכאל מלכיאור: גם האזנו וגם האזינו שמיים ואדברה, אז גם כן דיברת דברים מאוד מרגשים ונכונים.

מיכאל מלכיאור: אתה נהנית מהתוכנית או שזה היה לך מאוד קשה?

דוד דנן: היה דווקא כיף.

מיכאל מלכיאור: וכשנשאת את הדרשה בבר המצווה שלך אנשים הקשיבו?

דוד דנן: עדיין לא היתה לי בר מצווה.

מיכאל מלכיאור: זה בעוד כמה חודשים, אז אתה כבר הכנת את הדרשה.

מיכאל מלכיאור: אז מזל טוב.

מיכאל מלכיאור: יעל, את גם עשית דרשה, באיזה פרשה?

יעל קורנשטיין: אני לא זוכרת.

מיכאל מלכיאור: אולי המורה שלך זוכרת?

ורד גולן: גם אני לא זוכרת.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שעד שיגיע שתזכרו, כי אנחנו רוצים שתשלחו לנו אותה.

ורד גולן: הדרשה נשלחה.

שאול פרבר: היא נשלחה למערכת, לא לוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא קיבלנו את זה, עיתים כן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים את הדרשה שלך כי זה מאוד חשוב לנו.

מיכאל מלכיאור: תודה לך שהגעת לפה ודוד אתה תקבל תעודה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוברים לרעננה.

מיכאל מלכיאור: זה בית ספר דקל, נמצאת פה מנהלת בית הספר והמחנכת של יובל ואמא של יובל.

מיכאל מלכיאור: יובל, מתי בר המצווה שלך?

יובל חן: בעוד שנה וחצי.

מיכאל מלכיאור: איזה פרשה?

יובל חן: האזינו.

עינת גורי: אני חייבת לציין בתור המחנכת של יובל, כשהגענו לפרשת האזינו הבנו את הקשר הכשרוני של יובל, כי יובל הוא גם פסנתרן.

עינת גורי: אנחנו מאוד רצינו שהוא ינגן כאן אבל זה לא הסתדר.

עינת גורי: ראינו שיש קשר מאוד גדול גם בין השם של יובל וגם בין הפרשה.

מיכאל מלכיאור: זאת פרשה שכולה שירה.

יובל חן: בשבוע בו נולדתי קראו את פרשת האזינו.

יובל חן: הפרשה כוללת דברי תוכחה של משה לבני ישראל בשל היותם כפויי טובה לאדוני.

יובל חן: למרות אהבתו הרבה של אדוני את עמו, עם ישראל מתנהג בצורה רעה.

יובל חן: אדוני לא משמיד את עמו כי הוא מרחם עליו ושומר על כבודו.

יובל חן: פרשת האזינו ממשיכה את רצף הפרשיות שלקראת סיום התורה ובהן מסופר על ההכנות למותו של משה רבנו.

יובל חן: את רוב רובה של פרשת האזינו תופסת שירת האזינו העתידה להיות עדות לעם ישראל לקראת הקורות אותם בדורות הבאים.

יובל חן: השירה מתארת את המחזור ההיסטורי של עם ישראל.

יובל חן: נחלת ארץ ישראל, חטא, גלות וגאולה.

יובל חן: בפרשה שלי התחברתי לפסוק, זכור ימות עולם בינו שנות דור ודור שאל אביך ויגידך, זקניך ויאמרו לך.

יובל חן: לאחר שאמר משה לעם ישראל,

מיכאל מלכיאור: זקניך זה ביטוי למי שיש לו הרבה חוכמה, זה לאוו דווקא ענין של גיל, אתה זכית שיש לך מורים צעירים עם הרבה חוכמה, לפי מה שאנחנו שומעים.

יובל חן: לאחר שאמר משה לעם ישראל את כל דברי התורה, ציווה עליהם להעביר את הדברים לבניהם ולדורות הבאים.

יובל חן: בפסוק זה בא לידי ביטוי ערך הכבוד, ההקשבה, המשפחתיות, שמירת המסורת והתרבות.

יובל חן: אז נכון, אם נאמר את האמת, הגעתי לגיל שאני רוצה להזיז את ההורים הצידה ונכון שאני יודע הכל, אבל אני אוהב מאוד לשמוע את סיפורי העבר של הורי ואני מבין שהם הבסיס לערכי החינוך שלי.

יובל חן: מפרשת האזינו אפשר ללמוד על חשיבותה של האמונה ועל חשיבות השמירה על האופטימיות והתקווה לשיפור גם במצבים של מצוקה וקושי גדול.

יובל חן: בהזדמנות זאת אני מרגיש צורך לומר תודה להורים שלי שמגדלים אותי עם הרבה אהבה.

מיכאל מלכיאור: לגבי ההרגשה להזיז הצידה את ההורים, אצלנו בבית זה התחיל מגיל שלוש, לא מגיל בר מצווה.

מיכאל מלכיאור: יפה מאוד, תודה לך יובל ובאמת יש לאמא ואבא סיבה טובה להיות גאים בך ואני מודה לבית הספר.

רונית שדה: אנחנו משלבים את זה ברמה של כל תהליך ההתבגרות שאנחנו מנסים ללוות את הילדים במסע שלם.

רונית שדה: מכון עיתים באמצעות החוברת שלהם וכל התוכנית, אנחנו מכניסים את הילדים שלא תמיד קרובים גם אל היהדות, לתוך העולם השלם של התבגרות, טקסי התבגרות בעולם שהם מאוד מעניינים אותם, הרלוונטיות והמיקוד של היהדות בטקסי התבגרות.

רונית שדה: זה מאוד מחבר אותנו החילונים ומאפשר לנו גם ראייה עולמית שמאוד מעניינת את הילדים.

רונית שדה: מגיע אלינו דן בולוטין לתת הרצאה על טקסי התבגרות בעולם ומתוך כל מה ששייך ומשותף לכולם אנחנו מוצאים את המיוחד שביהדות.

מיכאל מלכיאור: ברכות לבית ספר דקל.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע עוד שני בתי ספר.

מיכאל מלכיאור: בית ספר מבאר שבע, מענית.

מיכאל מלכיאור: אתם קיבלתם פרס לבית הספר על העבודה שלכם.

מיכאל מלכיאור: יש כאן גם תלמידה, איה, את רוצה לספר לנו קצת על הדרשה.

מיכאל מלכיאור: מה היא הפרשה שלך?

איה מרציאנו: הפרשה שלי היא חיי שרה.

איה מרציאנו: עברתי תהליך מאוד ארוך של כתיבה וזה גם מתחבר לי מאוד למשפחה.

מיכאל מלכיאור: על מה כתבת, על מה הדרשה?

איה מרציאנו: הפרשה מעלה בפנינו מספר ערכים חשובים, כמו נאמנות, נדיבות, מסירות, אך אני בחרתי להתמקד בשני ערכים.

איה מרציאנו: הראשון, ערך המשפחה שבעיני הוא החשוב ביותר.

איה מרציאנו: הפרשה נקראת חיי שרה למרות שכל האירועים בפרקים האלה מתרחשים לאחר מותה.

איה מרציאנו: שאלתי את עצמי למה הפרשה נקראת חיי שרה ולא בשם אחר שמתאים יותר בפרשה.

איה מרציאנו: אני מאמינה שהרבה פרשנים וחוקרים שאלו את השאלה הזאת.

איה מרציאנו: אבל לי יש תשובה שגם קשורה לסיפור החיים שלי.

איה מרציאנו: אני ילדה מאומצת.

איה מרציאנו: בגיל חמש אמא שלי נפטרה ואני ואחותי הקטנה אומצנו ועברנו לבאר שבע.

איה מרציאנו: אני חושבת שכשמישהו שאנחנו אוהבים מת אנחנו מבינים שיותר לא נראה אותו ומרגישים כאילו זה סוף העולם, נשאר לנו רק לזכור אותו בלב ולהיזכר בכל הדברים שעשינו ביחד.

איה מרציאנו: אני מאוד שמחה שהורי המאמצים הם ההורים שלי.

איה מרציאנו: הם הורים מדהימים שתמיד מוצאים זמן בשבילי, תומכים, מעודדים ואוהבים אותי כמו שאני.

איה מרציאנו: כך גם בפרשת חיי שרה.

איה מרציאנו: אברהם ויצחק כואבים ומתאבלים על מותה של שרה, אך אברהם מבין ויודע ששרה תמיד תישאר בזיכרון ולכן הוא עושה שני דברים.

איה מרציאנו: דבר ראשון הוא מחפש אחוזת קבר לקבור שם את שרה, הוא קונה מעפרון החיטי את מערת המכפלה ושם הוא קובר את שרה.

איה מרציאנו: דבר שני, הוא דואג למצוא אישה ראויה לבנו יצחק כדי שההבטחה של אלוהים תתגשם והוא יהפוך לעם גדול כמו גרגרי חול וכמו הכוכבים בשמים.

מיכאל מלכיאור: יפה מאוד.

מיכאל מלכיאור: אם מותר לי להוסיף, הוא הבין, כמו שאת אמרת, כמה היתה חשובה שרה.

מיכאל מלכיאור: הוא הבין שהוא איבד אותה, כמה היא חשובה ולכן הוא רצה גם שליצחק תהיה גם השרה שלו ובעקבות זה הוא מצא.

מיכאל מלכיאור: אבל הדברים שלך היו מאוד מרגשים.

מיכאל מלכיאור: גם מתוך הסיפור האישי שלך, איך שילבת את הסיפור האישי שלך בתוך הדרשה, כי זה מה שהופך דרשה להיות אמיתית, זה לא רק הצגה אלא הצלחתם להכניס את עצמכם לתוך הדרשה.

מיכאל מלכיאור: אלה חברים שלך, תמר ואיתן.

מיכאל מלכיאור: אתם למדתם גם בתוכנית הזאת, תמר איזה פרשה יש לך?

תמר בנימינוב: וילך.

מיכאל מלכיאור: ואתה איתן?

איתן טורץ: ניצבים.

ריקי אוחיון: חבל שאיה קטעה, כי יש המשך לקשר בין הסיפור האישי לבין הפרשה במציאת הקורלציות האלה והמשמעות מה זה אומר לי וראינו בזה את ההדגש.

ריקי אוחיון: באותה רוח צריך לציין שתמר היא בת למשפחה עולה חדשה והפרשה שלה מחברת ומקשרת שוב לזווית המיוחדת הזאת של יהודים שברוסיה היו די רחוקים מהיהדות ומה המשמעות של זה שהם באו לארץ.

מיכאל מלכיאור: היה מי שניהל את רוסיה לפני שמונים שנה, סטאלין, והוא החליט שהוא רוצה לעקור את כל היהדות.

מיכאל מלכיאור: כל בתי הכנסת, את כל התרבות היהודית, כל החינוך בברית המועצות ולכן היו כמה דורות שהיו מנותקים לגמרי.

מיכאל מלכיאור: הוא די הצליח אבל בסוף היהודים חזרו הביתה, לכן את פה ואנחנו שמחים שאת פה איתנו.

ריקי אוחיון: איתן התחבר בפרשה שלו למשהו מאוד משמעותי שמאפיין את בית הספר שלנו ואולי מתאים למעמד שהיה פה, אצלנו מדי שבוע אנחנו חונכים ילדים מבית ספר בעל צרכים מיוחדים, ילדים בעלי צרכים מיוחדים, מוגבלים מאוד גם פיזית וגם מנטאלית, והילדים האלה שכולם כאן ורבים אחרים חונכים אותם מדי שבוע, הם מגיעים עם הכיסאות שלהם ועם המכשירים המיוחדים שהם צריכים, והם חונכים אותם באמצעות ספרים ועבודות יצירה וזה מתחבר לאווירה של בית הספר, קהילתיות, אתה דיברת על להיות חלק מ-, אז גם להיות חלק מהקהילה שסביבנו אבל גם להיות חלק מהתרבות שלנו ואנחנו בית ספר לא ממלכתי דתי אלא ממלכתי ובהיצע המאוד גדול שיש של תוכניות שרצות בעולם, לנו כצוות בית הספר היה מאוד חשוב לבדוק מה מתאים לתפיסת העולם שלנו, מה יותר מתחבר אלינו בחלק הזה שיחבר את הילדים באופן משמעותי אישי ומצאנו את התוכנית הזאת מתאימה מאוד, ברכנו על זה שהבנות מתחילות בכיתה ו'.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שעוד מעט תהיינה אופציות חדשות לבתי הספר להתחבר לחינוך משלב ונוכל לדבר על זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בבית ספר אשכולות.

מיכאל מלכיאור: זה בבנימינה.

מיכאל מלכיאור: גילה המנהלת פה, ברוכה הבאה, עם אורטל המחנכת של אביב.

מיכאל מלכיאור: עוד הגיעו מבית הספר?

גילה קושניר: הגיעו שתי מחנכות נוספות.

גילה קושניר: יש לנו שלוש כיתות גדולות בשכבה, 39 תלמידים בכל כיתה והתהליך היה שכבתי ולכן היה חשוב שכל שלוש המחנכות יגיעו.

מיכאל מלכיאור: איך אפשר לחנך 39 בכיתה?

גילה קושניר: זאת שאלה טובה.

גילה קושניר: בתוך סל השעות, דיברו קודם על משרד החינוך, הרי אנחנו מקבלים לפי סל שעות ובנימינה היא מושבה ותיקה שהמדד הסוציו אקונומי הוא לא נמוך, אז אנחנו מקבלים סל שעות נמוך ובכל זאת בתוך הסל הזה הבחירה שלנו היתה לתת את התוכנית הזאת.

מיכאל מלכיאור: אז ברוכים הבאים, ונשמע את אביב.

מיכאל מלכיאור: אביב, מה הפרשה שלך?

אביב קצנשטיין: הפרשה שלי זה אחרי מות.

אביב קצנשטיין: היא מספרת על כל מיני נושאים חשובים כמו הכפרה וחטאים.

אביב קצנשטיין: השנה עברתי תהליך מילדות לבגרות, כיום אני חשה בוגרת ומתייחסים אלי בצורה שונה.

אביב קצנשטיין: אני עושה עבודות שונות, עוברת חוויות שונות וכמובן מתנהגת בצורה שונה ובוגרת מדי יום.

מיכאל מלכיאור: את כבר היית בת מצווה?

אביב קצנשטיין: כן.

אביב קצנשטיין: אני עוזרת למשפחתי, אני מבלה עם חברותי וכמובן אני פועלת למען הקהילה כחלק מ-12 משימות המצווה שניתנו לנו בבית הספר.

אביב קצנשטיין: למשל בפורים הכנו משלוחי מנות לילדים, ניקינו את הגינה הציבורית וערכנו פעילות מעמיקה בנושא הכרות עם חבר מהכיתה.

אביב קצנשטיין: בפרשה שלי, אחרי מות, מסופר על אהרון שצריך לכפר על מעשי בניו.

אביב קצנשטיין: כמו שמסופר, בניו של אהרון הקריבו עז זרה לשם ולא כמו שהשם ציווה אותם.

אביב קצנשטיין: בגמרא קיים פירוש של רבי אליעזר לחטא של בני אהרון שהוא לאוו דווקא הקרבת עז זרה אלא כמו שכתוב בגמרא, לא מתו בני אהרון אלא משום שעברו הלכה בפני רבם שהכוונה היא למשה.

אביב קצנשטיין: החטא אם כך הוא חטא קשה והעונש עליו הוא מיתה.

אביב קצנשטיין: אולם זה לא מסתיים שם ואהרון בשיא אבלו נדרש לבצע מספר פעולות לביצוע הכפרה באופן מדוייק כמו שמועבר אליו על ידי משה.

אביב קצנשטיין: טקס הכפרה בנוי ממספר שלבים וברצוני להתייחס למספר נקודות.

אביב קצנשטיין: בשלב הראשון של הטקס שמקביל לכפרת כהן גדול ביום כיפור, נדרש אהרון ללבוש מסויים מאוד.

אביב קצנשטיין: השאלה אם כך מדוע אהרון צריך ללבוש את הבגדים המיוחדים הללו.

אביב קצנשטיין: לפי דעתי אהרון נצטווה ללבוש בגדים אלו על מנת לכבד את המעמד.

אביב קצנשטיין: בפרשת אחרי מות כתוב שמשה היה צריך להעניק לאהרון בגדים בכדי שיוכל לכפר על מעשי בניו.

אביב קצנשטיין: אהרון נדרש לא לקרוע את בגדיו ולא לפרוע את שערו על מנת לא לבזות את מעמדו ככהן של אלוהים.

אביב קצנשטיין: החלק העיקרי של טקס הכפרה הוא טקס הקרבת הקורבנות.

אביב קצנשטיין: השאלה שלי היום, מדוע נדרשים קורבנות לביצוע כפרה של חטא הבנים.

אביב קצנשטיין: אני משערת שכמו היום נהוג לבקש סליחה ואולי גם להעניק מתנות ולהראות בכך את האהבה והאיכפתיות שלנו כלפי אותו אדם.

אביב קצנשטיין: כך רצה אהרון להראות את נענותו בפני האל.

אביב קצנשטיין: כל אחד יכול לבחור להסתכל על נושא הכפרה בדרשה בצורה אישית ופנימית.

אביב קצנשטיין: אני בוחרת לקחת את היכולת שלי לטעות ולשלם על כך מחיר אך גם לעצור ולהסתכל, להכיר בחטא ולבקש סליחה ממי שחטאתי כלפיו.

אביב קצנשטיין: אולי זה גם חלק מהאחריות שאני לוקחת על חיי.

אביב קצנשטיין: לסיכום, אני רוצה להודות למשפחתי על שהביאו אותי הלום.

מיכאל מלכיאור: את יכולה להודות גם לאבא שהגיע איתך לכאן.

מיכאל מלכיאור: איך אתה חווית את החווייה הזאת, הרי כבר גמרתם את בת המצווה, כל האחרים הם עוד בציפיה.

מיכאל קצנשטיין: אביב היא השניה בסדרה של שלוש בנות, היא הלכה במתכונת דומה לאחותה.

מיכאל קצנשטיין: יש בזכרון יעקב בית כנסת של הקהילה המסורתית והיא עלתה שם לתורה בטקס מלא והיא גם קראה את ההפטרה עם כל מה שכרוך בכך וגם נתנה דרשה.

מיכאל קצנשטיין: התהליך הזה שהשיא שלו הוא הטקס, הוא רץ בשני ערוצים.

מיכאל קצנשטיין: ערוץ אחד זה מה שקרה בבית הספר עם תוכנית עיתים והערוץ השני זה הערוץ של הקהילה המסורתית, קורס ההכנה לבת מצווה.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על הדרשה.

מיכאל מלכיאור: היתה משמעות לדרשה בטקס ובמסיבה?

מיכאל קצנשטיין: וודאי.

מיכאל מלכיאור: היא קראה את הדרשה בבית הכנסת?

מיכאל קצנשטיין: היתה את הדרשה שלה והיא קראה אותה בבית הכנסת.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לחמשת התלמידים שקראו את הדרשות שלהם, שקראתם את זה לאט.

מיכאל מלכיאור: אני גם רב של בית כנסת, אני אף פעם לא מבין שום דבר מהדרשות כי אומרים את זה כל כך מהר שאני לא תופס את זה ואני מודה לכם שקראתם לאט כך שיכולתי להבין את מה שאמרתם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לתת לכם את התעודה.

מיכאל מלכיאור: אני קורא ליובל, לדוד, וענבר.

מיכאל מלכיאור: שלושת התלמידים האלה זכו בדרשת הזהב.

מיכאל מלכיאור: שני בתי ספר שזכו עם התלמידים שלהם, בית ספר אשכולות מבנימינה ובית ספר מענית מבאר שבע.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לקבל החלטה רשמית, שאנחנו מחזקים את ידי כל העוסקים בתוכנית הנפלאה של עיתים, גם המדריכות של משרד החינוך וגם המרכזת ממשרד החינוך, אנחנו מחזקים את ידיכם וכמובן את ידי עמותת עיתים שעושה פה עבודת קודש לשם שמים.

מיכאל מלכיאור: את כל בתי הספר, המורים שמשתתפים בתוכנית הזאת, מברכים את הילדים בבר ובת המצווה שלכם ואנחנו קוראים למשרד החינוך לחפש, שמענו פה על המצווה של החיפוש מהציטוט של אשל, לחפש, יגעת ומצאת תאמין, כתוב, לחפש את הדרכים להרחיב ולהעמיק את התמיכה בבתי הספר שעושים את התוכנית היפה הזאת.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם.