ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 576, 2008-05-26 10:00

גלעד ארדן: בוקר טוב לכולם.

גלעד ארדן: אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: על סדר-היום שני נושאים, שהם בעצם אותו נושא:

גלעד ארדן: המחסור הצפוי במים והצעדים הנדרשים לחיסכון במים.

גלעד ארדן: זאת הצעה שלי לדיון.

גלעד ארדן: וכן הצעה לסדר-היום שהועברה אלינו ממליאת הכנסת בנושא: מצוקת המים בישראל – של חברי הכנסת רוברט אילטוב, חיים אמסלם ויוחנן פלסנר.

גלעד ארדן: אני מעריך שהם או חלקם יצטרפו אלינו בדקות הקרובות.

גלעד ארדן: לפני כחודשיים התקיים דיון דומה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

גלעד ארדן: קראתי את הפרוטוקול שלו וקראתי מסמכים רבים שנכתבו בשנה האחרונה בנוגע למשבר המים, ואני חושב שברור לכולנו, כפי שאמרתי גם בדיון הקודם, שאם גם שנת 2009 לא תהיה שנה מאוד-מאוד גשומה, לצערנו נגיע למשבר קשה מאוד, ואפילו לא ברור כיצד יסופקו צורכי המים של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני חושב שהמים הוא המוצר הקיומי הבסיסי ביותר לאדם.

אבשלום וילן: קראת את החלטות הממשלה משנת 2000-2001 על הקמת מתקני התפלה?

אבשלום וילן: גם אם השנה הבאה תהיה שנה שחונה, מדינת ישראל תשרוד.

אבשלום וילן: לא להיכנס לפאניקה.

אבשלום וילן: אבל יש פה שאלה גדולה מאוד, איך ממשלה מקבלת החלטות ומי הגורמים שדואגים לטרפד את ההחלטות האלה.

גלעד ארדן: בכל מקרה, יש התעלמות ומחדל ניהולי של ממשלות ישראל כבר שנים רבות מהמחסור הצפוי במשק המים, ואפשר לראות בקלות שהראייה, גם של הממשלה, הרבה מאוד של משרד האוצר, כפי שנכתב במסמך של מרכז המחקר והמידע, היא ראייה קצרת טווח.

גלעד ארדן: כלומר, שנה אחת גשומה מאוד, והם כבר משנים את החלטות הממשלה בצורך שהוא הצורך הקיומי ביותר של אזרחי מדינת ישראל, המים.

גלעד ארדן: לכן מה שאני מתכוון לעשות כיושב-ראש ועדה שמפקחת גם על נושא משק המים הוא לא להרפות מהנושא הזה, אם על-ידי בחינת המחדלים שהובילו והצבעה על אותם גורמים שגרמו לכך שהגענו למצב העגום שהגענו, אם זה על-ידי בחינת פתרונות ויוזמות חקיקה שיכולות לסייע לפתרון המשבר הזה, כמו יוזמת החקיקה שחבר הכנסת פלסנר ואני מובילים בנושא של החסכמים, וכל רעיון שקיים היום ממי שעוסק בתחום הזה ייבחן כאן ברצינות ליד השולחן.

גלעד ארדן: אם נשתכנע שהוא יכול לתרום לנושא, אחרי שנשמע את המומחים, גם ניזום חקיקה, בין אם הממשלה תשתף אתה פעולה ובין אם לא.

גלעד ארדן: אני חושב שגם בהיבטים שצוינו כאן בדיון הקודם, של זיהום מקורות מים, ממשלת ישראל רחוקה מאוד מלעשות את המוטל עליה בנושא הזה.

גלעד ארדן: כפי שקידמתי במהירות את הצעת החוק של דב חנין, ואני מתכוון להשלים אותה בחודשיים הקרובים, נעקוב גם אחרי התפקוד של משרדי הממשלה בדאגה לטיהור מקורות המים המזוהמים הקיימים במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני מבקש שהדיון הזה יתנהל כך שאם מי מחברי הכנסת רוצה כבר כעת לומר את דבריו, הוא יאמר אותם.

גלעד ארדן: לאחר מכן נשמע את פרופ' שני, נציב המים, שיש לו ההסתכלות הרחבה ביותר על משק המים, ולאחר מכן כל מי שרוצה לומר או להציע משהו יירשם אצל מנהלת הוועדה ויקבל רשות דיבור.

גלעד ארדן: בבקשה, חבר הכנסת וילן.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבשלום וילן: אני חושב שהדיון הזה פה היום הוא חרפה למדינת ישראל.

אבשלום וילן: הוא חרפה למדינת ישראל, משום שאני תשע שנים בכנסת, הייתי חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא משק המים בראשותו של חבר הכנסת דאז דוד מגן, שעשתה עבודה מסודרת מאוד, ויושב פה גם יורם תמרי שליווה את הוועדה כאחד היועצים המקצועיים שלה, וכל ההמלצות של הוועדה והחלטות ממשלה בשנים 2000 ו-2001 על היקף המים המותפלים הדרושים במדינת ישראל כדי לפתור את הבעיה ולא להיות תלויים רק בחסדי שמים, טורפדו.

אבשלום וילן: הם טורפדו על-ידי משרד האוצר במצח נחושה, ולא במקרה, בדיוק כמו ב-20 השנים שלפני כן.

אבשלום וילן: זה גם מה שמצאה ועדת החקירה הפרלמנטרית.

אבשלום וילן: כולם הרי האשימו את החקלאים, וכאשר ראו את הנתונים שהחקלאים ב-15 השנים האחרונות ירדו בלמעלה ממחצית בשימוש במים שפירים ועברו לתחליפים, וגם הטיפול בתחליפים כמו מים מושבים, כמו מי ביוב, לא נעשה בהיקפים הדרושים.

אבשלום וילן: חזרתי וטענתי, ואני אומר את זה גם פה: גזברים לא יכולים לנהל מדינה.

אבשלום וילן: שיראה לי איש עסקים אחד, שלא מנהל המפעל אלא הגזבר מנהל אותו, איך זה נראה.

אבשלום וילן: זה בדיוק מה שקרה.

אבשלום וילן: היינו צריכים לעמוד בשנת 2005 עם עוד 500 מיליון קוב בשנה מותפלים, ואז לא היתה בעיה.

אבשלום וילן: אבל קודם לחצו, כדי שהחקלאים יקטינו את הכמות, כדי שתהיה התייעלות כביכול, ועכשיו רואים את עוצמת הבעיה.

אבשלום וילן: אגב, זה בידי אדם ולא בידי שמים.

אבשלום וילן: זה עניין של קבלת החלטות, ובעיקר של ביצוען.

אבשלום וילן: אני אומר פה דבר שאף פעם לא אמרתי, והוא חמור ביותר – הגיע הזמן שאת ראשי האוצר שטרפדו את החלטת הממשלה בכל נושא ההתפלות בשנים האחרונות, יעמידו לדין ציבורי.

אבשלום וילן: רק כך אפשר יהיה להתקדם.

אבשלום וילן: ארבע שנים שחונות, מתחילה הפאניקה, יקבלו את ההחלטות הנכונות, לאחר מכן יהיו שנתיים גשומות ויגידו שלא צריך את ההתפלה, יטרפדו, ימסמסו.

אבשלום וילן: הרי עשו מכרזים ועוד תנאים ועוד תנאים ומסמסו ארבע-חמש שנים מכרזים, כמדיניות, כאסטרטגיה.

אבשלום וילן: מאז השפד"ן בשנות ה-80 לא נעשה שום פרויקט מים לאומי בארץ, וכאשר החליטו בתחילת שנות ה-2000 לחזור להתפלה – לישראל יש חברות להתפלת מי-ים הטובות ביותר בעולם, עם הידע והטכנולוגיה, וזאת ארץ שמבחינה טכנולוגית יש פה הכול, אנחנו מובילים בעולם בתחום, זה ההיי-טק הבא של מדינת ישראל – הממשלה החליטה לפני שנתיים שהיא תקדיש כמה מאות שקלים ותעזור, אבל מה קרה עם זה?

אבשלום וילן: התמסמס.

אבשלום וילן: מדוע?

אבשלום וילן: משום שבתהליך יישום ההחלטות יש חשיבה גזברית, שרואה את השנה הנוכחית, לא מסתכלת שני צעדים קדימה וממסמסת כל החלטה רצינית.

אבשלום וילן: נשמע את נציב המים, נראה את הבעיות של השנתיים הקרובות, נגיע למסקנה שאין ברירה וצריך להוסיף עוד שניים-שלושה מתקנים, עוד 200-300 מיליון קוב כדי שלא נהיה תלויים בחסדי שמים.

אבשלום וילן: הממשלה תחליט, ובסופו של דבר יבואו הגזברים ובצורה גזברית חשבונאית לא נכונה יטרפדו.

אבשלום וילן: לכן זאת הדוגמה איך הדחוף דוחה את החשוב, ואיך כאשר מערכת גזברית משתלטת על מערכת מנהלית ברמה הלאומית זאת התוצאה.

אבשלום וילן: צר לי שאני אומר דברים קשים, אבל אם לא נתמודד עם זה לא יעזור דבר.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: צריך לזכור שהאוצר בסוף גם צריך את הממשלה לשנות את החלטותיה, והשרים מצביעים בסוף, וכשמביאים דברים בחוק ההסדרים גם הכנסת מצביעה על הדברים.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, הפסיכולוגיה פה היא יותר עמוקה.

אבשלום וילן: זה לא משנה מי באוצר ומי בממשלה, כי זה תהליך שחוזר כבר 20 שנה בנושא המים.

אבשלום וילן: ברגע שיש שנתיים גשומות, אומרים שאין בעיה.

אבשלום וילן: האוצר ננזף על-ידי ועדת החקירה באופן חמור, משום שתמיד השיקול היה: לא נורא, נעלה את מחירי המים.

אבשלום וילן: המשנה לנגיד בנק ישראל פרסם בזמנו מאמר ב"הארץ", שפיתח את כל התזה ואמר שמצדו שבעמק יזרעאל לא יגדלו.

אבשלום וילן: מבחינת הראייה הכלכלית נטו, הם רוצים שבעמק יזרעאל יהיו חורשות ברושים.

אבשלום וילן: תטוס מעל ירדן, מעל מצרים, אפילו מעל סוריה, למרות שבסוריה יש מפעלי מים מאוד גדולים בשנים האחרונות, ותראה אם זה מה שאנחנו רוצים.

אבשלום וילן: אנחנו רוצים מדינה ירוקה עם חקלאות, ועל זה הוויכוח.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת כחלון, בבקשה.

משה כחלון: ביקשתי לדבר אחרי הפתיח של חבר הכנסת וילן, שקרא לדיון הזה "חרפה".

משה כחלון: אני חושב שהדיון הזה הוא דיון חשוב.

משה כחלון: אני יודע שהזמן של ועדת הכלכלה הוא דחוק והוא לא בלתי מוגבל, ואני רוצה לברך אותך על כך שמצאת זמן לדיון הזה.

משה כחלון: אני, כמו כל אזרח, עוקב ושומע על בעיות בנושא משבר המים.

משה כחלון: חבר הכנסת וילן אמר בסוף דבריו, שזאת באמת בעיה עולמית.

משה כחלון: אני לא אאריך, כי אני חושב שזה היום של המומחים, זה לא היום של חברי הכנסת.

משה כחלון: אני קורא ושומע שהבעיה היא יותר בעיית ניצול המים ולא התפלת המים.

משה כחלון: את חבר הכנסת וילן מעניין אם תהיה חקלאות בעמק יזרעאל, אותי מעניין אם יהיה מה לשתות.

משה כחלון: אם נצטרך לייבא כותנה, אני חושב שזאת צרה פחות גדולה, למרות שאני בעד החקלאות.

משה כחלון: אני חושב שהבעיה היא הרבה יותר עמוקה מאשר אינטרס צר של להתפיל מים כדי שבמקום ברושים יהיו כרמים.

משה כחלון: תודה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת זיו, בבקשה.

יצחק זיו: אני נמצא כאן שנתיים, ובמשך שנתיים אני שומע על הבעיה של המים, שאין אחד במדינה שלא מכיר בכך שיש לנו בעיית מים.

יצחק זיו: יש בישראל נציג האיחוד האירופי בנושא של טיהור שפכים, ואתם תשמעו אותו בהמשך, ד"ר דובי שפיגלר.

יצחק זיו: תראו איך שללא עלות כספית ניתן להפוך את כל הפסולת של ישראל, אם זה מי קולחים ואחרים, למים טהורים לשתייה.

יצחק זיו: האו"ם מממן את כל ההוצאות האלה.

יצחק זיו: איפה אנחנו נמצאים?

יצחק זיו: עד מתי נחכה לכל מיני פתרונות שלא נגיע מהן לשום דבר?

יצחק זיו: הפתרון נמצא בידינו.

יצחק זיו: יש לנו כעת חלון הזדמנויות, ואם לא נעלה עליו עכשיו נפסיד אותו.

יצחק זיו: תודה.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: פרופ' אורי שני, נציב המים, בבקשה.

פרופ' אורי שני: (מציג שקפים) אנחנו נמצאים היום במצב של אי ודאות די גדולה בתחום של היצע המים.

פרופ' אורי שני: בניגוד לתחומי תשתית אחרים, ההיצע של המים הוא סטוקסטי במקרה הטוב, זאת אומרת הוא אקראי, הוא בידי שמים, ובמקרה אחר, כפי שאדגים מייד, אנחנו צופים מצב של ירידה בהיצע המים בישראל.

פרופ' אורי שני: אני רוצה שנבין שהבעיה של מים היום היא בעיה ברמה עולמית.

פרופ' אורי שני: ברצלונה, למשל, בספרד, מביאה בקיץ הזה מים באוניות ממרסי.

פרופ' אורי שני: בסידני ובמלבורן הגינות יבשות, גם בלוס-אנג'לס.

פרופ' אורי שני: כל הערים האלה עוברות התפלה מהירה מאוד, כולן הפסידו את הרכבת וכולן בחירום, מפני שעובדות הבצורת הן מהירות מיכולת ההכנה של מתקנים.

פרופ' אורי שני: באופן ספציפי, אם אנחנו מסתכלים על צריכת המים לפי המטרות, אני חושב שממשלות ישראל קיבלו החלטה מאוד חכמה – אני לא הייתי שותף לה, ולכן קל לי לפרגן – שאומרת שאת כל הביוב מטייבים והם הופכים לקולחים באיכות גבוהה.

פרופ' אורי שני: השנה קיבלנו החלטה נוספת שמביאה את זה לאיכות שיכולה להחליף את המים השפירים לכל גידול.

פרופ' אורי שני: מדינת ישראל החליטה שהחקלאות תושקה במים שפירים.

פרופ' אורי שני: הדבר הזה גם מפזר את הזיהום שנובע מהביוב בצורה טובה, מפזר אותו על כל הארץ, וגם מאפשר לחקלאים הספקה פתוחה ואמינה של מים אליהם.

פרופ' אורי שני: כמו שאתם רואים באיור, הנפח של הצריכה בבית בשנת 2007 הוא 766 מיליון מ"ק בשנה.

פרופ' אורי שני: הצריכה של המים השפירים לחקלאות – החקלאות מורכבת ממים שוליים שזה קצת מליחים ובעיקר מי קולחים מושבים, וזאת כמות המים השפירים.

פרופ' אורי שני: בשנת 2008 הכמות הזאת תרד לפחות מ-530 מיליון קוב.

פרופ' אורי שני: המגמה תמשיך לרדת, ובסופו של דבר לפי התחזית שלנו כמות המים השפירים שנשת

פרופ' אורי שני: מש בה תקטן לכמות של בערך 350 מיליון קוב בלבד.

פרופ' אורי שני: זה לא יהיה רחוק, אנחנו מדברים על 2012.

פרופ' אורי שני: המקומות שימשיכו להשתמש בהם הם מקומות שבעגה שלנו הם נקראים מקומות שהם נעדרי חלופה.

פרופ' אורי שני: מדובר על הגליל העליון, על עמק החולה, על מקומות שלהביא לשם קולחים זה פרויקט יקר.

פרופ' אורי שני: שימו לב שהם גם נמצאים על מקומות המים האחרים.

פרופ' אורי שני: המגזר הביתי מזמן, ובאופן בולט, צורך יותר מים שפירים מאשר המגזר החקלאי.

פרופ' אורי שני: מה שאתם רואים לתעשייה זה לא כל הצריכה של התעשייה, זאת רק תעשייה שמוגדרת לנושא המים שמקבלת מים בתנאים מיוחדים.

פרופ' אורי שני: חלק גדול מהתעשייה נמצא בתוך המגזר הביתי.

פרופ' אורי שני: בשנים האחרונות חלה ירידה בהיצע המים הטבעיים בישראל.

פרופ' אורי שני: כשאני הייתי ילד כמות המים שהכרתי היתה בערך 1.8 מיליארד היצע המים הטבעיים בישראל.

פרופ' אורי שני: כשהייתי באוניברסיטה זה היה 1.5 מיליארד, והטענה היתה שרק שיפרו את יכולת המדידה והכמות לא ירדה באמת.

פרופ' אורי שני: כשאני בודק היום את הכמות הממוצעת בכל השנים, זה 1.35 מיליארד, וזה גם בגלל ירידה.

פרופ' אורי שני: כשאנחנו לוקחים את 16 השנים האחרונות, זה מיליארד ו-175 מיליון.

פרופ' אורי שני: כל המדענים שמתעסקים בתופעות כאלה טוענים ש-16 שנים זה קצר מדי.

פרופ' אורי שני: אני אומר לכם שאנחנו במפורש רואים תמונה של ירידה בהיצע המים הטבעיים בישראל.

פרופ' אורי שני: 200 מיליון קוב, שזאת הירידה שאנחנו רואים כאן, היא עצומה.

פרופ' אורי שני: באופן ספציפי נראה איך זה נראה באקוויפרים.

פרופ' אורי שני: זאת הכמות שראינו קודם וזאת הכמות שאנחנו מודדים עכשיו מבחינת התכנון של מדינת ישראל.

פרופ' אורי שני: נסתכל על השנה האחרונה, וזה מביא אותנו למצב הקשה שאנחנו נמצאים בו.

פרופ' אורי שני: בשנה האחרונה זאת כמות המים הרלוונטית שנוספה לנו באקוויפרים השונים, וכמו שאתם רואים, באזור הכנרת אנחנו מדברים על 60%-65%, ובאזור ההר, שזה התורם העיקרי למים, ירדו 60%.

פרופ' אורי שני: רק בדרום הארץ ירדו 90%, אבל שם יורדים מראש פחות.

פרופ' אורי שני: צריך להבין שמדובר ב-90% על מספר קטן.

פרופ' אורי שני: תסתכלו על כמות המים שהצטברה בכנרת.

פרופ' אורי שני: העקומה השמאלית מבטאת את הממוצע הרב-שנתי, עקומה אחרת מבטאת את הבצורת של השנה שעברה ועקומה אחרת מבטאת את הבצורת של השנה.

פרופ' אורי שני: אתם יכולים כבר לראות למה נכנסנו ל"ברוך".

פרופ' אורי שני: נסתכל על מפלס הכנרת.

פרופ' אורי שני: הקו שמוגדר כקו אדום בכנרת הוא הקו של מינוס 213.

פרופ' אורי שני: אנחנו השנה נרד בערך למינוס 215, וזה קו שחור.

פרופ' אורי שני: אנחנו נעבור השנה את הקווים האדומים בכל האקוויפרים באזור יולי.

פרופ' אורי שני: הגדרנו מחדש קווים שחורים.

פרופ' אורי שני: לבקשתי השירות ההידרולוגי והאקדמיה הגדירו קווים שחורים, שמהם מתחיל נזק מהיר ובלתי הפיך.

פרופ' אורי שני: מתחת לקווים שחורים אי-אפשר לרדת, כי אם נרד נגמור את האקוויפר.

פרופ' אורי שני: זאת הכנרת.

פרופ' אורי שני: כאן יש תהליכי המלחה של הכנרת, שזאת בעיה אחרת.

פרופ' אורי שני: זה ירקון תנינים.

פרופ' אורי שני: ירקון תנינים תורם לנו היום בערך כמו הכנרת.

פרופ' אורי שני: זה הקו האדום.

פרופ' אורי שני: מעולם לא היינו כל כך נמוך בירקון תנינים.

פרופ' אורי שני: הסכנה של חדירת מי ים לירקון תנינים היא מוחשית, ואנחנו נעשה את הירידה הזאת בדאגה מאוד גדולה.

פרופ' אורי שני: כבר אגיד שחלק מהתוכנית שלנו היתה להגביר מאוד אמצעי ניטור, כדי שנהיה עם האצבע על הדופק.

גלעד ארדן: מה המשמעות של חדירת מי ים?

פרופ' אורי שני: המשמעות היא שאקוויפר ממליח, והשיפור שלו הוא לא בלתי אפשרי לחלוטין, אבל לא בימינו.

פרופ' אורי שני: כך שמבחינתנו זה לאבד מקור מים של למעלה מ-300 מיליון קוב לשנה.

פרופ' אורי שני: מה שיותר חשוב זה לא רק הכמות של המים, אלא היכולת לאגור.

פרופ' אורי שני: הרי מה ההבדל בין מים לחשמל?

פרופ' אורי שני: שבעניין מים יש לנו יכולת אגירה, ובזה אנחנו עוברים שנים קשות.

פרופ' אורי שני: לאבד את יכולת האגירה אומר שנצטרך להתפיל פי ארבעה, כי נצטרך להתאים את זה לשנות שיא.

פרופ' אורי שני: זאת המשמעות האמיתית.

גלעד ארדן: נגיע לתוכנית להתמודדות.

פרופ' אורי שני: אנחנו הולכים לעשות פעולות בטווח המיידי ובטווח הבינוני, שהן לחלוטין שלובות זו בזו.

פרופ' אורי שני: בטווח המיידי, אנחנו מתכוונים להלוות מים מהעתיד.

פרופ' אורי שני: אנחנו נקדח בארות למשל בגליל המזרחי התחתון, בדרך לכנרת, ונשאב מים שהם בדרכם לכנרת.

פרופ' אורי שני: נעשה את זה גם באקוויפר החוף, נשאב מים שהם בדרכם לאזורי המילוי.

פרופ' אורי שני: המשמעות של הדבר הזה היא, שאנחנו לא מוסיפים מים למאזן, אבל אנחנו לוקחים היום מים שהיינו מקבלים בשנים אחרות.

פרופ' אורי שני: אנחנו עובדים על התזרים ולא על המאזן.

גלעד ארדן: זה לא נקרא להגדיל היצע, זה להגדיל תזרים.

פרופ' אורי שני: אני מסכים.

פרופ' אורי שני: אנחנו מדברים על חירום.

פרופ' אורי שני: במצב חירום, אם אני יודע שאצטרך את המים האלה, שהביטוי שלהם יהיה בעוד ארבע שנים ואני יכול לקחת אותם היום, אני בעצם מלווה מהעתיד.

פרופ' אורי שני: אם לא אעשה את הפעולות המשלימות של תוספת התפלה ותוספת המרה, המצב יהיה עוד הרבה יותר קשה בעתיד.

יצחק זיו: כשאתה אומר "היום", למה אתה מתכוון?

פרופ' אורי שני: הצפי שלי הוא, שבשנת 2008 אוסיף 30 מיליון קוב בשיטות כאלה, ובשנת 2009 אגיע ל-130 מיליון קוב.

פרופ' אורי שני: הדאגה הגדולה שלנו היא 2009, השנה הבאה.

פרופ' אורי שני: העלינו את מחירי המים לגינון, זה כבר נמצא בתהליכי שימוע.

פרופ' אורי שני: עד עכשיו היתה במדינת ישראל הנחה למחירי המים לגינון, אנחנו מעלים את מחירי המים לגינון בצורה די ניכרת.

פרופ' אורי שני: אנחנו עושים מבצעים, בעוד שבועיים יעלה לאוויר קמפיין אגרסיבי מאוד.

פרופ' אורי שני: כמו שאתם יודעים, בעיתונות אנחנו כבר נמצאים.

פרופ' אורי שני: הקמפיין גם יקרא וגם ידריך איך לחסוך במים.

פרופ' אורי שני: אנחנו הולכים גם לטייב בארות שנפסלו לשימוש בגלל ריכוז ניטרטים או פרכלורטים גבוה.

פרופ' אורי שני: אנחנו הולכים לשים עליהם מתקנים שיאפשרו לנו להשתמש בהם.

פרופ' אורי שני: אנחנו הולכים להגדיל את מתקני ההתפלה הקיימים כמה שניתן, כדי להוסיף מים כמה שיותר מהר לתוך המצבת הקיימת.

פרופ' אורי שני: אנחנו הולכים להקצות מים לא רק לחקלאות אלא גם לגינון הסביבה העירונית.

פרופ' אורי שני: אחרי שעשינו את כל הדברים האלה, גם בהיצע וגם בביקוש, תסתכלו על העמודה המרכזית.

פרופ' אורי שני: העמודה המרכזית מבטאת מבחינתנו את הצפי לשנה הבאה.

פרופ' אורי שני: ידוע שנבואה ניתנה לשוטים, ואנחנו משתמשים כאן בכלים סטטיסטיים.

גלעד ארדן: זה בסדר, גורמי המדינה עונים להגדרה.

גלעד ארדן: לא באופן אישי כמובן.

פרופ' אורי שני: היה לי הסכם עם חבר הכנסת אופיר פינס, שאמר לי שוועדת חקירה היא זאת שהצילה את משק המים בפעם שעברה.

פרופ' אורי שני: אמרתי לו: תקים עכשיו ועדת חקירה, אם זה מציל את משק המים.

לאה ורון: אפשר שתיים או שלוש.

גלעד ארדן: נעשה חוק חוני המעגל.

אבשלום וילן: יותר פשוט, אפשר לשלוח את הדוח הקודם.

אבשלום וילן: הוא עדיין רלוונטי.

פרופ' אורי שני: בפברואר היתה סופת גשם אחת גדולה, ולאחר מכן היתה סופה שלא באה.

פרופ' אורי שני: כאשר הסופה הראשונה לא הגיעה בפברואר הקמתי צוות חירום שלנו, של "מקורות", של משרד הבריאות ושל משרד האוצר, להתמודד עם הנושא של המים.

פרופ' אורי שני: אחרי שבוע וחצי קיבלתי את ההמלצות שלהם, החזרתי להם אותן ואמרתי להם שהם פספסו, הבעיה שלנו היא בשנתיים-שלוש הקרובות ולא השנה.

יצחק זיו: אולי כדאי למנות ועדת חקירה למה הסופה לא הגיעה.

פרופ' אורי שני: אני מוכן לכל ועדת חקירה, רק תשאירו לי זמן לעבוד.

פרופ' אורי שני: לפי האומדנים שלנו, בשנה הבאה יהיו חסרים כ-400 מיליון קוב מים, לפני שאנחנו עושים את כל הפעולות שתיארתי עכשיו.

פרופ' אורי שני: אחרי שנעשה, עדיין חסרים לנו 260 מיליון קוב.

פרופ' אורי שני: הדרך שלנו להשיג את המים האלה היא על-ידי חיתוך עמוק בנושא הגינון.

פרופ' אורי שני: אם השנה הבאה לא תהיה ברוכה במיוחד, אנחנו נצטרך לייבש את הדשאים, ונצטרף בזה לסידני, ללוס-אנג'לס ולערים אחרות.

גלעד ארדן: יש לכם סמכות לאסור על השקיה של גינות?

פרופ' אורי שני: כן.

גלעד ארדן: מי אוכף את זה, ומה הקנס?

פרופ' אורי שני: ביקשנו מהאוצר כלי אכיפה, כדי שנוכל להגביר את האכיפה בצורה יותר טובה.

פרופ' אורי שני: ההנחה שלנו מסתמכת גם על מה שקרה בעולם, שכאשר עושים תקנה דווקא רחבה, שאומרת שאסור לעשות דשאים לא במגזר הציבורי ולא במגזר הביתי, זה עבד מפני שהאזרחים עצמם הופכים לכלי האכיפה היעיל ביותר.

פרופ' אורי שני: אם זה אסור טוטאלי ואסור לראות דשא ירוק, כל דשא ירוק קורא והמהלך הזה מצליח.

פרופ' אורי שני: הוא הצליח בדי הרבה מקומות בעולם.

פרופ' אורי שני: הדבר השני שנעשה, לא תהיה לנו ברירה אלא להגיע לקיצוץ עמוק מאוד ונוסף של מים שפירים במגזר החקלאי.

פרופ' אורי שני: אנחנו מדברים על קיצוץ נוסף של עוד 150 מיליון, שזה המון, זה קיצוץ כמעט בלתי אפשרי.

פרופ' אורי שני: בלי לארגן אותו בצורה נכונה וללא דרך לפצות את החקלאים אני לא רואה איך עושים את זה.

פרופ' אורי שני: אנחנו מצדנו נבצע קיצוץ, אלא אם כן יירד גשם.

פרופ' אורי שני: שנה ממוצעת לא תעזור, שנה של 110% לא תעזור.

פרופ' אורי שני: אם תהיה שנה של 120% ומעלה, אנחנו ניעזר.

פרופ' אורי שני: כדי להשלים את הדברים שאמרנו, נגיש לממשלה ואנחנו מנסים לסגור עם האוצר קידום מיידי של כל נושא השבת הקולחים והאפשרות לקחת את המים האלה, שיחליפו מים חקלאיים.

פרופ' אורי שני: העלות היא כמעט מיליארד שקלים על חמש השנים הבאות.

פרופ' אורי שני: אז נגיע בסופו של דבר ל-600 מיליון קוב מים במקור הזה.

פרופ' אורי שני: התחום האחרון הוא תחום של התפלה.

פרופ' אורי שני: כמו שחברי הוועדה יודעים, באוגוסט האחרון, לפני שידענו מה צפוי, מתוך ניתוח מחדש של הנתונים והבנה של מה שקורה, הבנו שחסרים מים וקיבלנו החלטה, מועצת רשות המים המליצה לממשלה והממשלה קיבלה הקמה של חצי מיליארד קוב.

פרופ' אורי שני: גם האוצר אתנו בעניין הזה.

פרופ' אורי שני: היות שהתוצאה של מה שקרה בשנה האחרונה הוא שנכנסנו אל מתחת לקווים האדומים ואסור להישאר שם, אנחנו מעלים את ההמלצה ל-600 מיליון קוב באופן מיידי, ועד 2020 ל-750 מיליון קוב.

גלעד ארדן: אני מודאג מאוד, גם אחרי שאני שומע אותך, משתי סיבות.

פרופ' אורי שני: גם אני.

גלעד ארדן: הדבר הראשון, וזה כנראה תלוי במזג שלך, הדברים מוצגים בנועם ובאדיבות ובנחמדות, למרות שמדובר בצורך הקיומי ביותר לאדם שחי כאן.

גלעד ארדן: אני חושב שזה צריך להישמע באופן של זעקה ודרישה.

גלעד ארדן: עוד מעט אשמע מהאוצר, אבל אתה מדבר על כך שביקשתם מהאוצר שיקדם חקיקה איך לאכוף את נושא ייבוש הגינות בבתים הפרטיים.

גלעד ארדן: כמובן אף אחד מאתנו לא חפץ בזה, אבל כשאין ברירה אז חייבים לעשות זאת.

גלעד ארדן: אני חושב שאתה בשלב שהיית כבר צריך לדעת מתי יוגשו התקנות או החקיקה הממשלתית.

גלעד ארדן: דבר שני, בעיקר דיברת על העלאת מחירים, על ייבוש גינות ועל התפלה, שזה עניין של הכנסת ושל הממשלה מול משרד האוצר, כי החלטות בעניין הזה כבר נתקבלו בעבר אלא שהביצוע לא קרם עור וגידים, אבל לא שמעתי ממך האם אתם מוכנים עם טכנולוגיות חדשות שקיימות, שנועדו להגדיל את המלאי, בין אם אלה טכנולוגיות חדשות שאאפשר לכמה יזמים ישראלים להציג ובין אם זה על-ידי הגדלת כמות המים שנאגרת.

גלעד ארדן: כי קראתי מהנתונים שלכם, שמתוך שבעה מיליארד שיורדים, נאגרים מיליארד, ולא כל המיליארד שמיש.

פרופ' אורי שני: המיליארד הוא שמיש.

פרופ' אורי שני: כמעט כל המים שלא נאגרים יוצאים בטרנספרציה על-ידי הצמחים, גם בטבע וגם בחקלאות.

פרופ' אורי שני: הכלי היעיל ביותר להוציא מים שירדו לאדמה כדשן הוא עצים וצמחים.

גלעד ארדן: לשתול עצים?

פרופ' אורי שני: אם שותלים עצים יש פחות מים באקוויפר.

גלעד ארדן: להוריד עצים?

פרופ' אורי שני: חס וחלילה.

גלעד ארדן: אם יהיו פחות עצים, יותר מים יישמרו באקוויפר.

פרופ' אורי שני: ללא ספק.

פרופ' אורי שני: אתן דוגמה.

פרופ' אורי שני: למה בגליל העליון לא נוצרים לנו אותם מעניינות ונחלים כמו שיוצר החרמון?

פרופ' אורי שני: השטח הוא פחות או יותר אותו שטח.

פרופ' אורי שני: נכון שבחר

פרופ' אורי שני: מון יש 1,200 ובגליל יש 1,000 מבחינת כמות המים, אבל מדובר בכמעט אותה כמות גשם, בשטח דומה.

פרופ' אורי שני: ההבדל הוא, שהיות שהחרמון הוא גבוה, למזלנו, אין שם צמחייה, אין שם מי שיאדה את המים.

פרופ' אורי שני: רוב המים שיורדים בגליל מתאדים למעלה.

פרופ' אורי שני: זאת הסיבה למה מהחרמון יש דן, בניאס וגם לכיוון לבנון וסוריה, ואילו הגליל לא מייצר לנו מים.

גלעד ארדן: מה באשר לטכנולוגיות חדשות?

אבשלום וילן: יש 600 מיליון שקלים שעברו מקרן איזון לאוצר, והוא היה צריך עם זה לבנות מאגרים למים מושבים, למי שטפונות.

אבשלום וילן: אבל כמקובל במקומותינו, גם הכסף הזה נעצר באוצר ולא ראיתי שהשקיעו.

פרופ' אורי שני: חבר הכנסת וילן מכיר אותי הרבה מאוד שנים, והוא יודע שאני אדיב אבל גם עקשן.

פרופ' אורי שני: יש כל הנושא של מים אפורים.

פרופ' אורי שני: אתם שואלים למה הבית לא מייעל את השימוש בתוך הבית למים אפורים.

גלעד ארדן: שאלנו על שיפור האגירה ועל טכנולוגיות חדשות.

גלעד ארדן: התשובה היא שבלי להוריד עצים אי-אפשר לשנות?

פרופ' אורי שני: נכון.

פרופ' אורי שני: התשובה האחרת היא, שישראל עשתה מהלך שלא עשו באף מדינה.

פרופ' אורי שני: את כל מי הביוב אנחנו ממחזרים ושולחים לחקלאות.

פרופ' אורי שני: לכן חיסכון פנימי בתוך הבית, כשאני מסתכל ברמה הלאומית, לא מוסיף לנו מים.

פרופ' אורי שני: אם מישהו ייקח את המים האפורים משטיפת הכלים ויכניס אותם לאסלה, זה לא יעזור.

גלעד ארדן: אז בשביל אתם יוצאים בקמפיין לחיסכון במים?

גלעד ארדן: לפי מה שאמרת, כל מים שאדם יחסוך בבית שלו אלה מים שיהיו חסרים לחקלאים והם ייקחו אותם ממקום אחר.

פרופ' אורי שני: יש לזה שתי סיבות.

פרופ' אורי שני: האחת, על גינון הולכים בישראל 180-200 מיליון קוב.

פרופ' אורי שני: זה הרבה.

פרופ' אורי שני: החקלאות מקבלת השנה 450 מיליון קוב.

פרופ' אורי שני: הגינון לא קיים, הגינון גם הכי פחות יעיל לשימוש בחקלאות, וזאת כמות מים גדולה, ואנחנו בהחלט מתכוונים גם לשם.

פרופ' אורי שני: דבר שני, אנחנו היום בחירום, ובחירום אני מוכן גם לכווץ את המים שיגיעו בסוף לחקלאות כי אני צריך אותם לשפירים.

פרופ' אורי שני: זאת אומרת, במצב שבו אנחנו נמצאים היום, הפעולה הזאת היא חשובה.

גלעד ארדן: האם אצלכם יש איש מקצוע שבוחן טכנולוגיות כאלה, והאם עד כה משהו מהם נראה לכם כישים והתקדמתם אתו במשהו?

פרופ' אורי שני: אנחנו בוחנים כל הזמן את כל האפשרויות להוסיף מים מהשוליים.

פרופ' אורי שני: כשמדברים על הוספה של מים מהשוליים, אלה בדרך כלל פתרונות יקרים, והתחרות שלהם היא התפלה.

פרופ' אורי שני: כאשר מחיר ההתפלה היום ירד ל-2.80 שקלים שער המפעל של ההתפלה – תחשבו על הסטטוטוריקה שבהקמת עוד מאגרים במדינת ישראל הצפופה.

פרופ' אורי שני: אנחנו כל הזמן בודקים את כל האלטרנטיבות האלה.

פרופ' אורי שני: נשמח לראות אם טעינו באיזשהו מקום אם ניתן לעשות.

פרופ' אורי שני: לדעתי אנחנו יעילים מאוד.

פרופ' אורי שני: תגיד לי שיכול להיות שבנחל שקמה אפשר לעשות עוד כיס, אני מקדם אותו.

גלעד ארדן: אני שואל שאלה אחרת.

גלעד ארדן: אתה טוען שמול האלטרנטיבה והמחיר שלה, של התפלה, לא ראיתם עד כה טכנולוגיה שמתחרה אתה או עדיפה עליה.

פרופ' אורי שני: להוציא את השבת הקולחים כמובן.

גלעד ארדן: התשובה היא שלא מצאתם.

גלעד ארדן: תודה.

אבשלום וילן: במכרזים שבזמנו הגישו הם יצאו עם מחיר של 55 סנט.

אבשלום וילן: 60 סנט במחיר של היום לא צריך לעבור 2.20 שקלים, איך זה 2.80 שקלים?

פרופ' אורי שני: הדולר לא עזר לנו ברכיבים של העלויות.

גלעד ארדן: אמרת שאתה לא גזבר.

אבשלום וילן: אני זוכר את הנתונים.

גלעד ארדן: מוטי דלג'ו, בבקשה.

ד"ר מוטי דלג'ו: ברכות ליושב-ראש על ייזום הדיון.

ד"ר מוטי דלג'ו: אבל אני תמה ומשתומם שאף שר לא מצא לנכון להשתתף בדיון שהכנסת מגדירה אותו כחירום.

ד"ר מוטי דלג'ו: איפה השרים הנוגעים בדבר?

ד"ר מוטי דלג'ו: אני חושב שיש משמעות לאי ההשתתפות שלהם.

ד"ר מוטי דלג'ו: אני רוצה שלכולם יהיה ברור, שקיצוץ במכסות המים הוא קיצוץ באיכות החיים.

ד"ר מוטי דלג'ו: אני לא מכיר הרבה מאוד תושבים במדינת ישראל שמוכנים מהר לקצץ באיכות החיים שלהם.

ד"ר מוטי דלג'ו: אז כל הסיפור של הורדת עצים והמצגות – בסרט הזה היינו כבר הרבה מאוד פעמים.

משה כחלון: אף אחד לא ייבש את הבריכה שלו?

ד"ר מוטי דלג'ו: אני רוצה להיות תכליתי ולהגיד בדיוק מה אני מציע.

ד"ר מוטי דלג'ו: קודם כל, שיינתן תמריץ ממשלתי להקמת מתקנים לטיהור שפכים.

ד"ר מוטי דלג'ו: להיום לא ניתן לסקטור היהודי כמעט בכלל, כאשר לסקטור הערבי ניתנים 50% ועל זה אני מברך מאוד.

ד"ר מוטי דלג'ו: דבר שני, שדרוג של מתקני טיהור.

ד"ר מוטי דלג'ו: חלק ממכוני הטיהור היום הם ברמה שאיננה מאפשרת שימוש בחקלאות.

ד"ר מוטי דלג'ו: אנחנו יכולים להביא את המכונים האלה לרמה שלישונית, שיהיו כמעט טובים לכל ענפי החקלאות, כולל גידולים כמו עגבניות, גזר ותפוחי-אדמה.

גלעד ארדן: אתה רוצה תמריץ גם לשדרוג.

ד"ר מוטי דלג'ו: בהחלט.

ד"ר מוטי דלג'ו: דבר שלישי, הקמת מערכות הולכה של המים, מה שנקרא מפעלי השבה.

ד"ר מוטי דלג'ו: גם כאן אפשר לא רק אזורי אלא ניוד.

ד"ר מוטי דלג'ו: יש תוכניות כאלה, התוכניות האלה כבר עשר שנים מתקדמות בצעדים איטיים מאוד.

ד"ר מוטי דלג'ו: הקמת מאגרים למים מושבים.

ד"ר מוטי דלג'ו: העניין הזה נתקע, ויושב-ראש הרשות יודע שחלק מהבעיה היא שהיום מנהל מקרקעי ישראל לא מקצה את הקרקע באותם ההסדרים שהיו בעבר.

ד"ר מוטי דלג'ו: לכן חלק מהמאגרים לא מתבצעים, גם מהסיבה הזאת.

ד"ר מוטי דלג'ו: ניוד עודפים.

ד"ר מוטי דלג'ו: היום כמה עשרות ואולי מיליוני קובים מוזרמים לים מרשויות כמו הרצליה, כפר-סבא, הוד-השרון.

ד"ר מוטי דלג'ו: אני מזכיר את אזור המרכז, שזה אחד האזורים הכי חשובים.

ד"ר מוטי דלג'ו: אנחנו מבזבזים מים, ומים שבאופן יחסי הכי זול כדי להביא אותם לשימוש בחקלאות.

ד"ר מוטי דלג'ו: נושא נוסף, הגדרה והחדרת מי שטפונות.

ד"ר מוטי דלג'ו: כמעט ולא נעשה דבר במדינת ישראל.

ד"ר מוטי דלג'ו: אני יכול לתת לך דוגמה, בשנת 2002 החלטנו באזור חצב לאגום מים.

ד"ר מוטי דלג'ו: יום עבודה של טרקטור, הוא הפנה חלק מהמים שזרמו בכמויות בנחל קנה לתוך המאגר הזה, כ-3.5 מיליון קוב תוך יומיים וחצי הוחדרו לאקוויפר.

ד"ר מוטי דלג'ו: רק הפעולות האלה, על-ידי סבסוד ממשלתי עד כדי שחלק מהמאגרים, חלק מהמכונים, יוקמו כמעט באופן מלא בעלות של הממשלה.

ד"ר מוטי דלג'ו: זה יוכל להביא לנו לא רק עשרות מיליוני קובים, אלא אף יותר.

גלעד ארדן: זאת אומרת, הגדלה של אגירת מי הגשמים.

ד"ר מוטי דלג'ו: גם זה.

אבשלום וילן: גם ביוב וגם גשמים.

אבשלום וילן: תשאל את האוצר איפה כספי קרן איזון, 600 מיליון, שיועדו לזה, מה קורה אותם.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: עו"ד נעמה אלעד, בבקשה.

עו"ד נעמה אלעד: אני רוצה, ראשית, לברך על קיומו של הדיון הזה.

עו"ד נעמה אלעד: שמעתי כאן את מנהל רשות המים, ובאמת הפתרונות לטפל במשבר המים צריכים להיות מבוססים על מדיניות כוללת ואינטגרטיבית שמתבססת על כמה צעדים.

עו"ד נעמה אלעד: שמענו צעד אחד, שהוזכר בחצי פה, שזה טיוב בארות המים.

עו"ד נעמה אלעד: לשיטתנו הנושא של זיהום מקורות המים, וכאן אני מתייחסת לדיון הקודם שהיה כאן בנוגע להצעת חוק לתיקון חוק המים, הוא הנושא של מניעת זיהום מים.

עו"ד נעמה אלעד: כשאני מדברת על מניעת זיהום מים אני מתכוונת להרתעה והענשה של מזהמים, לטיפול במקורות מים מזוהמים, לעשיית שימוש ברשות המים בכלים שכבר נותן חוק המים על-מנת לאכוף את ההוראות שלו על מזהמים.

עו"ד נעמה אלעד: אנחנו חושבים שהנושא הזה מהווה נדבך חשוב בפתרון של המשבר, ואיכשהו הוא נדחק מסדר-היום הציבורי וחשוב לנו מאוד להעלות אותו.

עו"ד נעמה אלעד: על-פי הנתונים של רשות המים עצמה, מספר הבארות שסגורות כרגע ואינן בשימוש עומד על כ-80 מיליון מ"ק.

עו"ד נעמה אלעד: זה שווה ערך פחות או יותר למתקן התפלה יקר.

עו"ד נעמה אלעד: אם היינו משתמשים בכלים הרגולטיביים שכבר יש, לא צריך לחוקק שום חוק נוסף, על-מנת להרתיע מזהמים, על-מנת לטפל במקורות המים המזוהמים, היינו חוסכים מתקן התפלה יקר.

עו"ד נעמה אלעד: נכון, אולי זה בסוף לא קונה לך כל מיני תמונות ב"דה-מרקר" עם יזמים כאלה ואחרים, אבל זאת בהחלט פעולה שיכולה לשפר משמעותית את משק המים.

משה כחלון: את יכולה לתת דוגמה לפעולה?

עו"ד נעמה אלעד: אני מדברת על טיפול בזיהום מקורות המים, שזה מניעה, שזה הרתעה של מזהמים, שזה ענישה שלהם, שזה שימוש, יש לך כלים בחוק המים.

עו"ד נעמה אלעד: יש צו שנקרא צו לטיפול המעוות, שמנהל רשות המים יכול לתת לגורם שזיהם את מקורות המים, ואם הוא לא עושה את זה אז מנהל רשות המים יכול בעצמו לנקות את אותו זיהום.

עו"ד נעמה אלעד: השימוש באותו כלי הוא לא מספיק, לשיטתנו.

עו"ד נעמה אלעד: הכלים כבר קיימים.

עו"ד נעמה אלעד: כדי להסביר מה מצב מקורות המים המזוהמים הטבעיים שלנו, אני מתבססת פה על נתונים רשמיים.

עו"ד נעמה אלעד: מנתוני רשות המים עולה, שבין 1998 ל-2007 167 בארות הוצאו מכלל שימוש, רובם בשל זיהום מקורות מים.

עו"ד נעמה אלעד: דוח של משרד הבריאות ל-2007 קובע כי במחוז המרכז לבדו זיהום מי התהום באקוויפר החוף גרם לפסילה של 96 קידוחים.

משה כחלון: מי אחראי למחדלים האלה?

עו"ד נעמה אלעד: גורמי האכיפה במדינה, המשרד להגנת הסביבה, ממשלת ישראל, רשות המים, מודעות של הציבור, חוסר הרתעה של מזהמים.

עו"ד נעמה אלעד: בשנות ה-80 היו קיימים 160 קידוחים כאלה.

עו"ד נעמה אלעד: היום אנחנו עומדים על 96.

עו"ד נעמה אלעד: כמו שאמרתי, חוק המים מעניק כלים כאלה.

עו"ד נעמה אלעד: דבר נוסף, סעיף 20כ לחוק המים קובע שעל מנהל רשות המים למסור לוועדת הכלכלה של הכנסת מדי שנה דין-וחשבון על מצב זיהום המים ועל הפעולות שננקטו למניעתו.

עו"ד נעמה אלעד: למיטב ידיעתנו דוח כזה טרם נמסר לוועדה הזאת, ואנחנו חושבים שזה כלי חשוב מאוד שייכנס למודעות ולביצוע ולתקציבים של גורמי האכיפה במדינה הזאת.

גלעד ארדן: ממתי החוק הזה?

עו"ד נעמה אלעד: זה תיקון שנעשה לפני שנתיים.

גלעד ארדן: לך הוגש דוח כזה?

משה כחלון: אני חושב שאני דרשתי אותו, בתקווה שהוא יוגש לך.

גלעד ארדן: מתי נקבל אותו, פרופ' שני?

פרופ' אורי שני: אנחנו נגיש דוח בהקדם.

פרופ' אורי שני: דוח כזה הוגש כאן כבר כמה פעמים.

גלעד ארדן: הוא צריך להיות מוגש פעם בשנה, ואני עוד מעט שנה פה.

פרופ' אורי שני: אתה תזמין ואני אבוא.

גלעד ארדן: אני לא צריך להזמין.

גלעד ארדן: החוק מחייב אותך להגיש.

גלעד ארדן: כשאתה תגיש, אני אקבע עליו דיון.

פרופ' אורי שני: אנחנו נגיש.

גלעד ארדן: אני מבקש שזה יוגש בשבועיים הקרובים.

עו"ד נעמה אלעד: עוד שתי נקודות.

עו"ד נעמה אלעד: פתרון ההתפלה, שמסיבות שונות הוצג כפתרון היחידי, המרכזי, הגורף למשבר המים – צריך להבין שלפתרון הזה יש מחירים סביבתיים.

עו"ד נעמה אלעד: מתקני התפלה תופסים את שטחי החוף של מדינת ישראל.

עו"ד נעמה אלעד: כולנו יודעים עד כמה רצועת החוף של מדינת ישראל מצומצמת, צפופה ממילא, ושאין לאזרחי מדינת ישראל נגישות לחופים האלה.

עו"ד נעמה אלעד: כל מתקן התפלה כזה זה הקמת מפעל שמונע מהציבור הישראלי לגשת לשטחי החוף.

בועז ריבלין: זה לא נכון, אין אף מתקן.

בועז ריבלין: זה שטויות.

עו"ד נעמה אלעד: מספיק היה לראות את המפה פה במצגת ולראות איפה הם ממוקמים.

בועז ריבלין: המצגת לא בחוף.

בועז ריבלין: את מוזמנת לבוא ולבקר ולראות.

עו"ד נעמה אלעד: מבחינת מדיניות כוללת ואינטגרטיבית של משק המים, הגדלת היקף ההתפלה אומרת:

עו"ד נעמה אלעד: כל מה שאני מתמקד בו זה להגדיל את ההיצע.

עו"ד נעמה אלעד: זה משדר מסר לאזרחי מדינת ישראל: אתם יכולים להמשיך ולבזבז, אנחנו נמשיך להגדיל את ההיצע, אנחנו בכלל לא מתמקדים בתחום של ניהול הביקושים.

עו"ד נעמה אלעד: זה תחום שמקובל ביתר התחומים של הגנת הסביבה, גם בתחום של החשמל.

עו"ד נעמה אלעד: אנחנו חושבים שצריך לשים עליו יותר דגש גם בתחום של ניהול משק המים.

עו"ד נעמה אלעד: נקודה אחרונה, לגבי נושא הקולחים.

עו"ד נעמה אלעד: "אדם טבע ודין" הגישה כבר בשנת 2005 עתירה לבג"ץ על-מנת שתקני ועדת ענבר, שקובעים השבת קולחים באיכות שלישונית, תותקן בתקנות ושיהיה אפשר להתחיל לעשות בזה שימוש.

עו"ד נעמה אלעד: עד היום התקנות האלה לא הותקנו.

עו"ד נעמה אלעד: נכון, יש מהלכים, יש תהליכים, אבל אנחנו ב-2008 ואנחנו רואים כמה קולחים באיכות שלישונית חשובים למשק המים, הם עדיין לא הותקנו.

עו"ד נעמה אלעד: תודה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: ברוך וייס, חברת יורגניק, בבקשה.

ברוך וייס: החברה שאני מייצג פיתחה טכנולוגיה לחממות, ועשינו אדפטציה גם לגינון, אבל אני אתמקד היום בחממות ואפשר לעשות לזה השלכות לגינון.

ברוך וייס: השיטה עובדת בכלים סגורים, אטומים.

ברוך וייס: אם אקח, למשל, את העציץ בבית, אז נזרוק את הצלחת, נזרוק את החורים, הוא עובד בתוך מערכת סגורה, כמו שהידרופוניקה צריכה לעבוד.

ברוך וייס: היא טכנולוגיה ירוקה בהגדרתה.

ברוך וייס: פותחה במדינת ישראל ונבדקה.

ברוך וייס: מה שחשוב הוא שהיא נבדקה על-ידי משרד החקלאות.

ברוך וייס: הדגש הוא על חיסכון במים.

ברוך וייס: אנחנו חוסכים בטכנולוגיה הזאת לעומת הטכנולוגיה של הטפטוף 80% מתצרוכת המים בחממות.

ברוך וייס: יש לו עוד השלכות.

ברוך וייס: לדוגמה, הטכנולוגיה הזאת נבדקה במלפפון.

ברוך וייס: היא הצליחה לקצר את משך היבול, היא הצליחה לתת יותר יבול.

ברוך וייס: יש פה תחשיב כלכלי.

ברוך וייס: הנקודה העיקרית היא שאנחנו מדברים פה על משבר המים.

ברוך וייס: פנינו למשרד החקלאות, דיברנו גם עם עוזר השר, ולא היה מענה.

ברוך וייס: הבעיה שלנו נמצאת בכך שהטכנולוגיה הזאת יותר יקרה מאשר הטכנולוגיה שהם משתמשים בה היום.

ברוך וייס: אבל אם אנחנו נבדוק את הטכנולוגיה הזאת לאורך חמש שנים, נראה שאם בטכנולוגיה הרגילה המגדל מדונם מלפפונים הוציא 200,000 שקלים, בטכנולוגיה שלנו הוא הוציא 600,000 שקלים, זאת אומרת שלמרות שההשקעה שלו היא הרבה יותר גדולה, המדינה תקבל בחזרה את הכסף דרך המסים.

ברוך וייס: אנחנו דורשים שהמדינה תתערב בנושא הזה ותיתן מענקים או הלוואות למגדלים, כי החקלאי לא יכול לעמוד במעמסה הכלכלית הזאת.

שאול מרידור: זה כדאי לחקלאי?

ברוך וייס: זה כדאי לחקלאי.

ברוך וייס: מדובר על מימון ביניים, אבל מימון הביניים הזה מחזיר את עצמו אחרי חמש שנים.

ברוך וייס: אם החקלאי ירוויח מדונם 400,000 שקלים נוספים, מהמסים נרוויח יותר ממה שהמדינה השקיעה.

יצחק זיו: השאלה היא מה יקרה בעוד חמש שנים עם כל השטחים האלה.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: יגאל הנגבי, מנכ"ל חברת דרך הים התפלה.

יגאל הנגבי: שלום רב.

יגאל הנגבי: חברת דרך הים התפלה הקימה מתקן התפלה לייצור 30 מיליון מטר קוב בפלמחים, על-ידי יזמים פרטיים שהשקיעו את מיטב כספם, כ-100 מיליון דולר.

יגאל הנגבי: המתקן הוקם עם יכולת ייצור גדולה מ-30 מיליון, מתוך כוונה לעבוד במתכונת "תעוז", לעבוד עם המתקן גבוה בשעות השפל במחירי חשמל נמוכים ולעבוד נמוך כאשר המחירים גבוהים בפסגה.

יגאל הנגבי: המתקן מספק מזה שנה, מאז יוני 2007, את מלוא התפוקה שלנו, 30 מיליון קוב.

יגאל הנגבי: סיפקנו כבר 30 מיליון קוב למדינת ישראל.

יגאל הנגבי: מייד אחרי הפעלת המתקן הצענו למדינה לקחת את עודף כושר הייצור, לאור משבר המים ולאור מצב החירום, על-ידי כך שאנחנו נשנה את מתכונת הייצור שלנו ונייצר לא רק בשעות השפל, אלא גם בפסגה ובגבע.

יגאל הנגבי: המים יוצאים אז מבחינת העלות שלהם יותר יקרים לנו.

יגאל הנגבי: הצענו למדינה לקחת עוד 7 מיליון קוב מזה תשעה חודשים, והמדינה לא לוקחת.

יגאל הנגבי: הצענו את המים האלה, המים האלה זמינים, הם זמינים ברגע זה.

גלעד ארדן: שיטת הייצור בשעות ה"תעוז" זה יוצא 2.6 שקלים, כפי שדובר קודם?

יגאל הנגבי: המחיר שלנו הוא 3.05 לפי ההסכמים.

יגאל הנגבי: אנחנו ביקשנו שהמדינה תשלם את המחיר שהיא משלמת היום, לא ביקשנו מחיר נוסף, לא ביקשנו מחיר גבוה יותר, כי מבחינתנו המשתנות שלנו הרבה יותר גדולות, הקבועות נמוכות יותר, לכן לא ביקשנו מחיר נוסף, ביקשנו את המחיר הקיים.

יגאל הנגבי: שייקנו עוד שבעה מיליון קוב, בלי שום שינוי.

יגאל הנגבי: ההצעה הזאת מונחת על שולחן הממשלה, רשות המים, מזה תשעה חודשים, ולא קורה כלום.

יעקב כהן: אתה אומר שיש לך שבעה מיליון קוב שלא מנצלים.

יגאל הנגבי: יש לי שבעה מיליון שלא מנצלים, אני יכול להגדיל את המתקן בעוד 10 מיליון תוך שנה.

יגאל הנגבי: בדרך כלל להקים מתקן התפלה לוקח בין שלוש לארבע שנים, עם כל הרישויים ועם כל המימון ועם הטכנולוגיה.

יעקב כהן: מה הסיבה שהם לא לוקחים?

יגאל הנגבי: את זה צריך לשאול את אלה שלא לוקחים.

יגאל הנגבי: אנחנו מבחינתנו מוכנים לתת את המים, רוצים לתת את המים, ובתוקף המשבר זה הכרחי.

פרופ' אורי שני: במסגרת ההחלטה שלנו להרחיב את כמויות המים להתפלה ל-500 ועכשיו ל-600 מיליון קוב, החלטנו שהדרך היעילה והמהירה ביותר לעשות את זה היא על-ידי הרחבה של המכונים הקיימים.

פרופ' אורי שני: אני מניח שהשבוע הזה יתפרסם המכרז שקורא לכל המפעלים הקיימים, כולל חדרה שנמצא בהקמה, להגדיל את כמויות המים שלהם.

גלעד ארדן: אבל תהיה לכם בעיה עם מכרז, כי לכאורה אתם צריכים את הכול.

גלעד ארדן: כמה מתקני התפלה יש?

פרופ' אורי שני: שניים שעובדים.

גלעד ארדן: סך הכול המים המותפלים היום זה 130 מיליון קוב.

גלעד ארדן: בעבר דיברו שרוצים להגיע ל-500 מיליון קוב.

גלעד ארדן: אז אתה צריך כל מה שהם יציעו לך, כל הצעה זוכה.

גלעד ארדן: נראה לי שעדיף לנהל את זה במשא-ומתן בלי מכרז.

פרופ' אורי שני: זה שילוב של שני הדברים.

שאול מרידור: יש מגבלונת של חוק חובת מכרזים, שאני מניח שאתה מכיר אותה טוב, לגבי היכולת של הממשלה להרחיב את ההתקשרויות הקיימות עם מתקנים.

שאול מרידור: אי לכך זה לקח הרבה זמן, עם המון חוות דעת וניסיונות.

שאול מרידור: אני מקווה שהתהליך ייצא.

שאול מרידור: המטרה של הממשלה היא להשיג כמה שיותר מים בכמה שפחות כסף.

שאול מרידור: נוכל לעדכן אותך תוך חודשיים-שלושה.

גלעד ארדן: גם אם זה לא יושג בפחות כסף, שכמה שיותר מים כן יושגו.

גלעד ארדן: מר שפיגלר, אני מבקש ממך, כמי שעוסק בזה גם ברמה הבין-לאומית, להציג לנו דברים שנעשים בעולם ולא נעשים בישראל.

ד"ר דובי שפיגלר: אני נציג הוועדה הלאומית להתחממות כדור הארץ באו"ם.

ד"ר דובי שפיגלר: הנושא הזה של התחממות כדור הארץ תפס תאוצה גם בנושא המים.

ד"ר דובי שפיגלר: אני מחזיק בידי מסמך של ממשלת אוזבקיסטן.

ד"ר דובי שפיגלר: הם פונים היום ליזמים ישראלים לבוא ולפתור להם את הבעיות.

ד"ר דובי שפיגלר: המדינות בעולם נכנסו לתהליכים שכוללים טכנולוגיות חדשות, פתרונות של המים במסגרת הבנייה הירוקה, המון פתרונות.

ד"ר דובי שפיגלר: יש היום גם האינסנטיב העולמי לנושא הזה.

ד"ר דובי שפיגלר: אנחנו נמצאים במדינה מתפתחת וניתן להציג את זה בפניה.

ד"ר דובי שפיגלר: לכן אני חושב שבנושא הזה צריך להציג איזושהי מצגת, עם הטכנולוגיות, ואני חושב שבכלל צריך להיות פה יום של טכנולוגיית מים.

ד"ר דובי שפיגלר: אני לא חושב שמומחי המים שלנו צריכים לנסוע לשם, הם יכולים להישאר פה ולתת להם את הנושא הזה של שיטות המקל והגזר.

ד"ר דובי שפיגלר: הנושא של רשויות מקומיות.

ד"ר דובי שפיגלר: אני יכול להגיד לכם מהרשות שלי, שכל לילה משקה את הגינות שלה ואין פיקוח על זה.

ד"ר דובי שפיגלר: אני חי במדינה שכמו שאמר היושב-ראש, הדברים פה מאוד איטיים והכול זורם והכול יהיה בסדר.

ד"ר דובי שפיגלר: נכון, הבעיה היא עולמית, אבל כשאני מסתכל על מדינות אחרות ואני יושב באיחוד האירופי, כולן נכנסו ללחץ ולאקסטזה ולחיפוש פתרונות.

ד"ר דובי שפיגלר: פה הכול לאט.

ד"ר דובי שפיגלר: אני חושב שצריך לעשות את הדברים כמה שיותר מהר, כי אין לנו זמן.

ד"ר דובי שפיגלר: הגרמנים אומרים בצורה ברורה מאוד: אין לנו זמן.

ד"ר דובי שפיגלר: בואו נתעורר ונתחיל לעבוד.

גלעד ארדן: האם יש פה מישהו ממשרד התשתיות?

אלכסנדר קושניר: כן.

אלכסנדר קושניר: אני מנהל מינהלת לפיתוח תשתיות ביוב.

גלעד ארדן: האם יש בתקציב המשרד או בתקציב רשות המים תקציב שמיועד לפיתוח או לתמיכה או לבחינה של טכנולוגיות כאלה, של טיהור מים או הגדלת היצע המים בישראל?

גלעד ארדן: לפי התקציב נבין איפה זה בסדרי העדיפויות.

פרופ' אורי שני: בשביל האינפורמציה, תקציב המים הוא ברשות המים.

פרופ' אורי שני: שר התשתיות הוא השר שלנו, אבל התקציב הוא מסומן למים.

פרופ' אורי שני: יש תקציב לפיתוח טכנולוגיות מים לכל ההיבטים, גם במשרד התמ"ת, יש תקציב ייעודי שממשלת ישראל הקציבה, של 80 מיליון שקלים, שמנוהלים על-ידי התמ"ת.

גלעד ארדן: הוא נוצל ב-2007?

שאול מרידור: התוכנית היא תלת-שנתית בין 2006 ל-2008, היא מנוצלת מאוד.

שאול מרידור: מי שהיה בתערוכת ווטק לפני שנה, שהיתה בגני התערוכה, מכיר את זה.

שאול מרידור: זאת תוכנית שעובדת יפה מאוד.

שאול מרידור: מי שמנהל אותה בעיקר זה המדען הראשי, ויש כל מיני דברים שכל גוף אחראי עליהם.

שאול מרידור: רשות המים דואגת למלגות, גם במינהלת הביוב יש כל מיני דברים.

שאול מרידור: היום הממשלה גם שוקדת על תוכנית המשך לתוכנית הזאת.

שאול מרידור: התקציב למיטב ידיעתי ינוצל כמעט במלואו עד סוף 2008.

גלעד ארדן: 80 מיליון זה לשלוש שנים?

שאול מרידור: כן.

שאול מרידור: צריך לזכור שהתקציב הזה מיועד בעיקר לתמיכה בסטארט-אפים, לשים את ישראל על המפה העולמית בתחום שדיברת קודם, להציב את טכנולוגיית המים כמנוע צמיחה.

שאול מרידור: התוכנית הזאת לא מדברת על יצירת פתרונות אד-הוק, היא מדברת יותר על פיתוחים שלא ייתנו פירות דווקא ב-2008 או 2009, אלא הם הרבה יותר מתקדמים ומדברים הלאה.

אלכסנדר קושניר: גם לרשותנו יש תקציב לפיתוח טכנולוגי, לקידום טכנולוגיות חדשות במט"שים, מתקנים לטיפול בשפכים, בסך 15 מיליון שקלים.

אלכסנדר קושניר: אומנם זה מותנה במכרזים, כמו כל תקציב ממשלתי, אבל אנחנו בשלבים מתקדמים של יישום לפחות חלק מהתקציב הזה המיועד לטכנולוגיה.

יחזקאל ביליק: יש תקציב גם למשרד הפנים לפיתוח טכנולוגיית מים במסגרת הרשויות המקומיות והתאגידים.

יחזקאל ביליק: שישה פרויקטים כבר אושרו על ידינו, ואני מקווה שייצאו ליישום ממש בחודש הקרוב.

גלעד ארדן: מה התקציב?

יחזקאל ביליק: כרגע אישרנו 8.5 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: בוודאי גם במשרד החקלאות יש.

שאול מרידור: הכול תחת התוכנית של טכנולוגיית מים.

גלעד ארדן: הפיזור הזה הוא דבר נכון לדעתכם?

שאול מרידור: זה אחד מהדברים שאנחנו דנים בו לקראת התוכנית הבאה.

גלעד ארדן: זה לא רק בנושא הזה, כמו שאני רואה כל פעם.

גלעד ארדן: זה כך בנושא בנייה ירוקה, בנושא המלחמה בתאונות דרכים.

גלעד ארדן: מתי תגיעו למסקנה שצריך לשנות את המודל הניהולי של נושאים מסוימים?

שאול מרידור: אנחנו דנים בזה לקראת התוכנית הבאה.

יחזקאל ביליק: יש ועדת היגוי של משרד התמ"ת.

גלעד ארדן: יש רשות מים ויש רשות למאבק בתאונות דרכים, השאלה היא האם יש לה היררכיה מקצועית מעל לאחרות, ואין לה.

גלעד ארדן: כי תמיד הפקידים בכל משרד ומשרד הם מספיק חזקים בשביל להפוך את הרשות הזאת לגורם שהרבה פעמים מייעץ.

יוסי ישי: במקרה הזה ביטלו את הסמכויות של כל המשרדים.

גלעד ארדן: חבר הכנסת כהן, בבקשה.

יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, אנחנו קוראים ושומעים שהממשלה עומדת לנקוט בכל מיני צעדים עקב חוסר מים.

יעקב כהן: אחד מהם זה ייקור המים, מדברים על קיצוץ מים לחקלאות, קיצוץ מים לגינות ועוד.

יעקב כהן: בעבר היתה החלטת ממשלה שאמרה להקים חמישה מתקני התפלה.

יעקב כהן: לצערנו, כמו ששמענו, הוקמו רק שני מתקני התפלה.

יעקב כהן: אם דיברו בעבר על 500 מ"ק שיספקו חמישה המתקנים, כרגע אוחזים ב-130 מ"ק.

יעקב כהן: חבל שלא יישמו את ההחלטות בזמן.

יעקב כהן: הרי זה לא משהו פתאומי, חוסר המים, זה דבר שמתמשך.

יעקב כהן: אחרי ארבע שנים שחונות, כולם ידעו למה אנחנו הולכים.

יעקב כהן: לכן אנחנו צריכים וחייבים ליישם את ההחלטות להקים מתקנים ולא לנקוט בקיצוצים ובייקור המים.

יעקב כהן: כמובן, אנחנו עכשיו בשנת שמיטה אז אני לא מצטער על קיצוץ המים לחקלאות.

יעקב כהן: אבל אנחנו צריכים ליישם דברים בפועל ובשטח.

יעקב כהן: במקביל הפתרון הוא שאנחנו צריכים להתפלל לגשמים, שהשם ישפיע עלינו שפע ברכה, ועל זה למדנו בפרשת השבוע: "ונתתי גשמיכם בעתם" – אבל זה מותנה ב"אם בחוקותי תלכו ואת מצוותי תשמרו", ואז יהיה גם "וישבתם לבטח בארצכם ונתתי שלום בארץ".

גלעד ארדן: מאז שהמפלגה של אדוני וש"ס גדלו, יש יותר אנשים שהולכים בחוקותיו?

יעקב כהן: לא, אבל קדימה גם עומדת מנגד.

גלעד ארדן: מר אלון זסק, המשרד להגנת הסביבה, בבקשה.

אלון זסק: אני מצטרף לדברים שאורי אמר.

אלון זסק: אני חושב שהפתרון פה חייב להיות משולב, מצד אחד הפיתוח של מתקני ההתפלה, אבל בד בבד כל נושא הטיפול בקולחים, כל נושא הטיפול בשפכים, חייב לקבל תאוצה דרך היישום של תקנות ענבר.

אלון זסק: נכון, לקח להם שבע שנים, אבל לשמחתנו אני מקווה שנגמור את הסאגה הזאת השנה והכניסה שלהם לתוקף.

אלון זסק: הם באים בחבילה אחת עם סכום שאמור לאפשר את השדרוג של המתקנים לטיפול בשפכים ברמה כזאת שיהיה אפשר לקחת את המים המושבים לחקלאות באופן בלתי מוגבל.

אלון זסק: הדבר הנוסף זה להשקיע בנושא של אגירה.

אלון זסק: אורי דיבר על זה שמים, בניגוד לחשמל, אפשר לאגור.

אלון זסק: אז אפשר לאגור אותם באקוויפרים, אבל אפשר גם לאגור אותם באופן מלאכותי במאגרים, במאגרי צד, במאגרים כאלה ואחרים.

אלון זסק: הנושא הזה הוא קריטי מאוד, כי בסופו של יום כל שנה עדיין עשרות מיליוני קוב זורמים דרך הנחלים לים.

אלון זסק: לגבי האכיפה, בעשור האחרון נסגרו כבר מעל 270 תיקי חקירה בנושא מס, שבדרך כלל ב-90% מהמקרים יש הרשעות.

אלון זסק: תחנות הצדק טוחנות אומנם לאט, אבל טוחנות.

אלון זסק: צריכים לקחת בחשבון שכל תיק כזה זה ניהול חקירה, זה אכיפה פלילית, חקירות, בתי-משפט.

אלון זסק: זה לפעמים לוקח שנים.

אלון זסק: זה נעשה, זה נעשה יותר ויותר.

אלון זסק: חלק מהדברים של התיקון לחוק המים, שדובר עליהם בישיבה הקודמת, כולל אחריות הקפידה, כולל כפל קנס, זה חלק מהנושא הזה.

אלון זסק: כי מה לעשות, ומתקני טיפול בשפכים במדינתנו – כל הגדולים עברו דרך בתי-משפט.

אלון זסק: לא עושים את זה בגלל העיניים היפות שלנו, אלא בגלל הסמכויות שיש לנו על-פי חוקים כאלה ואחרים, וזה חלק מתפקידו של המשרד להגנת הסביבה, ואני חושב שהוא עושה אותו.

אלון זסק: אולי תגידו שהוא לא עושה מספיק.

גלעד ארדן: יש לך מספיק כוח-אדם לאכיפה?

אלון זסק: אין לי מספיק כוח-אדם לאכיפה.

אלון זסק: אני לא רוצה לדבר פה על התקציבים, כי אני קונה כל מה שאתם אומרים, רק תקציבי המחקר, כי תקציב המשרד להגנת הסביבה הוא בפחות מפרומיל מתקציב המדינה.

גלעד ארדן: זה ידוע.

גלעד ארדן: כמה אנשים מטעם המשרד להגנת הסביבה עוסקים באיתור האחראים והבאתם לדין של אנשים שמזהמים מקורות מים?

אלון זסק: אנשי שטח שמפקחים ומנטרים את הנחלים ואת המים כזיהום, יש ארבעה באגף.

אלון זסק: מעבר לזה יש המשטרה הירוקה, שהיא אמונה על כל הנושא של האכיפה הפלילית, זאת אומרת חקירות, תיקי חקירה, זימונים וכדומה.

אלון זסק: זה משהו בין 30 ל-40 על כל חוקי הסביבה, דהיינו אוויר, מים, חומרים מסוכנים.

אלון זסק: אתם מבינים את סדרי הגודל, אתם מבינים את הכמויות, אתם מבינים בסופו של יום שאם היה לי יותר הייתי בשמחה עושה יותר.

אלון זסק: אני לא רוצה להיות האיש הרע, אבל כך זה עובד במדינתנו.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: אהוד פלג, מנכ"ל המועצה לצרכנות.

אהוד פלג: אני מצטרף לאלה שאמרו שהפתרון הוא משולב.

אהוד פלג: אני רוצה לגעת במשהו שלא נגעו בו היום.

אהוד פלג: החובה להקים תאגידי מים נועדה להבטיח על-פי החוק שהתקבולים מנושא המים, כל התקציבים, אכן יושקעו בשיפור המערכות.

אהוד פלג: אנחנו יודעים שמים בורחים דרך תשתיות הצנרת, במיוחד אם אלה מיושנות ואינן מתוחזקות.

אהוד פלג: אבל היום אין דרך לדעת כמה משקיעות הרשויות המקומיות בתשתיות המים, הן מורשות על-פי כללי המים לגבות תוספת מיוחדת מהצרכנים על כל מטר קוב בעבור השקעה בתשתיות, אבל אנחנו לא יודעים האם הכספים האלה מושקעים בתשתיות, וברמת החיסכון הלאומי הם יכולים לחסום בריחה של מים רבים.

אהוד פלג: לכן נקבע בחוק שיקומו תאגידי המים שינוהלו כמו משק כלכלי סגור ויאפשרו בקרה.

אהוד פלג: תאגידי המים האלה לא קמים במהירות שבה החוק דרש שיוקמו.

אהוד פלג: המועצה לצרכנות פנתה לרשות המים והציעה שעד שיקומו תאגידי המים בכל המקומות בארץ, תחול על הרשויות המקומיות חובת ניהול תרשומת נפרדת של כל ההכנסות וההוצאות בנושא המים.

אהוד פלג: אנחנו גם נשיג את השקיפות שתאפשר אכן לראות איזו רשות מפסידה – יש רשויות שטוענות שהן מפסידות על המים – לעומת זאת איזו רשות גובה הרבה מעבר למה שצריך מהצרכנים משום שהצטברו אצלה עודפים שלא הלכו להשקעה בתשתיות, ובדרך הזאת אולי נתעל יותר כספים לתשתיות טובות יותר שתחסומנה בריחה של מים יקרים במצב השחור שתואר לנו כאן על-ידי פרופ' שני.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: נציג האוצר, אתם מכים על חטא בנושא המים המותפלים?

פרופ' אורי שני: הם מתחלפים כל שנה וחצי, מה הוא יכול להכות על חטא?

פרופ' אורי שני: אבל אני רוצה להגיד מלה טובה על שאול, שברמה האישית נעים לי לעבוד אתו.

גלעד ארדן: ברמה האישית אני מאחל לך שיהיה לך כיף כמה שאתה רוצה, ברמה הלאומית זה לא מוסיף לי מים.

פרופ' אורי שני: אני מסכים.

פרופ' אורי שני: אני חייב לעזוב, אבל עדי, העוזרת שלי, נשארת בישיבה.

פרופ' אורי שני: היא תיידע אותי בכל מה שצריך.

גלעד ארדן: תודה רבה.

שאול מרידור: אני רוצה להגיד מלה על משק המים, ואז להפריד בין הטיפול הדחוף לטיפול לטווח ארוך, ואולי אשתדל לענות לשאלות שלך, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: ב-2002 כבר היית באגף התקציבים.

שאול מרידור: אבל התעסקתי בתחום התחבורה.

שאול מרידור: אם יש לך בעיות עם הרכבת הקלה בירושלים, אתה יכול לזמן אותי.

שאול מרידור: אנחנו מסתכלים היום על משק המים, ואם נלך כמה שנים אחורה, קרו כמה תהליכים שלטעמנו הם קריטיים בניהול משק המים, ואני מקווה שהם יביאו אותנו לכך שזה יהיה המשבר האחרון שנדבר עליו בכאלה ממדים.

שאול מרידור: קמה רשות מים, מהלך שהוביל האוצר.

שאול מרידור: היו בו הרבה מחלוקות, ובסופו של דבר הוא קרה.

שאול מרידור: זה להקים גוף אחד במדינת ישראל שאחראי על הכול, כולל ביוב שיעבור אליו ביוני 2010 על-פי החוק וממונה על תאגידים במשרד הפנים שיעבור אליו ב-2010 על-פי החוק.

שאול מרידור: כל הדברים האלה יושבים תחת מנהל רשות המים, שיושב תחת מועצת רשות מים, שאמורה לשקול את כל השיקולים לכאן ולכאן.

שאול מרידור: אני רגע שם בצד סמכויות מסוימות של הגנת הסביבה, אני חושב שבסך הכול תיאום ושיתוף פעולה קיים היום.

יגאל הנגבי: חוץ מהכסף יש לכם הכול.

שאול מרידור: אני לא מתעסק בכסף של איכות סביבה.

שאול מרידור: זה נושא אחד שאני חושב שהוא קריטי, כי הוא מרכז את הסמכות והאחריות, דבר שכולם רצו.

שאול מרידור: דרך אגב, נלקחו הרבה סמכויות גם ממשרד האוצר, ויכולים להעיד על זה אנשי רשות המים.

שאול מרידור: אנחנו מברכים על זה, אנחנו חושבים שזה דבר טוב, כי זה שם באותו מקום את הסמכות והאחריות.

שאול מרידור: הדבר השני שקרה, שהוא גם מז'ורי לטעמי לתחום, זה הסכם המים עם החקלאים.

שאול מרידור: יש הסכם בין ממשלת ישראל להתאחדות חקלאי ישראל, הממשלה על זרועותיה השונות, שמצייר את המתווה שלפיו צריכים להיקבע מחירי המים לחקלאים.

שאול מרידור: אנחנו יושבים בוועדות ביחד כדי לקבוע אותו.

שאול מרידור: המחיר הזה אמור לשקף את העלות בפועל של המים לחקלאים ובעצם ייתן מענה קצת למה שחבר הכנסת וילן דיבר עליו, והוא כמובן נותן פתרון לכל אותם אזורים נעדרי חלופה שהוזכרו פה אגב הדיון.

שאול מרידור: הדבר השלישי שדיברו עליו לאחרונה זה תאגידי המים והביוב.

שאול מרידור: אחת הרפורמות שלדע

שאול מרידור: תנו הן החשובות ביותר, וצודק נציג המועצה לצרכנות, שהוא גם כרגע לא מתקדם במהירות שהיינו רוצים לראות, בפרט שכל מי שהיום אין לו כזה תאגיד עובר על החוק.

שאול מרידור: הוא תהליך חשוב שיביא גם לצמצום בצריכת המים, לחיסכון, וגם לניהול שקוף ובריא יותר של משק המים.

שאול מרידור: אלה שלושה תהליכים, שאחרי שהם קרו אני יכול להגיד די בביטחון ששמנו את התשתית לזה שניהול משק המים יהיה נכון בשנים הבאות.

שאול מרידור: זה לא עוזר למשבר הנוכחי, ואם תשימו לב הסעדים שמנהל רשות המים הציע הם סעדים שמתאימים לטווח קצר ולטווח בינוני וארוך.

שאול מרידור: אנחנו לא חלוקים על הטווח הבינוני והארוך, אני לא נכנס עכשיו לתזרים וכמה כספים כן ניתנו לקולחים או לא.

שאול מרידור: גם משרד האוצר וגם רשות המים רואים עין בעין את החשיבות של מי הקולחים בפתרון ארוך הטווח של חקלאות ומים, ואנחנו גם חושבים שההתפלה בסופו של יום, אחרי שגורמי המקצוע יושבים ושוקלים ורואים את המחיר, כי המחיר הוא בעלות לצרכן, ויודעים להגיד ש-600 זה המספר הנכון – בניגוד למה שתיאר חבר הכנסת וילן, שאני מודה לו על התואר "גזבר", אנחנו לא אומרים אם 600 זה נכון או לא.

גלעד ארדן: אתה יודע שאתם כן עושים את זה בכל תחום.

שאול מרידור: אני מספר לך מה קורה היום בתחום המים, ואתה יכול אחר כך לשאול גם את גורמי המקצוע.

שאול מרידור: אנחנו לא חולקים על המספרים האלה, מרגע שהבנו אותם.

שאול מרידור: אני לא רוצה להבטיח, כדי שלא תגיד שתמיד הבטחנו, אבל אתה יכול לבדוק אותנו בעוד שנתיים-שלוש ולראות האם ההחלטה שלנו תשפיע על המספר הזה.

שאול מרידור: אני מניח שלא.

שאול מרידור: בהנחה שהממשלה תקבל את המספר הזה בשבוע הקרוב.

שאול מרידור: אנחנו נמצאים היום בדיונים מרתוניים עם רשות המים על תוכנית החירום שהציג פרופ' שני, שתביא לפתרון לטווח המיידי.

שאול מרידור: הממשלה אמורה לדון בה להבנתי ביום ראשון הקרוב ולקבל החלטות לגבי כל הצעדים שראיתם עכשיו.

שאול מרידור: לכולנו ברור שיש בעיה, אף אחד לא מסתיר אותה.

שאול מרידור: המספרים שמציג פרופ' שני גם מקובלים על גורמי המקצוע.

שאול מרידור: אני חושב שבעניין הזה מנהל רשות המים עושה נכון, להיכנס להיסטריה זה לא יעזור.

שאול מרידור: אני חושב שבסופו של יום הוא צריך להביא את כמות הקובים שהוא צריך, כי אחרת לא יהיו מים בברזים לא בתור הלצה, פשוט לא יהיו.

שאול מרידור: מצד שני לא צריך לקבל כל מיני החלטות שאחר כך כשנסתכל עליהן אחורה נראה את המחיר הגדול ששילמנו עליהן, לאו דווקא בהיבט התקציבי.

גלעד ארדן: כמו מה למשל?

שאול מרידור: כמו הקיצוץ בחקלאות.

שאול מרידור: אני מניח שעמדת האוצר ידועה לכולם.

שאול מרידור: הקיצוץ במים לחקלאות בהיקף שמתוכנן, כי אין ברירה, יגידו לך גם החקלאים עצמם שזאת מכה מאוד קשה.

שאול מרידור: זה עקירה וייבוש מטעים בסדרי גודל, שלא בטוח שיהיה צריך אותם.

שאול מרידור: לכן את הדברים האלה צריך לקבל בשיקול דעת.

גלעד ארדן: אתה לא רפרנט של החקלאות?

שאול מרידור: לא.

גלעד ארדן: טוב לראות שבאוצר יש גם גישה שהיא בעד החקלאות.

גלעד ארדן: זה חדש בעבורי.

יוסי ישי: הוא ידיד החקלאות.

שאול מרידור: לא ראיתי שיש אויבים במשרד האוצר לחקלאות.

גלעד ארדן: לא הגדרתי אותם כאויבים, גזברים.

יוסף בלייר: לפעמים התחלופה היא לטובה.

שאול מרידור: התוכנית שהציג פרופ' שני היא תוכנית יקרה מאוד, ואנחנו דנים אתו בה.

שאול מרידור: אין ספק שבעקבות ההחלטה עליה הממשלה תצטרך לעשות סדרי עדיפויות, וצריך להבין שאין כסף חדש.

שאול מרידור: אפרופו גזבר, אני לא יודע להדפיס כסף.

שאול מרידור: ברור לחלוטין שכאשר הממשלה תחליט על תוכנית בסדרי גודל שהציג פרופ' שני, היא תצטרך לוותר על משהו אחר.

שאול מרידור: אני לא אהיה זה שאחליט, מי שיחליט זה השרים, אבל יש הרבה דברים שכולכם מכירים, אני מניח שחלקם מגיעים גם לשולחן הזה, כמו תקציבי ביטחון, חינוך וכל מיני דברים אחרים, שבסופו של יום צריכים להתכנס למספר שהממשלה צריכה לעמוד בו על-פי החוק.

שאול מרידור: אני מניח שזה יגיע לממשלה כך, ואני גם מניח שהממשלה תקבל את ההחלטה הנכונה, אבל צריך להבין שמישהו צריך להגיד בסוף כשנגמר הכסף בקופה.

שאול מרידור: זה לא מים, אבל זה גם סוג של מגבלה.

שאול מרידור: תודה.

גלעד ארדן: אז אתה מכה על חטא על ההחלטות בעבר של הפסקת קידום ההתפלה?

שאול מרידור: אני לא זוכר שאגף התקציבים החליט החלטות.

שאול מרידור: ממשלת ישראל החליטה.

גלעד ארדן: הכנסתם את זה לחוק ההסדרים ב-2002.

שאול מרידור: אני מוכן למצוא את רשימת המצביעים בעד, אבל אני לא זוכר שיש שם נציגי אגף התקציבים.

גלעד ארדן: בזה אני מסכים אתך, כמו ששמעת שהערתי לחבר הכנסת וילן.

גלעד ארדן: יורם תמרי, רכז המים של התאחדות חקלאי ישראל, בבקשה.

יורם תמרי: לעניין של הדיון הכללי ודברים שאמר פה פרופ' שני, הייקור המתוכנן של המים לבית יכול אולי בשוליים לעזור, אבל מי שזוכר מה שהיה בשנים 1990 ו-1991, זאת היתה דוגמה קלאסית.

יורם תמרי: השנה היחידה שבה צרכו מים מאשר בשנה הקודמת במגזר הביתי היתה שנת 1991, והמספרים הם פשוטים מאוד.

יורם תמרי: בשנת 1990 היתה צריכה של 559 מיליון, ובשנת 1991 הצריכה היתה 444 מיליון, כתוצאה מההסברה שעשה אז רפול ז"ל, מי שהיה שר החקלאות.

יורם תמרי: המשרד עשה אז עבודה בלתי רגילה.

יורם תמרי: אני מציע למשרד החקלאות ולרשות המים ולכל הגורמים לעשות את אותה עבודה.

יורם תמרי: נדמה לי שמי שמשפריץ מים על המכונית שלו קצת פחות חושב באותו רגע מה העלות של אותו זרם שנשפך על המכונית.

יורם תמרי: חבר הכנסת וילן הזכיר פה את ועדת מגן.

יורם תמרי: אני חושב שהממצא הכי מעניין של ועדת מגן היה, שבין השנים 1980 ל-2000, 95% מהחלטות ממשלה לא בוצעו.

יורם תמרי: אנחנו יודעים שלא אחראי לזה שאול, אבל החברים שלו שהיו אז כנראה הם אלה שלא נתנו לבצע את ההחלטות.

יורם תמרי: אתה כיושב-ראש שואל כל הזמן את השאלה הזאת.

יורם תמרי: אני חושב שמה שמופיע בדיון הממשלה בשבוע הבא זה הסרת חסמים לפיתוח משק המים.

יורם תמרי: בעניין הזה אני מצטער מאוד שלא נמצא כאן נציג של מנהל מקרקעי ישראל.

יורם תמרי: היום החקלאות משתמשת ב-340 מיליון קוב מי קולחים.

יורם תמרי: ראיתם פה בשקף שהציג אורי כמה מים נחותים יש, נדמה לי 614, 340 מהם הם מים מושבים, מי קולחים, ועוד מי שטפונות ומים מליחים.

יורם תמרי: אגב, המים המליחים הולכים וגוברים לאט-לאט גם על המים השפירים שנמצאים היום בבארות, כל שנה כך וכך בארות הופכות למליחות כתוצאה משאיבת יתר.

יורם תמרי: אבל מה שקורה היום, כפי שראיתם כאן, המספרים הם פשוטים מאוד.

יורם תמרי: מי קולחים יכולים לנצל בערך 60% מהמים שמסופקים היום לתעשייה ולבית.

יורם תמרי: ביחד, כפי שראיתם, זה 860 מיליון קוב, כפול 0.6.

יורם תמרי: יש פרופסור בטכניון שמדבר על 75%, אני צנוע יותר, מדבר רק על 0.6%.

יורם תמרי: התוצאה היא 520 מיליון קוב.

יורם תמרי: 520 פחות הכמות שמשתמשים בה היום, 340, זה 180 מיליון קוב.

יורם תמרי: 180 מיליון קוב היום מתרוצצים בנחלים.

יורם תמרי: היה לי בשבוע שעבר ויכוח בנושא עם אורי ועם סגנו, והם היום מדברים רק על 80 מיליון.

יורם תמרי: אפשר לזרוק מספרים, אבל 60% מהכמות המיוצרת זה המספר המינימאלי.

יורם תמרי: אפשר לספור גם את הכמויות האלה במקומות שהן זורמות.

יורם תמרי: קל מאוד להוכיח את הדבר הזה.

יורם תמרי: אני חושב שהעובדה שמנהל מקרקעי ישראל בולם הקמת מאגרים בשלוש השנים האחרונות – אם יוסי ישי ממשרד החקלאות ידבר פה הוא יספר לכם אילו מדורי גיהנום המשרד עובר יחד עם רשות המים, אלה דברים שאי-אפשר לתאר אותם.

יורם תמרי: זה כמו ניהול של מדינה נפרדת בתוך מדינת ישראל.

יורם תמרי: הם לא מבינים את העניין הזה, מסיבות שקטונתי, אבל אני חושב שהיה צריך להביא אותם לכאן לדיון.

יורם תמרי: כשחבר הכנסת וילן אמר להעמיד לדין, אני חושב שהם האנשים הראשונים שצריכים לתת את הדין-וחשבון.

גלעד ארדן: אין להם אפילו מנכ"ל, את מי נעמיד למשפט?

יורם תמרי: אבל יש להם שר, זאב בוים, שר השיכון.

יורם תמרי: הממשלה לא יודעת להפעיל גוף ששייך לה, והגוף הזה עוצר.

יורם תמרי: אספר אנקדוטה קטנה.

יורם תמרי: קיבוץ כפר-מנחם עלה בשנת 1938 על הקרקע.

יורם תמרי: יש לו כמה דונמים של קרקע זמנית.

יורם תמרי: על הקרקע הזמנית הזאת הקימו עכשיו תחנת שאיבה שתשאב מים מקולחי ירושלים למושב לכיש.

יורם תמרי: כבר שנתיים לא נותנים להפעיל אותה בגלל שהקרקע זמנית.

גלעד ארדן: תודה.

יחזקאל ביליק: אני ממינהל המים של משרד הפנים ויחידת הממונה על התאגידים.

יחזקאל ביליק: אני מבקש להתייחס לשני דברים, ראשית למה שאמר מנכ"ל המועצה לצרכנות על תאגידי הביוב ועל בזבוז המים בנזילות.

יחזקאל ביליק: לידיעת היושבים כאן, פחת המים ברשויות המקומיות במדינת ישראל הוא בממוצע כ-10% בחמש-שש השנים האחרונות, וזה פחת מהנמוכים בעולם.

יחזקאל ביליק: להשוואה, באירופה פחת המים הוא בין 20% ל-25% בממוצע.

יחזקאל ביליק: מי שיותר טוב מאתנו זה סינגפור, עם 6%.

יחזקאל ביליק: קרן השיקום זאת הקרן שאליה אוספים את הכספים הנוספים.

יחזקאל ביליק: היא אוספת כ-90 מיליון שקלים בשנה.

יחזקאל ביליק: יש לה הנהלה שחציה של הממשלה וחציה של הרשויות המקומיות.

יחזקאל ביליק: היא מנהלת את התקציב, מאשרת, עוקבת אחרי כל הכספים, ויש לנו רישום מדויק לאן הלך כל שקל.

יחזקאל ביליק: יש קריטריונים מאוד ברורים לחלוקת הכסף, והתוצאה של עבודת קרן השיקום במשך הרבה שנים זה בהחלט אותו פחת נמוך מהממוצע בעולם.

יחזקאל ביליק: זה נכון שיש כספים נוספים שהרשויות המקומיות גובות בנושא היטלים ואגרות, ואני מסכים שלא בהכרח הכספים האלה מגיעים לתשתית המים.

יחזקאל ביליק: אלה כספים שנושא התאגידים אמור גם לטפל בהם.

יחזקאל ביליק: אני מבקש להתייחס למה שאמר תמרי עכשיו לגבי הקמפיין.

יחזקאל ביליק: הוא אמר שרק הקמפיין של 1991 הוריד את צריכת המים.

יחזקאל ביליק: גם ב-1999-2001, במשך שלוש שנים, היה קמפיין שהוריד את הצריכה.

אלכסנדר קושניר: בנוגע לבקשת המשרד להגנת הסביבה בעניין שדרוג מט"שים, מתקנים לטיפול בשפכים, אכן בכוונת שר התשתיות הלאומיות - - -

גלעד ארדן: כמה כוונות טובות יש לו, שיהיה ברוך.

גלעד ארדן: מתי פעם הוא יבוא אלינו עם הביצוע ולא עם הכוונות?

אלכסנדר קושניר: עם הביצוע אני מגיע.

אלכסנדר קושניר: אנחנו מבקשים תקציב דחוף לשדרוג מתקני טיפול בשפכים, 370 מיליון, בדיוק אלה שנמצאים על הקו הדחוף.

אלכסנדר קושניר: אנחנו מבקשים שבהצבעה השרים יעדיפו את הבקשות שלנו.

גלעד ארדן: לא מדובר בנושא שהוא לוקסוס, אלא נושא שהוא קיומי, ולכן הוועדה תקיים בחודש וחצי הקרובים ישיבה נוספת, שבה נבדוק כמה דברים שעלו כאן.

גלעד ארדן: אני לא יודע מה יקרה ומה יהיה דחוף יותר לראש הממשלה.

גלעד ארדן: הוועדה קוראת לראש הממשלה לקיים ישיבת חירום בממשלת ישראל בנוגע להצלת משק המים.

גלעד ארדן: אני לא מוכן לקרוא לזה פיתוח משק המים, פה מדובר על הצלת משק המים.

גלעד ארדן: אני מקווה שהממשלה תעמוד במה שנאמר כאן, והיא תקיים את הדיון הזה בשבוע הקרוב.

אלכסנדר קושניר: הוא היה אמור להיות ביום ראשון הזה, אבל בגלל שיקולים ביטחוניים הוא נדחה.

גלעד ארדן: גם זה שיקול ביטחוני.

גלעד ארדן: אנחנו נעשה כמיטב יכולתנו גם מבחינה ציבורית כך שכל מי שיוכל לסייע בזה יעביר את המסר שהציפייה מהממשלה ומראש הממשלה היא לקיים דיון חירום בנושא הזה.

גלעד ארדן: לא אתחיל כאן להגיב או להתייחס ספציפית לכל אחת מההצעות שעלו כאן, אבל אוכל לומר לסיכום שהוועדה התרשמה והיא מביעה את אי שביעות רצונה הן מכוח האדם שמוקצה לטיפול ולאכיפה כדי למנוע זיהום של מקורות מים, ואני לא בא פה בטענה ישירה למשרד להגנת הסביבה אלא אני בא בטענה לכמות כוח האדם וסדר העדיפויות שהדבר הזה מקבל, הן בסדר העדיפויות של השר אבל הרבה יותר מזה בסדר העדיפויות שהממשלה מקצה לעניין הזה.

גלעד ארדן: נושא שלישי, שנראה לי שהוא ממש לא מטופל, כי לא הצלחתי לשמוע מכם תשובות, ואבקש התייחסות כוללת יותר ומקיפה יותר בישיבה הבאה, זה לעניין של הקמת מאגרים שיקלטו וישמרו מים.

גלעד ארדן: זה דבר שלדעתי, מעבר למה שאמר פרופ' שני על כריתת עצים, יש עוד אפשרויות בנושא הזה, ואני לא אומר את זה על דעת עצמי.

גלעד ארדן: נפגשתי עם מומחים מהתחום הזה, ואני מבקש שתהיה התייחסות מפורטת שלכם לישיבה הבאה.

יוסי ישי: בנושא הזה כדאי להזמין את מנהל מקרקעי ישראל, כי הוא הגורם המרכזי.

עו"ד נעמה אלעד: חשוב להזכיר את הדוח שהם צריכים להגיש.

גלעד ארדן: בעניין הדוח כבר אמרתי, ואני חוזר ואומר שאנחנו דורשים שתוך שבועיים, בהתאם לחובתו על-פי החוק, נציב המים יגיש לוועדה את הדוח, כדי שגם זה יהיה על שולחן הוועדה בדיון הבא.

גלעד ארדן: אני מקווה שהשר בוים מבין את הבעיה הקיומית והוא ימצא לנכון, כממונה על המנהל, להגיע לדיון הבא.

גלעד ארדן: נזמין גם את הנהלת מנהל מקרקעי ישראל, כדי לנסות לקדם את העיכובים באותה הקמה של מאגרים שיכולה לסייע מאוד בנושא הזה.

גלעד ארדן: כמובן, הוועדה תצפה ותעקוב לראות את הקמפיין שאתם אומרים שאתם עולים אתו בשבוע הבא.

עדי ויינברג: זה ייקח יותר משבוע.

גלעד ארדן: בכל מקרה, בתוך חודש הוא יעלה בוודאות.

גלעד ארדן: אנחנו נדבר גם עליו בישיבה הבאה.

גלעד ארדן: ככל שיש למישהו כאן רעיונות ליוזמות חקיקה או לתיקונים, לא תישמע בעתיד הטענה שבגלל חילוקי דעות בין משרדי הממשלה לא הצלחתם לקדם אמצעי אכיפה כלשהם או יוזמות לעודד חיסכון במים.

גלעד ארדן: ברגע שתפרטו כאן מה נמצא על שולחן הממשלה, הממשלה תעבוד בקצב שלה, אבל לפחות תהיה אפשרות לחברי הכנסת לנסות ולקדם יוזמות חקיקה כאלו באופן פרטי, ואתם תגלו שהרבה פעמים זה מהווה קטליזטור לא רע גם למשרדי הממשלה.

גלעד ארדן: אני מבקש שככל שקיימות יוזמות חקיקה כאלו, בין אצלכם ובין אצל כל אדם אחר, שיציגו אותם בדיון או יעבירו אלינו לקראת הדיון כדי לאפשר לכנסת לתרום את תרומתה בעניין הזה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: הישיבה נעולה.