ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 562, 2008-04-09 12:30

יורם מרציאנו: צהריים טובים, אני פותח את ישיבת הוועדה כממלא מקום יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת גלעד ארדן, שבאופן בלתי צפוי נבצר ממנו להגיע היום לישיבה ונקראתי על ידי מנהלת הוועדה להגיע ולנהל את הדיון במקומו.

יורם מרציאנו: על סדר היום: הצעת חוק העיתונות, התשס"ח-2008.

יורם מרציאנו: אקדים ואומר למען הגילוי הנאות שאינני מכיר את הצעת החוק בגלל ההתראה הקצרה שבה התבקשתי לנהל את הישיבה.

יורם מרציאנו: שמעתי כמה דברים ממנהלת הוועדה ואשמח לשמוע היום יותר.

יורם מרציאנו: הצעת החוק עברה ב-31 במרס 2008 בקריאה ראשונה ובהתחשב בחשיבותה ובבקשתו של שר הפנים, מר מאיר שטרית, מצא לנכון חבר הכנסת גלעד ארדן, יושב ראש הוועדה, לזמן את הדיון הראשון בה כבר במהלך פגרת הכנסת.

יורם מרציאנו: אני מניח כי חברי הוועדה מודעים לביקורת ולהתנגדות המושמעת לגבי חלק מסעיפי הצעת החוק וההסדרים המוצעים בה.

יורם מרציאנו: כנהוג וכמקובל בוועדת הכלכלה, במהלך הדיונים יתאפשר לנציגי הממשלה ולגורמים שהוזמנו לשאת את דברם.

יורם מרציאנו: דיון זה ייוחד רק להתייחסויות כלליות להצעת החוק ובדיונים הבאים יישמעו הערות לכל סעיף.

יורם מרציאנו: אני אעביר את רשות הדיבור בתחילה לנציגי הממשלה, מהם אני מבקש להציג את הצעת החוק בקווים כלליים.

יורם מרציאנו: אני מבין שעורך הדין יהושע שופמן, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה יציג את החוק, לרבות הרקע להצעה.

יורם מרציאנו: לאחר מכן תינתן רשות דיבור לכל מוזמן אחר שירצה ושיירשם אצל מנהלת הוועדה, הגב' לאה ורון.

יורם מרציאנו: כפי שכבר ציינתי, ההתייחסויות כלליות בלבד וללא הערות פרטניות לסעיף זה או אחר.

יורם מרציאנו: תודה רבה, אני מעביר את רשות הדיבור לעורך הדין יהושע שופמן.

עו"ד יהושע שופמן: תודה רבה.

עו"ד יהושע שופמן: אני באמת שמח מאד על הדיון הזה ושמח שהוועדה ראתה לנכון לקיים דיון כבר בסמוך להעברת החוק בקריאה ראשונה.

עו"ד יהושע שופמן: אחרי שנים רבות בהן ההצעה הזאת נבחנה, אנחנו ניגשים להליך חקיקה שמטרתו המרכזית היא לבטל את פקודת העיתונות מתקופת המנדט ופרק מתוך תקנות הגנה לשעת חירום, כי באמת אין כל הצדקה להמשיך ולהסדיר את תחום העיתונות בישראל על פי תקנות ופקודות מנדטוריות.

עו"ד יהושע שופמן: הוגשה עתירה לבג"צ על ידי האגודה לזכויות האזרח בדרישה לקבוע שהפקודה בלתי חוקתית והמדינה הודיעה שהיא יוזמת הליך של חקיקה.

עו"ד יהושע שופמן: ההליך נמשך זמן רב מתוך כוונה לשמוע הערות של הציבור ושל העיתונות.

עו"ד יהושע שופמן: למעט הערות של האגודה לזכויות האזרח עד להגשת ההצעה לקריאה ראשונה לא קיבלנו הערות מפורטות מגורמים אחרים וההערות התחילו לעלות רק עכשיו.

עו"ד יהושע שופמן: כמובן שהן תשמענה במהלך הדיונים בוועדה.

עו"ד יהושע שופמן: ההצעה באה ליישם עם שינויים המלצות של ועדת צדוק, ועדה בראשות חיים צדוק, זכרו לברכה, שהיה בעת כתיבת הדוח נשיא מועצת העיתונות ורוב חברי הוועדה היו בעלי תפקידים במועצת העיתונות.

עו"ד יהושע שופמן: הוועדה המליצה לבטל את חובת רישוי העיתונים והצעת החוק שלנו אכן מבקשת לבטל את חובת הרישוי.

עו"ד יהושע שופמן: היום יש חובת רישוי הן לפי תקנות ההגנה והן לפי פקודת העיתונות.

עו"ד יהושע שופמן: ועדת צדוק המליצה, עם זאת, עדיין לקיים מנגנון ממשלתי של חובת רישום אצל רשם ממשלתי ואנחנו סברנו שאין מקום גם לזה.

עו"ד יהושע שופמן: סברנו שברגע שיש גורם ממשלתי, שאמור לרשום את העיתונים, יש קושי לנתק אותו מרגולציה ממשלתית, מהפעלת שיקול דעת מה לרשום ומה לא לרשום ולכן העדפנו לבטל את הרישוי לחלוטין ולא להציע במקומו חובת רישום.

עו"ד יהושע שופמן: עם זאת חשבנו שהדבר הנכון לעשות הוא לקבוע חובת שקיפות לגבי מי שעומד מאחורי העיתון, העורך, המו"ל, כולל האינטרסים הכלכליים של אותו מוציא לאור, שיכול להיות תאגיד כמובן.

עו"ד יהושע שופמן: במקום לקבוע רגולטור, כמו בתקשורת האלקטרונית, שמקבל את המידע מגופי השידור ומפרסם אותם לציבור – היום, למשל, לגבי אחזקות בזכיינים שמפוקחים על ידי הרשות השנייה אפשר לראות באתר האינטרנט של הרשות השנייה את עץ השליטה – אנחנו סברנו שלא צריך להכניס גורם ממשלתי לעניין אלא להטיל על העיתון עצמו לפרסם בעצמו את המידע שחשוב לציבור לדעת.

עו"ד יהושע שופמן: כאשר הוא לוקח עיתון ליד שיידע מי עומד מאחורי אותו עיתון.

עו"ד יהושע שופמן: בעניין הזה הלכנו בעקבות ועדת צדוק אבל בכל הוראה יש הבדלים מסוימים ומכיוון שאנחנו לא קוראים את הסעיפים לא ניכנס לפרטים.

עו"ד יהושע שופמן: בקווים כלליים אימצנו את ההסדרים של ועדת צדוק, כולל הבחנה בין עיתון רב תפוצה לבין עיתון אחר.

עו"ד יהושע שופמן: ההגדרה שלנו לעיתון רב תפוצה היא עיתון עם תפוצה גדולה יותר ממה שהמליצה ועדת צדוק, אבל על הפרטים עוד נדבר.

עו"ד יהושע שופמן: הצענו לבטל חלק גדול מתנאי הכשירות שקבועים היום בחקיקה לגבי עורך עיתון.

עו"ד יהושע שופמן: היום יש הוראות לגבי השכלה, למשל, יש הוראה מאד מרחיקת לכת לגבי עבר פלילי – כל עבירה שעליה אדם נדון לשלושה חודשים ומעלה תפסול אדם מלהיות עורך של עיתון – אבל ברוח ועדת צדוק קבענו הוראות לגבי עבירות מסוימות, שבית משפט קבע לגביהן שמפאת חומרתן, מהותן וסיבותיהן מי שהורשע בעבירות אלה אינו ראוי להיות עורך עיתון.

עו"ד יהושע שופמן: במצבים האלה אותו אדם אינו יכול להיות עורך של עיתון רב תפוצה בלבד.

עו"ד יהושע שופמן: היום יש סמכות לגוף מנהלי לסגור עיתון וועדת צדוק המליצה לבטל את הסמכות הזאת ולא לקבוע לגורם אחר סמכות לסגור עיתון, אם כי הוועדה עצמה ציינה שהשאלה איננה פשוטה ויש נימוקים כבדי משקל לשמר את הסמכות לסגור עיתון.

עו"ד יהושע שופמן: הממשלה החליטה לשמור את הסמכות לסגור עיתון, אבל להעביר את הסמכות מגורם מנהלי או פוליטי, כפי שקיים היום – ממונה המחוז או שר הפנים – לבית המשפט מחוזי בלבד.

עו"ד יהושע שופמן: המבחנים המהותיים לא השתנו.

עו"ד יהושע שופמן: המינוח של הצעת החוק, שמדבר על – עלול לסכן את שלום הציבור – הוא אותו מינוח של פקודת העיתונות, שפורש בפסק דין קול העם כמבחן הוודאות הקרובה.

עו"ד יהושע שופמן: אין כל כוונה לסטות ממבחן הוודאות הקרובה.

עו"ד יהושע שופמן: שמענו שיש מי שסבר שההצעה באה כדי לחרוג ממבחן הוודאות הקרובה, אבל אין כל כוונה כזאת.

עו"ד יהושע שופמן: בדרך כלל נוסחאות האיזון אינן מופיעות במפורש בחקיקה עצמה אבל דווקא בשנים האחרונות יש כמה דוגמאות של קביעה מפורשת.

עו"ד יהושע שופמן: אם במהלך הדיונים תהיה הצעה להכניס לתוך החוק את הנוסחה המפורשת ומכיוון שאין על זה ויכוח מהותי – הנוסחה היא נוסחת הוודאות הקרובה, שנמצאת איתנו מאז 53' – ודאי לא נסטה מכך.

עו"ד יהושע שופמן: החלטת בית המשפט המחוזי נתונה, כמובן, לערעור לבית המשפט העליון.

עו"ד יהושע שופמן: היה מי שאמר שמכיוון שזה לא כתוב חששו שאולי הכוונה היא שלא יהיה ערעור, אבל אנחנו הרי יודעים שגם לפי חוק יסוד: השפיטה וגם לפי חוק בתי משפט שכל פסק דין של בית משפט מחוזי נתון לערעור.

עו"ד יהושע שופמן: אם יש ספק בדבר, גם את זה אפשר לכתוב וכמובן שאין שום כוונה למנוע את הערעור לבית המשפט העליון, ערעור בזכות.

עו"ד יהושע שופמן: המשטר המשפטי ישתנה ממשטר של ביקורת שיפוטית, שיפסוק בג"צ שהוא אינו דן בסמכות ערעורית אלא בביקורת שיפוטית של בחינה האם רשות מנהלית סבירה היתה יכולה לקבל את ההחלטה הזאת.

עו"ד יהושע שופמן: הביקורת תהיה ביקורת ערעורית מלאה, כלומר הכל ייפרס בפני בית המשפט ובית המשפט יקבע כפי שהוא קובע לגבי כל ערעור על בית משפט מחוזי האם הוא מאשר את פסק הדין או לא.

עו"ד יהושע שופמן: גם לגבי סמכות הסקירה יש, כמובן, מחלוקת.

עו"ד יהושע שופמן: המחלוקת העיקרית התעוררה כאשר הצענו להעביר את הסמכות מגורם מנהלי ופוליטי לגורם שיפוטי.

עו"ד יהושע שופמן: במשך שנים רבות אנחנו חיים עם חקיקה ישנה ופרט לעתירה של האגודה לזכויות האזרח לא היתה דרישה של מועצת העיתונות לשינוי המצב המשפטי.

עו"ד יהושע שופמן: ההשגה לגבי ההצעה שלנו היא השגה מובנת, אבל בוודאי שאין זה מצדיק להתנגד לחוק כולו מפני שהמצב המשפטי היום הוא יותר חמור מבחינה זאת שהסמכות קיימת, אבל לא בידי בית משפט אלא בידי רשות מנהלית.

עו"ד יהושע שופמן: אני יוצא מתוך הנחה שמי שמתנגד לחוק אינו סבור שהדבר הנכון הוא להסיר את החוק מעל הפרק ולחזור למשטר המנדטורי הקודם.

עו"ד יהושע שופמן: צריך להגיד שהסמכות לסגירת העיתון היא סמכות משמעותית, אבל לפי החקיקה הקיימת הסמכות קיימת ובית המשפט קבע בסדרת פסקי דין.

עו"ד יהושע שופמן: ..

יורם מרציאנו: אי אפשר לסגור עיתון במדינת ישראל.

עו"ד יהושע שופמן: זה קשה, אבל היו מקרים.

יורם מרציאנו: הדבר הכי קשה במדינת ישראל הוא לסגור עיתון.

יורם מרציאנו: אנחנו רואים את זה בעיקר במקומונים הקטנים, שלא אחת מנהלים משאים נגד אנשי ציבור מקומיים.

יורם מרציאנו: בבואך לבית המשפט כדי להציג עובדות לראיות שמציגים בעלי המקומונים, אתה נתקל בסירוב של בית המשפט לדון בעניין בגלל חופש הביטוי.

יורם מרציאנו: אנחנו מקווים שנתחיל לעשות סדר.

עו"ד יהושע שופמן: גם אנחנו מצמצמים מאד מאד את האפשרות לסגירת עיתון אבל זה לא מפתיע שפסק הדין האחרון המרכזי בנושא סגירת עיתון הוא משנת 83', שם השופט ברק קבע שכאשר עיתון משמש כלי בידי גורמי טרור במלחמתם נגד מדינת ישראל, ביטולו של הרשיון מהווה אמצעי בו משתמשת המדינה להגן על עצמה.

עו"ד יהושע שופמן: בהגנה על עצמה חייבת המדינה וחייבים הפועלים בשמה לעגן את פעולותיהם כדין והעיגון נמצא בתקנה 94 לתקנות ההגנה.

עו"ד יהושע שופמן: בית המשפט קיבל את העובדה שאפשר לסגור עיתון לא רק בגלל התוכן.

יורם מרציאנו: מה הסמכות המוצעת בהצעת החוק לסגירת עיתון ודרכי הערעור עליה?

עו"ד יהושע שופמן: הסמכות המוצעת היא בסעיף 7 – בית משפט מחוזי רשאי לאסור או להגביל את הוצאתו לאור של עיתון לרבות עיתון היוצא לאור מחוץ לישראל, שמופץ בישראל, אם השתכנע כי הוצאתו לאור של העיתון עלןלה לסכן את ביטחון המדינה או את ביטחון הציבור.

עו"ד יהושע שופמן: כאמור, הפרשנות היא: עלול לסכן ברמה של ודאות קרובה.

עו"ד יהושע שופמן: ההחלטה תהיה לתקופה ובתנאים שיקבע בית משפט.

עו"ד יהושע שופמן: החלטה זו נתונה לערעור לבית משפט עליון ובנוסף גם לעיון מחדש.

עו"ד יהושע שופמן: גם אם בית המשפט לא הגביל את הסגירה בזמן, הצד המעוניין יכול לחזור לבית המשפט אפילו אם פסק הדין הוא חלוט ואפילו אם ערעור על פסק הדין נדחה.

עו"ד יהושע שופמן: גם כעבור זמן צד יכול לבוא ולהגיד: השתנו הנסיבות, אנחנו מבקשים דיון מחדש בבית המשפט.

עו"ד יהושע שופמן: בוודאי שההצעה הזאת איננה מקלה עם האפשרות לסגור עיתון, אם זו השאלה שנשאלה.

יורם מרציאנו: זה הולך להיות יותר קשה.

עו"ד יהושע שופמן: בלי ספק.

יורם מרציאנו: עד היום היינו הולכים לקצין מחוז, שהוא פקיד של הממונה על המחוז ושם היינו יכולים.

עו"ד יהושע שופמן: קודם כל יותר קשה נורמטיבית, אבל עובדה שגם היום קשה וגם היום לא מרבים להשתמש בזה.

עו"ד יהושע שופמן: זה נכון ויש ביקורת משפטית, ביקורת בג"צית.

עו"ד יהושע שופמן: צריך לזכור שאנחנו מדברים באלו המקרים שנדונו בפסיקה על עיתונים שהיוו זרוע של ארגוני טרור.

עו"ד יהושע שופמן: היום, לפי חוקים אחרים, יש סמכויות אחרות.

עו"ד יהושע שופמן: למשל, לפי חוק איסור מימון טרור יש סמכות להחרים פיזית את הרכוש, כלומר גם את בית הדפוס וגם את המכשירים הפיזיים ואת החצרים של אותו עיתון אם יימצא שמדובר בזרוע של ארגון מחבלים.

עו"ד יהושע שופמן: הסמכות הזאת קיימת גם לפי חוקים אחרים וכאן הסמכות היא לא לתפוס את הרכוש הפיזי אלא סמכות לאסור את המשך ההפצה של אותו עיתון, שבית המשפט ימצא שהוצאתו עלולה לסכן ברמת ודאות קרובה את ביטחון המדינה או את ביטחון הציבור.

עו"ד יהושע שופמן: על כל סעיף יש יכולת להתווכח, לבחון את הפרטים.

עו"ד יהושע שופמן: ההצעה היא ברוח המלצות ועדת צדוק והיא איננה חופפת אותן אחת לאחת גם בצד ההקלה וגם בצד ההחמרה.

עו"ד יהושע שופמן: אנחנו לא הצענו, למשל, הגבלות נוספות על בעלות צולבת וריכוזיות בתחום העיתונים ואנחנו ממליצים להשאיר את הנושא הזה לחקיקה העוסקת באמצעי התקשורת האלקטרוניים, שיש בה הוראות לגבי בעלות צולבת בעיתונים וגם בדיני הגבלים עסקיים, הדינים הקיימים.

עו"ד יהושע שופמן: ודאי יהיה פה דיון ער בנושא הסגירה, אבל כפי שאנחנו רואים גם לפי החוק הקיים, בסמכות הזאת עושים שימוש לעיתים מאד מאד רחוקות.

עו"ד יהושע שופמן: השינוי שנראה בעיניים, אם החוק יתקבל, הוא שינוי יום יומי שנוגע למידת השקיפות – גם חובה לקבוע ממונה על תלונות הציבור בעיתון, שגם זה המלצה של ועדת צדוק.

עו"ד יהושע שופמן: זה השינוי הממשי שאנחנו נראה – שינוי בשקיפות ושינוי לטובת זכות הציבור לדעת מי עומד מאחורי העיתון.

עו"ד יהושע שופמן: מועצת העיתונות, מטבע הדברים, בהערותיה שמה את הדגש על סמכות הסגירה ולכן הסברתי מה המשמעויות.

עו"ד יהושע שופמן: הדברים שרשומים שם הם דברים פתירים מבחינת הערעור ומבחינת נוסחת האיזון, אבל אני לא מצפה שנגלה התנגדות, בוודאי לא מצד העיתונות, לשקיפות ולזכות הציבור לדעת, דבר שהוא מערכי היסוד של העיתונות.

אתי בנדלר: יש לי תחושה שהציפייה שלך לא תתגשם.

עו"ד יהושע שופמן: קשה לי להאמין.

עו"ד יהושע שופמן: בזה אסיים את הצגת הדברים וכניכנס לסעיפים אני אפרט.

יורם מרציאנו: תודה רבה.

יורם מרציאנו: עורכת הדין דבי גילד-חיו מהאגודה לזכויות האזרח, בבקשה.

עו"ד דבי גילד-חיו: תודה.

עו"ד דבי גילד-חיו: כפי שאמר קודמי, הצעת החוק הזאת נולדה בעקבות עתירות של האגודה לזכויות האזרח לביטול פקודת העיתונות ותקנות הגנה לשעת חירום.

עו"ד דבי גילד-חיו: אנחנו באמת מברכים על כך שהחוק הזה מוביל לביטול של הדברים האלה.

עו"ד דבי גילד-חיו: עם זאת, ובהמשך לדגשים שעורך הדין שופמן הדגיש, אנחנו חושבים שיש כמה הסדרים שנשארו והם פוגעים באופן מהותי במה שהצעת החוק הזאת היינו מצפים שהיא תגן עליו, חופש הביטוי וחופש העיתונות.

עו"ד דבי גילד-חיו: ראשית, הסמכות עצמה למנוע פרסום של עיתון, שהיינו מצפים שלא תהיה בכלל, בוודאי לא של פרסום טוטלי.

עו"ד דבי גילד-חיו: אפשר לדבר על תכנים מסוימים או על כתבות מסוימות, אבל מצב שבו צריך באופן טוטלי לאסור פרסום של עיתון הוא מאד מרחיק לכת.

עו"ד דבי גילד-חיו: ישנם סעיפים שמתייחסים להליכים של הגבלת הפרסום של העיתון, כמו האפשרויות לסטות מדיני הראיות ולקבל ראיות במעמד צד אחד.

עו"ד דבי גילד-חיו: נכון שיש רשות ערעור שלא צריכה להיות כתובה בחוק הזה, אבל לבית המשפט יש סמכות לבטל לתקופה בלתי מוגבלת והיינו מצפים שזה לא יהיה כך אלא לתקופה מוגבלת ועם עיון אוטומטי כל פעם מחדש בתנאים ובבקשות.

עו"ד דבי גילד-חיו: דברים נוספים בעייתיים – הגבלות על המוציא לאור, שהן עדיין בלתי מידתיות.

עו"ד דבי גילד-חיו: אם מישהו מורשע בפלילים הוא לא יכול במשך שבע שנים להיות מוציא לאור או להיות עורך של עיתון.

עו"ד דבי גילד-חיו: לפי ההגדרות של החוק זה יכול לחול גם על עיתונים עם תפוצה מאד קטנה, כמה אלפי עותקים בשבוע.

עו"ד דבי גילד-חיו: הכוונה היתה, אולי, למנוע מגורמים שליליים להשפיע באופן בלתי ראוי.

יורם מרציאנו: זה כולל גם את המקומונים?

יורם מרציאנו: מישהו עשה פעם בדיקה לגבי העניין הזה?

יורם מרציאנו: מועצת העיתונות?

יורם מרציאנו: היועצים המשפטיים?

יורם מרציאנו: מישהו בדק פעם את הסיפור של המקומונים?

יורם מרציאנו: מישהו בדק פעם כמה מקומונים עובדים בלי רשיון?

יורם מרציאנו: יש בדיקה שעשיתם בנושא?

פרופ' יחיאל לימור: הנתון האחרון שבדקתי במחקר שערכתי מראה שמופיעים במדינת ישראל כ-350 מקומונים.

פרופ' יחיאל לימור: למיטב ידיעתי רבים מהם מופיעים ללא רשיון, הם לא טרחו לבקש רשיון בעיקר משום שהם לא יודעים שהם צריכים רשיון ומשרד המשפטים והמשטרה לא אוכפים את חובת הרישוי.

יורם מרציאנו: אני יכול לומר מתוך נסיון אישי שבבואך לבית המשפט להגיש תביעת לשון הרע, בית המשפט אומר:

יורם מרציאנו: אנחנו לא יכולים לסתום לו את הפה בגלל חופש הביטוי.

יורם מרציאנו: זה דבר מאד תמוה ובעניין הזה אולי כדאי שגם פה נמצא איזשהו תיקון לנושא הזה כדי שנוכל לאכוף את זה משפטית כדי להגן על שמם הטוב של האנשים במדינת ישראל.

עו"ד דבי גילד-חיו: גם פרסומים, בין אם הם פוגעים בלשון הרע, בין אם הם גזעניים ואפילו אם הם פוגעים בביטחון המדינה, יש שורה מאד ארוכה של חוקים שיכולים לאפשר טיפול בדברים האלה.

עו"ד דבי גילד-חיו: אם מישהו פוגע בביטחון המדינה יש לפחות עשרה חוקים רלוונטיים שאפשר לתבוע אותו על פיהם, וכמובן גם אם אלה דברים גזעניים או דברים שהם לשון הרע או כל דבר פלילי אחר.

עו"ד דבי גילד-חיו: הפתרון הקיצוני של סגירת העיתון הוא בלתי מידתי ואין שום איזון בין הזכויות שנפגעות.

עו"ד דבי גילד-חיו: אי אפשר לסגור עיתון בגלל שאדם מפרסם משהו שהוא לשון הרע.

עו"ד דבי גילד-חיו: צריך לטפל בזה בכלים המתאימים והפרופורציונליים.

עו"ד דבי גילד-חיו: לגבי הדרישה של הפלילים – אנחנו מרגישים שזה בלתי מידתי בגלל שזה לא מדבר רק על עיתונים בתפוצה מאד רחבה וזה יכול לחול גם על עיתונים מאד קטנים.

עו"ד דבי גילד-חיו: לדעתנו אין איזון בין המטרה שרוצים להשיג לבין הכלי הדרסטי הזה.

עו"ד דבי גילד-חיו: היינו מצפים שהכלים יהיו יותר דומים למה שעשו עם השקיפות.

עו"ד דבי גילד-חיו: הציבור צריך לשקול, הוא צריך לדעת מי עומד מאחורי העיתון.

עו"ד דבי גילד-חיו: אנחנו יודעים שהתקשורת במדינת ישראל נשלטת על ידי בעלי ממון מעטים, כולם יודעים את זה ויודעים מה האינטרסים.

עו"ד דבי גילד-חיו: להגביר את השקיפות זה באמת הכיוון, ודאי לא בדרך של שלילת אפשרות מאנשים להוציא עיתונים.

עו"ד דבי גילד-חיו: יש תחושה, אצלנו לפחות, שאין שום התייחסות לכך שהעיתונות הכתובה היא רק חלק קטן מהתקשורת היום, שכוללת את האינטרנט בוודאי ואת רשתות טלוויזיה.

עו"ד דבי גילד-חיו: יש חוסר פרופורציה באפשרות ללכת לבית משפט לסגור עיתון מול זה שהתקשורת היום כל כך רחבה והדברים מתפרסמים ויוצאים החוצה.

עו"ד דבי גילד-חיו: לגבי הסעיפים הספציפיים נעיר הערות בהמשך.

יורם מרציאנו: מישהו יודע כמה עיתונים יומיים יוצאים בישראל?

פרופ' יחיאל לימור: 20 עיתונים.

אתי בנדלר: עורכת הדין גילד-חיו, כתבת שאת מתכוונת להגיש מסמך מפורט.

עו"ד דבי גילד-חיו: בוודאי, אבל עוד לא הספקנו.

אתי בנדלר: תשתדלי להמציא את המסמך כמה שיותר מהר.

יורם מרציאנו: תודה.

יורם מרציאנו: פרופ' יחיאל לימור, בבקשה.

פרופ' יחיאל לימור: אני אדבר בשני קולות – ראשית בקולה של מועצת העיתונות, שאני חבר הנשיאות שלה כנציג ציבור ואחר כך אני אדבר בשמי שלי כחוקר תקשורת.

פרופ' יחיאל לימור: יכולתי להביא את הנתונים כי זה תחום המחקר שלי.

פרופ' יחיאל לימור: בשמי ובשם מועצת העיתונות אנחנו מברכים על הרעיון לבטל את פקודת העיתונות המנדטורית.

פרופ' יחיאל לימור: זאת פקודה שאין לה מקום בספר חוקים של מדינה מודרנית, לא רק משום שהיא נחקקה בתקופה הבריטית, תקופה של שלטון קולוניאלי, אלא משום שבמדינות הדמוקרטיות הנאורות והמודרניות אין חוקים מהסוג הזה.

פרופ' יחיאל לימור: אני גם שמח שבמידה מסוימת נסמכים על ועדת צדוק, אבל לצערי עושים את זה באיחור של 12 שנים.

פרופ' יחיאל לימור: הדוח של ועדת צדוק הוגש ב-1997, אבל מאז השתנתה מפת התקשורת בישראל, השתנתה מפת התקשורת בעולם, השתנתה המפה הפוליטית והשתנתה הטכנולוגיה.

פרופ' יחיאל לימור: דוח ועדת צדוק היה יפה לשעתו, היום דוח ועדת צדוק הוא, במידה רבה, אנכרוניסטי.

פרופ' יחיאל לימור: אני אתן דוגמה: מי שמדבר היום על עיתונות ולא מדבר על אינטרנט, מדבר על ההיסטוריה.

פרופ' יחיאל לימור: ועדת צדוק מדברת על עיתונות כתובה.

פרופ' יחיאל לימור: בימיה עוד לא היה אינטרנט.

פרופ' יחיאל לימור: להסתמך על ועדת צדוק זה רק אסמכתא אחת שאפשר להסתייע בה ברמת החשיבה, לא ברמת העובדות.

יורם מרציאנו: בכל יומיים קם במדינה אתר חדש.

פרופ' יחיאל לימור: לא רק במדינה אלא בכל העולם קם אתר חדש.

פרופ' יחיאל לימור: בתחום התקשורת אנחנו לא ייחודיים בשום דבר בעולם.

פרופ' יחיאל לימור: במקרה הטוב אנחנו מחקים אחרים בהצלחה ובמקרה הרע אנחנו מחקים אותם שלא בהצלחה.

פרופ' יחיאל לימור: אנחנו לא מקוריים.

פרופ' יחיאל לימור: הבעיה העיקרית של הצעת החוק, ועליה ההתנגדות העיקרית של מועצת העיתונות, היא שבמדינה דמוקרטית מתוקנת בשנת 2008, כשמוצע חוק עיתונות הסעיף הראשון שבו היה צריך להבטיח את חופש העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: החופש הזה איננו מובטח בהצעת החוק.

פרופ' יחיאל לימור: הוא איננו מוזכר בהצעת החוק.

פרופ' יחיאל לימור: למעשה זה חוק לפיקוח על העיתונות או להגבלה על העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: זה לא חוק עיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: אם היה חוק שמבטיח קודם כל את זכויות העיתונות ואחר כך, במקרים מסוימים, היה בא להטיל מגבלות, זה היה סיפור אחר, אבל זה קיים רק בהערת אגב.

פרופ' יחיאל לימור: הצעת, מר מרציאנו, להוסיף סעיף לחוק, אבל למיטב ידיעתי יש לפחות מאה חוקים בספר החוקים, שמאפשרים להטיל מגבלות, הגבלות ועונשים על עיתונים שפשעו וחטאו.

פרופ' יחיאל לימור: לא צריך חוקים נוספים, ספר החוקים שלנו מלא החל מפגיעה בביטחון המדינה וכלה בצנעת הפרט.

פרופ' יחיאל לימור: אנחנו בעצם עוסקים בחוק שנועד, במידה רבה, להגביל את העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: שני המשפטים המרכזיים בדוח ועדת צדוק היו אלה: "אין לקיים בידי גורם כלשהו ברשות המבצעת, ובכלל זה כל רשות צבאית או מנהלית, סמכות לסגור עיתון לתקופה קצובה או לצמיתות".

פרופ' יחיאל לימור: עוד נאמר בוועדת צדוק: "אין לקיים סמכות לסגור עיתון בידי בית המשפט".

פרופ' יחיאל לימור: מבחינתנו, כמי שאמונים על חופש העיתונות במדינה דמוקרטית זאת הליבה של דוח ועדת צדוק והנה באה הצעת החוק, שמר שופמן הגן עליה, ובעצם מקעקעת מן היסוד את ליבתו ואת לוזו של דוח ועדת צדוק.

פרופ' יחיאל לימור: אני מציע לא להיכנס לדיון פרטני בסעיפים ולמועצת העיתונות יש הערות לגבי סעיפים שונים.

פרופ' יחיאל לימור: אני אדבר רק על סוגיית השקיפות.

פרופ' יחיאל לימור: במלוא חוסר הענווה ובמלוא חוסר הצניעות אני אומר שפרופ' דן כספי ואני היינו הראשונים שהבאנו למדינת ישראל בתחילת שנות התשעים את המונחים ברוני התקשורת.

פרופ' יחיאל לימור: היינו הראשונים שחשפנו – מר מיבי מוזר עמד בצד השני של המתרס ונאבק בנו נגד ההתקפות שלנו על ברוני התקשורת – ותבענו שקיפות.

פרופ' יחיאל לימור: היום, כמי שעמד בראש המאבק, אני סבור שהנוסח המוצע הוא דרקוני.

פרופ' יחיאל לימור: מדוע שיניתי את דעתי?

פרופ' יחיאל לימור: לא נקניתי על ידי העיתונים.

פרופ' יחיאל לימור: הסיבה לכך היא כפולה: ערכית ומעשית.

פרופ' יחיאל לימור: ברמה הערכית, כדי שאמצעי התקשורת ימלאו את התפקיד שלהם ככלב השמירה של הדמוקרטיה והם יוכלו גם לנשוך, לא רק לנבוח, הם צריכים להיות בעלי עוצמה כלכלית.

פרופ' יחיאל לימור: כל פגיעה באינטרסים הכלכליים של אמצעי התקשורת תחליש את עוצמתם כממלאי התפקיד הדמוקרטי שלהם.

פרופ' יחיאל לימור: מבחינה מעשית, אני לא מכיר אף מדינה דמוקרטית בעולם, שבה מחייבים עיתונים לחשוף את העסקים שלהם.

פרופ' יחיאל לימור: מה שמטריד אותי הוא שקל לעקוף את זה כי ירשמו את זה על שם הנכד והסבתא ואף אחד לא יוכל לעקוב אחרי העניין.

אתי בנדלר: אתה מוכן להרחיב קצת את דבריך בעניין הזה?

אתי בנדלר: אני לא מצליחה להבין איך חובת הגילוי עלולה לפגוע באינטרסים הכלכליים שלהם.

יורם מרציאנו: הייתי אומר הערה, שבעלי העיתונים לא יאהבו, אבל מי שמכיר אותי יודע שלפעמים אני אומר דברים לא פופולריים.

יורם מרציאנו: אני לא מכיר הרבה מדינות בעולם שהאינטרסים הכלכליים קובעים את סדר היום.

יורם מרציאנו: בעניין הזה הייתי מציע לא לומר את מה שאמרת.

יורם מרציאנו: ראינו בשנתיים-שלוש האחרונות איך בדיוק הדברים קורים.

פרופ' יחיאל לימור: אני לא אתן את הדוגמאות של ברלוסקוני, אני לא אתן את הדוגמאות של ברננדו דה מלו בברזיל, אבל אני יכול לתת לך עשרות דוגמאות שבהן אנשי התקשורת מעורבים בפוליטיקה ומעורבים בעסקים.

פרופ' יחיאל לימור: קודם כל זה עסקים.

פרופ' יחיאל לימור: צריך להבין דבר אחד – אמצעי התקשורת נולדו כעסק פרטי מהמצאת הדפוס והאגדה שאומרת שאמצעי התקשורת משרתים את הציבור, היא אגדה.

פרופ' יחיאל לימור: העיתונות נולדה מראשיתה אחרי המצאת הדפוס ב-453 כעסק פרטי.

פרופ' יחיאל לימור: הרדיו קם בארצות הברית כעסק פרטי.

פרופ' יחיאל לימור: הטלוויזיה קמה כעסק פרטי ורק באירופה המציאו את המודל של השידור הציבורי, שגם הוא הולך ומתמוסס.

פרופ' יחיאל לימור: תקשורת היא קודם כל ביזנס.

פרופ' יחיאל לימור: האם אנחנו מפקחים על עסקים אחרים?

יורם מרציאנו: ומה עם ההשלכות של האינטרסים הכלכליים של מה שמתפרסם בעיתון?

פרופ' יחיאל לימור: ומה עם ההשלכות של מסעדה שמגישה מזון רע?

יורם מרציאנו: אם היא נותנת מזון רע, אנחנו יודעים איפה זה נגמר.

יורם מרציאנו: עם ההשלכות הכלכליות על מה שמתרחש בתוך העיתון אנחנו יודעים איך זה נגמר במדינת ישראל.

יורם מרציאנו: אנחנו לא עוסקים באינטרסים של בעלי המסעדות וזה לא דומה.

יורם מרציאנו: אני חושב שהדוגמה הזאת לא היתה טובה.

יורם מרציאנו: בסוף, הקורא בבית, קורא את האינטרסים הכלכליים ולא את מה שבאמת חושב אותו איש ציבור.

פרופ' יחיאל לימור: בשם מועצת העיתונות אני מכריז קבל עם ועדה – הלוואי שיוגשו למועצת העיתונות יותר תלונות על עבירות של העיתונים.

פרופ' יחיאל לימור: אחד מתפקידיי במועצת העיתונות הוא לשבת בבתי הדין לאתיקה ולמרבה הצער יש מיעוט של תלונות.

פרופ' יחיאל לימור: במקום להשמיע תלונות, הערות, גערות או הארות על העיתונות בפורומים כאלה, אנא, הגישו לנו תלונות.

פרופ' יחיאל לימור: אנחנו נטפל בתלונות ואם יש דבר שעיתונים ואמצעי תקשורת נאבקים בו הוא נגד הרשעות במועצת העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: מר מוזר מייצג לפחות שני עיתונים והוא נאבק כדי שהם לא יקבלו הרשעות במועצת העיתונות.

יורם מרציאנו: אני מבין שחלק מהעיתונים הגדולים בכלל לא חברים במועצת העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: זה לא מונע ממועצת העיתונות לדון בתביעות ובתלונות נגדם.

מיבי מוזר: כדי שיהיה ברור, גם אותם עיתונים שלא חברים במועצת העיתונות הודיעו מפורשות שהם כפופים לכללי האתיקה של מועצת העיתונות ונשפטים במועצת העיתונות ומופיעים בה בכל הדיונים של ועדות האתיקה.

מיבי מוזר: אי ההשתתפות היא אולי בהחלטות הגדולות, מטעמים שונים.

מיבי מוזר: כשזה נוגע לאתיקה אין ויכוח בנושא.

לאה ורון: מה נפקות ההחלטה של מועצת העיתונות?

פרופ' יחיאל לימור: בעידן המודרני שבו אנחנו חיים, שם טוב ואתיקה הם גם מקדמי מכירות ומקדמי עסקים.

פרופ' יחיאל לימור: המאבק של 'ידיעות אחרונות', של 'הארץ', של 'מעריב' ושל אמצעי תקשורת אחרים נגד הרשעות בבתי הדין לאתיקה נובע מדבר אחד: במשך שנים היה מעין קשר של שתיקה לא פורמלי באמצעי התקשורת וכאשר עיתון אחד הורשע או התנהג לא יפה, העיתון האחר לא כתב עליו.

פרופ' יחיאל לימור: הכל נשאר במשפחה.

פרופ' יחיאל לימור: זה היה כך במשך שנים רבות, אבל זה נגמר בשנים האחרונות.

פרופ' יחיאל לימור: היום, כאשר עיתון אחד מורשע, העיתונים האחרים ואמצעי התקשורת האחרים מפרסמים את זה.

פרופ' יחיאל לימור: דומני שבתי הדין לאתיקה פועלים ביושר ואתה רואה לא פעם שבאים סוללות עורכי דין כדי להגן על הלקוחות שלהם.

פרופ' יחיאל לימור: ברגע שיש פסק דין הוא מתפרסם בכל אתרי האינטרנט.

פרופ' יחיאל לימור: אין נשק אחר, הנשק הוא מוסרי.

יורם מרציאנו: הגשתי תביעה נגד עיתון גדול במדינת ישראל ובסוף, כשזה נגמר בפשרה של התנצלות, עליי היתה כתבה של שבעה עמודים וההתנצלות היתה של ארבע מילים, שאף אחד לא ראה.

אתי בנדלר: אני עדיין מצפה לתשובה.

פרופ' יחיאל לימור: איך השקיפות תפגע בעסקים?

פרופ' יחיאל לימור: הרבה מאד עסקים, וכל אנשי העסקים יודעים את זה, מתנהלים לפעמים בצורה חשאית, לא בצורה גלויה.

פרופ' יחיאל לימור: חשיפה עלולה לפגוע בעסקים.

פרופ' יחיאל לימור: אני אדבר באופן אישי, לא בשם מועצת העיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: אנחנו עדים היום באירופה וגם בארצות הברית לתופעה שמכנים אותה בשם תסמונת החקיקה.

פרופ' יחיאל לימור: תסמונת החקיקה מנסה להגביל את אמצעי התקשורת בדרכים שונות.

פרופ' יחיאל לימור: כל מגבלה שמטילים על אמצעי התקשורת, החל משקיפות, מחשיפה ומדיווחים.

פרופ' יחיאל לימור: ..

פרופ' יחיאל לימור: מדוע לחייב עיתון למנות אומבודסמן?

פרופ' יחיאל לימור: אם הוא רוצה, שימנה ואם הוא לא רוצה, שלא ימנה.

פרופ' יחיאל לימור: אם הוא לא ימנה אומבודסמן, יהיו תלונות של הקוראים ויפסיקו לקרוא את העיתון.

פרופ' יחיאל לימור: למה לעסוק בזה?

פרופ' יחיאל לימור: כל חובה כזאת מקשה על אמצעי התקשורת, מטילה עליהם כבלים, מטילה עליהם מעמסה ובסופו של דבר תפגע בחוסן הכלכלי שלהם.

פרופ' יחיאל לימור: היום, בעידן המודרני, אנחנו צריכים להבטיח שאמצעי התקשורת יהיו חזקים כדי שהם יוכלו למלא את תפקידם ומצד שני צריך למנוע את זה שהם יפגעו בחברה, אבל לצורך זה יש לנו כמאה חוקים שמבטיחים את שלומה ואת רווחתה של החברה.

יורם מרציאנו: תודה.

יורם מרציאנו: אני מעביר את רשות הדיבור לעורך הדין זאב ליאונד מעיתון 'הארץ'.

עו"ד זאב ליאונד: יש הרבה מה לומר על מה שיש בחוק, אבל הדבר הבולט ביותר הוא דווקא מה שאין בחוק ואין בו את כל כלי התקשורת המרכזיים במדינת ישראל, שקודם כל, עוד לפני האינטרנט, אלה ערוצי הטלוויזיה, ערוצי הרדיו, הרדיו האיזורי.

עו"ד זאב ליאונד: כל הדברים הללו קובעים הרבה יותר את סדר היום הציבורי מאשר עיתון.

עו"ד זאב ליאונד: מי שקובע את סדר היום הציבורי ומשפיע על דעת הקהל הם ערוצי הטלוויזיה, כל התקשורת האלקטרונית.

עו"ד זאב ליאונד: יש פה בעיה היסטורית כי כל החוק הזה הלך בעקבות ועדת צדוק.

עו"ד זאב ליאונד: נכון, ועדת צדוק היתה ועדה חשובה והיישום שלה בא בשלב מאד מאוחר, אבל הדבר החשוב מכל הוא שאותה ועדת צדוק קיבלה מנדט בסעיף 2 להמלצות אך ורק לעיתונות הכתובה.

עו"ד זאב ליאונד: לקחו את ההמלצות הללו ועשו חוק, שהיה אמור לדבר על עיתונות.

עו"ד זאב ליאונד: לעיתונות יש היום אין סוף מופעים, לא רק בפרינט.

עו"ד זאב ליאונד: פרינט היום הוא הגורם הכי חלש בשוק העיתונות בכלל בעולם.

עו"ד זאב ליאונד: זה שוק שהולך ויורד, הולך ומתדרדר.

יורם מרציאנו: אני מבין שאין לנו בעיה עם בעלי האינטרסים בטלוויזיה.

יורם מרציאנו: הם מפרסמים את בעלי האינטרסים.

יורם מרציאנו: אתה רואה את שידורי קשת ואתה יכול להוציא מהאינטרנט מי הם בעלי האינטרסים.

פרופ' יחיאל לימור: זאת תמונה חלקית מאד.

יורם מרציאנו: קיבלתי את הדף הזה מהיועץ המשפטי וממשרד המשפטים.

יורם מרציאנו: בלחיצת כפתור על האינטרנט הם קיבלו את כל הפרטים, מי הם בעלי העניין, מי הם בעלי האינטרסים.

פרופ' יחיאל לימור: זאת תמונה חלקית.

פרופ' יחיאל לימור: אני מציע שתבקש ממר שופמן שיסביר את דבריי.

מיבי מוזר: אתה יודע איפה הוא מחזיק עסקים ברחבי העולם?

מיבי מוזר: לפי החוק הזה הוא יצטרך להוסיף עיתון שלם כתוספת שתסביר באיזה חברות בעולם הוא מחזיק מניות או אינטרסים אחרים.

יורם מרציאנו: עורך הדין שופמן, אני מציע שתרשום את הדברים ואני אבקש ממך אחר כך להתייחס אליהם.

עו"ד זאב ליאונד: אין שום חובה סטטוטורית באמצעי התקשורת האלקטרוניים ואם זאת היתה הבעיה, זה היה עניין אחר.

עו"ד זאב ליאונד: אני לא מבין את חוסר השוויון הזה.

יורם מרציאנו: יש להם רגולטורים.

עו"ד זאב ליאונד: אין שום דבר בין הרגולטורים לבין שלוש ההוראות המרכזיות בחוק הזה.

עו"ד זאב ליאונד: הרגולציה היתה מתחייבת והרגולציה לא התייחסה לנקודות שנוגע בהן החוק הזה.

עו"ד זאב ליאונד: כאן הקיפוח, חוסר השוויון וחוסר המידתיות מתגברים עוד יותר כי הן הרדיו והן הטלוויזיה מקבלים משאב ציבורי.

עו"ד זאב ליאונד: הם מקבלים זכיון ומקבלים משאב מן הציבור.

עו"ד זאב ליאונד: עיתונות כתובה היא עסק פרטי והיא לא קיבלה שום דבר מן המדינה.

עו"ד זאב ליאונד: היא עסק פרטי לכל דבר ועניין ובכך יש הבדל גדול.

יורם מרציאנו: הם מקבלים מהמדינה אבל לא תמיד הם עומדים במה שהמדינה מצפה מהם.

יורם מרציאנו: גם את זה צריך לומר ביושר.

יורם מרציאנו: ראינו פה דיון כזה לפני כשבוע בעניין של ערוץ מסוים.

עו"ד זאב ליאונד: עיתון זה עסק פרטי וזה עסק גדול.

עו"ד זאב ליאונד: חוסר השוויון הזה מקומם כי הוא נשען על ועדת צדוק, אבל ועדת צדוק קיבלה מנדט רק לעיתונות כתובה.

עו"ד זאב ליאונד: אם באמת רוצים להסדיר את הנושא הזה בצורה יסודית ובצורה רצינית, האם יש מקום להיכנס להליך כל כך ארוך, ממושך, יקר ובאמת חשוב בלי לפתור את הבעיות העיקריות?

עו"ד זאב ליאונד: אמר פרופ' לימור שנושא חופש העיתונות חסר פה.

עו"ד זאב ליאונד: לי חסר גם העניין של החסיון העיתונאי, חסיון המקורות שמוסדר היום רק בפסיקה.

עו"ד זאב ליאונד: מדוע זאת לא הזדמנות לקבוע את שני הדברים הללו לקבוע בחוק?

עו"ד זאב ליאונד: אלה דברים חשובים מאד לציבור, הם מאד מרכזיים ומאד שולטים על נושא העיתונות.

עו"ד זאב ליאונד: במקום זה עשו חוק ואת כל הבעיות הטילו דווקא על העיתונות הכתובה.

עו"ד זאב ליאונד: זה בולט בעניין נוסף – רדיו.

עו"ד זאב ליאונד: עם כל הכבוד, תחנת 99, בעל השליטה לא צריך לפרסם את ההחזקות שלו בשום מקום ועיתון 'יתד נאמן' צריך לפרסם את כל ההחזקות שלו בכל רחבי תבל?

עו"ד זאב ליאונד: זה נשמע הגיוני?

דנה נויפלד: הוא כן צריך לפרסם לפי חוק הרשות השנייה.

עו"ד זאב ליאונד: הוא לא צריך לפרסם.

עו"ד זאב ליאונד: אני לא מדבר על כך שהוא צריך להציג דברים חלקיים, עם כל הכבוד.

עו"ד זאב ליאונד: מי יכול להשפיע יותר, בעל מקומון שנכנס לחוק או עורך משנה של שוק ההון?

עו"ד זאב ליאונד: למה הוא לא צריך לפרסם את כל ההחזקות שלו?

עו"ד זאב ליאונד: הרי הוא יכול להשפיע הרבה יותר.

עו"ד זאב ליאונד: ומה עם חברי הכנסת?

עו"ד זאב ליאונד: אולי גם הם צריכים לפרסם?

עו"ד זאב ליאונד: ומה עם העורכים?

עו"ד זאב ליאונד: אי אפשר לקחת מתחם אחד ולעשות את זה.

עו"ד זאב ליאונד: זה לא דבר שקיים בעולם.

עו"ד זאב ליאונד: באנגליה זה לא קיים, בארצות הברית אין דבר כזה, בארצות אירופה אין דבר כזה.

עו"ד זאב ליאונד: יש פרסום בצרפת.

יורם מרציאנו: חברי הכנסת מפקידים את הנתונים אבל לא מפרסמים אותם.

עו"ד זאב ליאונד: אבל הציבור לא יודע.

עו"ד זאב ליאונד: אם אני אשאל מי הבעלים של רדיו 99, מי יידע?

עו"ד זאב ליאונד: הדברים הללו צריכים להיות מוסדרים או לכולם או לאף אחד.

עו"ד זאב ליאונד: הבעיה המרכזית בחוק הזה היא שהוא לא מידתי.

עו"ד זאב ליאונד: הוא לקח עניין צר בעיתונות הכתובה, זאת שיורדת, זאת שהנתח שלה הולך ומצטמצם כל יום ועליה הוא רוצה להפיל את כל הדברים שיש.

עו"ד זאב ליאונד: יש דברים שאפשר להעיר עליהם אחד לאחד, אבל זה יהיה בדיונים הבאים והמפורטים.

עו"ד זאב ליאונד: כדי שהחוק יהיה מידתי הוא צריך לחול על כולם.

עו"ד זאב ליאונד: יש גם כשלים בנושא בית משפט בכל נושא הראיות.

עו"ד זאב ליאונד: אפשר בהליך של סגירת עיתון לנהל דיון בלי להראות את הראיות לצד השני.

עו"ד זאב ליאונד: עושים את זה בדברים מאד יוצאי דופן.

עו"ד זאב ליאונד: רוצים שיהיה חופש עיתונות ויהיה חסיון לעיתונות, אבל לדעתי הולכים מהלך אחורנית.

עו"ד זאב ליאונד: במיוחד מקוממת העובדה שבהצעת החוק אומרים: עיתון, כמשמעות המילולית, בלי הגדרה.

עו"ד זאב ליאונד: כלומר, מישהו כאילו כיוון לעיתונות הכתובה בלבד ואת כל השאר הוציא החוצה.

עו"ד זאב ליאונד: העניין הזה צריך לבוא לידי תיקון.

עו"ד זאב ליאונד: החוק הזה הוא חוק חשוב, יש בו הרבה עקרונות חשובים, אבל מי שכתב את הצעת החוק צריך לקחת אחורה, להתנתק מוועדת צדוק, עם כל הכבוד לה, שהיתה בתקופה אחרת ובזמן אחר.

לאה ורון: בעמוד 483 יש הגדרה של עיתון.

עו"ד זאב ליאונד: בסעיף 1 נאמר:

עו"ד זאב ליאונד: מצומצמת מזו שבפקודת העיתונות, ורוצים לעשות תיקון לפקודה.

עו"ד זאב ליאונד: אומרים המונח עיתון, במשמעותו המילולית בלא הגדרה חקיקתית.

עו"ד זאב ליאונד: זה לא נראה טוב.

עו"ד זאב ליאונד: אני חושב שצריך להתאים את החוק לתקופה ולכלול בו את שני האלמנטים המרכזיים: חופש העיתונות וחסיון המקורות.

יורם מרציאנו: אני מודה לך.

יורם מרציאנו: עורך הדין מיבי מוזר, בבקשה.

מיבי מוזר: אני אקצר מאד מכיוון שהדברים הכלליים נאמרו על ידי הפרופ' לימור ועל ידי חברי, עורך הדין ליאונד.

מיבי מוזר: אני יכול להוסיף קצת להשכלה הכללית שלנו.

מיבי מוזר: בית המשפט העליון כבר אמר שהעיתונות היא רשות מעין ציבורית ובעצם בזה פתר את הבעיה משום שאם היא רשות מעין ציבורית בואו נתייחס אליה כך ונבדוק אותה על פי אמות מידה כאלה ונראה אם דירקטורים של רשויות ציבוריות אחרות, למשל, צריכים לפרסם לציבור את ההחזקות שלהם.

מיבי מוזר: אם יפרסמו, נניח, החזקות, מי אומר שזה המימון?

מיבי מוזר: הרי הכוח שמאחורי העיתון הוא לפעמים המימון ואולי מישהו נתן מימון ושם את גיסו או את אחותו בתור בעלת מניות?

מיבי מוזר: איזה ערך יש לזה?

מיבי מוזר: נסיון השקיפות, כפי שהוא נעשה כאן, לא מעלה ולא מוריד.

מיבי מוזר: נאמר יותר מזה – אם יש עורך של מדור כלכלי בעיתון או של שוק ההון, אותו עורך כוחו והשפעתו על העיתון הרבה יותר ממישהו שאולי יש לו 5% בעיתון והוא צריך לגלות את כל מה שיש לו.

מיבי מוזר: נתתי דוגמה לאנשים שבאו מחו"ל והשקיעו בעיתונות פרטית בישראל.

מיבי מוזר: יש להם החזקות בכל העולם וכל מיני דברים שאין להם שום קשר עם מדינת ישראל.

מיבי מוזר: יש נסיון להטיל חובת שקיפות שנכנסת לפרטי פרטים – כל דירקטור, כל אחד שיש לו 5% מניות צריך לפרט כל מיני דברים ואולי הוא בכלל דירקטור ציבורי בחברה הזאת ואין לו שום השפעה על תוכן העיתון.

מיבי מוזר: יתרה מזאת, יש לי הרגשה שכאשר כל עיתונאי יידע את רשימת ההחזקות, הוא לא ייגע בתחקירים.

מיבי מוזר: היום הוא לא יודע והוא כותב ומביא תחקירים לעיתון.

מיבי מוזר: חלק מהתחקירים, שבעלי העיתון לא תמיד אוהבים, מתפרסמים.

מיבי מוזר: הדרישה הזאת מופרזת ואין לה דומה.

מיבי מוזר: ניסינו לחפש היכן בעולם דורשים מעיתונות פרטית, שלא מקבלת מהמדינה דבר, להתפשט כדרך שההצעה הזאת דורשת, אבל לא מצאנו דוגמאות.

יורם מרציאנו: אני מבין שהבעיה העיקרית בחוק היא השפעת האינטרסים בתוך העיתונים.

מיבי מוזר: לא.

מיבי מוזר: הבעיה המרכזית היא שהחוק הזה לא אומר מילה וחצי מילה על חופש הביטוי.

מיבי מוזר: הבעיה המרכזית היא שהחוק הזה לא אומר מילה וחצי מילה על הגנה על הזכות שבית המשפט העליון נתן לעיתונאים בקשר לחסיון.

מיבי מוזר: הוראות החוק באות לאפשר סגירה טוטלית של עיתון מבלי שהעיתון יידע למה הוא נסגר.

מיבי מוזר: בחדרי חדרים נותנים לשופט איזשהו מסמך, כתוצאה מזה השופט סוגר ואומרים: אתה יכול לערער על זה.

מיבי מוזר: איך אתה מערער אם אתה לא יודע למה נסגרת?

מיבי מוזר: החוק הזה מאפשר את זה.

מיבי מוזר: לוקחים הוראות שהן אולי אפילו יותר קשות מההוראות של הפקודה המנדטורית ומנסים להטיל אותן על עיתון במדינה דמוקרטית.

מיבי מוזר: לזכותו של עורך הדין שופמן אני אומר שהוא הצביע על חלק מהחולשות ואמר:

מיבי מוזר: אנחנו אמנם כתבנו רק ביטחון המדינה וביטחון הציבור, אבל אנחנו בעצם מתכוונים למה שבית המשפט העליון כבר פסק בעניין.

מיבי מוזר: אלה דברים בולטים וכשאתה קורא את החוק אתה רואה, לכאורה, נסיגה מההחלטות שנקבעו ב-53' בפסק דין קול העם.

מיבי מוזר: שם סגרו שני עיתונים לחמישה ימים ולעשרה ימים ואגרנט קבע שם כי לא ניתן לעשות את זה כפי שזה נעשה וקבע כל מיני מגבלות, שבחוק הזה נעלמו.

מיבי מוזר: מאז באו פסקי דין רבים ואימצו את המגבלות הללו והן לא קיימות בחוק.

מיבי מוזר: נאמר כאן שהחוק הזה נראה כמו חוק להגבלת חופש העיתונות וזאת תחושה מאד לא טובה.

מיבי מוזר: אני מציע שננסה להידמות לאותן מדינות, שאין בהן חוק עיתונות, שהעיתונות פועלת על פי רשימה ארוכה מאד של חוקים, שמגבילים אותה.

מיבי מוזר: היושב ראש הזכיר את נושא לשון הרע ואת מודעות ההתנצלות הקטנות.

מיבי מוזר: אני רוצה לבשר לכם שאם פרסמו שאדם עמד למשפט או נעצר או חשוד והוא פונה לעיתון ואומר: ראו, סגרו לי את התיק, במדינת ישראל יש היום חובה על פי חוק לפרסם את זה ככל האפשר באותה מידה.

יורם מרציאנו: לא נעים לי לומר לך משהו – ברחתי מהמשטרה כשהתגלחתי והיו כותרות גם בעיתונים הראשיים.

יורם מרציאנו: פניתי לכל העורכים, אבל אף אחד מהם לא כתב מילה אחת אחרי שקיבלתי דוח של 100 שקלים.

יורם מרציאנו: לא נעצרתי, לא נחקרתי ואני לא אזכיר את כל מה שהיה, אבל פניתי לעורכי כל העיתונים הגדולים – 'מעריב', 'ידיעות אחרונות' ו'הארץ' אבל זה לא עזר.

מיבי מוזר: אני לא רוצה להמליץ לך לאיזה עורך דין לפנות, אבל אני כן יכול לומר לך שיום יום אני נאבק באנשים שהם לא בעלי עמדה שמבקשים לפרסם באותה צורה.

מיבי מוזר: מנסים לשכנע אותם לרדת קצת בדרישה, אבל הם אומרים לי: כתוב בחוק ומה שכתוב בחוק תקיימו.

מיבי מוזר: העיתונים, למרות גודלם וכוחם, נאלצים להתקפל בעניין הזה לעיתים קרובות.

מיבי מוזר: יכול להיות שקוראים לזה ידיעה עיתונאית ולא דווקא התנצלות ולכן לא קוראים את זה כל כך, אבל הדרישה קיימת בחוק.

יורם מרציאנו: שמחתי לשמוע את זה ממך.

מיבי מוזר: נאמר כאן שיש 100 חוקים שמטילים מגבלות על העיתונות.

מיבי מוזר: אני מודיע לכם שלצורך השיעור באוניברסיטת בר-אילן מצאתי למעלה מ-100 חוקים שמטילים מגבלות על העיתונות והחוקים האלה מספיקים בהחלט.

מיבי מוזר: אין לי תחושה שחסרות לנו דווקא ההוראות של חוק העיתונות.

מיבי מוזר: תודה רבה.

יורם מרציאנו: תודה רבה.

יורם מרציאנו: גב' נילי בן-גיגי וולף, מנכ"לית האגודה לזכויות הציבור לדעת, בבקשה.

נילי בן-גיגי וולף: בראשית דבריי אני רוצה להצטרף לדבריה של נציגת האגודה לזכויות האזרח בישראל.

נילי בן-גיגי וולף: אנחנו מצטרפים בכל פה לנקודות שהיא העלתה ולפגיעה החמורה שיש לטעמנו בסעיפי ההגבלות על ההוצאה לאור ועל עבר פלילי.

נילי בן-גיגי וולף: זאת פגיעה גם בחופש העיסוק וגם בחופש הביטוי.

נילי בן-גיגי וולף: אני מבקשת לברך על סעיף השקיפות כי אני חושבת שבניגוד למה שנאמר פה התקשורת חזקה מספיק כדי לעמוד בשקיפות הזאת.

נילי בן-גיגי וולף: גם אם לטענת חלק מהדוברים מידת השקיפות הקיימת בגופי תקשורת אחרים לא מספקת, הרי שיש שם איזושהי מידה של שקיפות, שכבר היום משמשת אזרחים וארגונים כדי לפנות ולהעלות דברים בעוד שבעיתונות אין שום שקיפות.

נילי בן-גיגי וולף: אני מבקשת להפנות את תשומת הלב לסעיף שמדבר על בירור תלונות הציבור.

נילי בן-גיגי וולף: אנחנו מברכים על הסעיף הזה, אנחנו חושבים שהוא נכון וראוי, אבל בניסוח הנוכחי שלו הוא חסר ולכן לקוי.

נילי בן-גיגי וולף: למה הכוונה?

נילי בן-גיגי וולף: המעמד של ממונים על תלונות הציבור בגופי השידור האחרים הוסדר בחוק בצורה מאד ברורה, כלומר הם עצמאיים, דבר המאפשר להם לשקול באופן אמיתי את תלונות הציבור ללא שיקולים חיצוניים אחרים.

נילי בן-גיגי וולף: אנחנו מאד מבקשים שהניסוח כן יתייחס ויסדיר בצורה ברורה את המעמד של הממונה בתוך העיתון, מה הסמכויות שלו, איזה פעולות הוא כן יכול לפעול, לדרוש תיקונים, לדרוש התנצלויות, כל דבר שנראה לנכון.

נילי בן-גיגי וולף: נכון שקיימים היום בחוק סעיפים שמאפשרים לכל אזרח לתבוע, אבל בפועל האדם הנפוץ לא ירוץ לתבוע על כל פגיעה.

נילי בן-גיגי וולף: זה לא כלי כל כך נגיש ופשוט עבור כל אדם ולכן מן ההגינות והאמינות של גוף תקשורת להעמיד לרשות הציבור בתוך גוף התקשורת עצמו איזשהו נציג שיאפשר לו להעלות תלונות ולברר אותן בצורה אמיתית.

נילי בן-גיגי וולף: אנחנו מאד נשמח על פירוט יותר של הסעיף הזה, אל מי מוגש הדוח, למי נותנים דין וחשבון, מי יכול לתת סעד משפטי לאותו ממונה במצב שהוא נתקל בניגוד אינטרסים בתוך העיתון וכן הלאה.

נילי בן-גיגי וולף: תודה.

יורם מרציאנו: תודה רבה לך.

יורם מרציאנו: אני רואה שהגיעו לדיון נציגי משרד הביטחון ואני אבקש מהם לשמוע את הערותיהם לגבי החוק.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: ברמה שבה מתנהל הדיון הזה, שהיא רמה של הערות הרבה יותר עקרוניות, אני לא חושבת שההערות שלנו רלוונטיות.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: אני רוצה להצטרף להערה אחת מרכזית שנאמרה פה, והיא שאם מדינת ישראל בוחרת לשנות את חוק העיתונות, מן הראוי שנכלול בו כל מה שנכנס תחת הכותרת ג'ורנליזם.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: שאר ההערות יותר קונקרטיות.

יורם מרציאנו: את יכולה להסביר למה את מתכוונת?

אל"מ סימה וואקנין-גיל: במובן הקלאסי עיתונות כתובה אינה מהווה את הדבר המרכזי שעליו נכון להחיל את החוק הזה מתוך סך כל התקשורת במדינת ישראל.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: מן הראוי להתייחס לגם לאינטרנט, גם לרדיו, גם לטלוויזיה, גם למקומונים וכן הלאה.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: אנחנו יודעים שלא מעט סוגיות רלוונטיות עולות.

עו"ד יהושע שופמן: מקומונים נמצאים בתוך החוק.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: נקודה נוספת – למה הכוונה במילים ציבור בלתי מסוים?

אל"מ סימה וואקנין-גיל: האם עיתון שקהל היעד שלו הוא קהל יעד מאד מסוים נכלל או לא נכלל בחוק?

אל"מ סימה וואקנין-גיל: הייתי שמחה לקבל הבהרה בנושא הזה.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: שאר ההערות שלי יותר רלוונטיות לדיונים הפרטניים.

יורם מרציאנו: תודה.

יורם מרציאנו: חבר הכנסת אבו וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: בסעיף 7(ג) נראה לי שבשם ביטחון המדינה אתה פותח פתח ונותן לשלטונות לעשות כמעט כל מה שהם רוצים.

אבשלום וילן: נראה לי שאנחנו נמצאים בשנות החמישים ולא ב-2008.

אבשלום וילן: עם כל הכבוד לביטחון ולהגנה הקיומית, זה סעיף דרקוני.

אבשלום וילן: יכול להיות שאני מצייר שדים על הקיר, אבל כמחוקק דמוקרט נראה לי שזה נותן כוח עצום למערכת הביטחון לשלוט במערכת העיתונות בלי להביא הנמקות בנוהל שהוא משנות החמישים.

יורם מרציאנו: ניתן לגב' וואקנין להשיב.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: לא מערכת הביטחון היא זו שניסחה את הסעיף.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: הרשו לי בנושא זה להביע עמדה שלטעמי תמצאו אותה מאד מאוזנת, מאד מידתית ומאד תואמת את מדיניות הצנזורה היום, שהיא צנזורה מאד מאד מידתית.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: שאלתי את עצמי מה משמעות המילה "שוכנע" השופט שיש פגיעה בביטחון המדינה ובנושא זה אחת ההערות שרצינו להכניס היא שהצנזור יהיה חלק מאותו תהליך של שכנוע.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: הצנזורה במדינת ישראל רואה את עצמה כמיועדת לאזן בין ערכי יסוד במדינת ישראל וככזאת אתה תראה שמבחן הוודאות הקרובה מיושם בצורה מאד מאד נקודתית.

אל"מ סימה וואקנין-גיל: לכן אני לא רואה מצב שבו צנזור במדינת ישראל ימליץ על סגירת עיתון, הליך שהוא דרקוני מדי בעיניי, בצורה כל כך גורפת.

אבשלום וילן: אני מזכיר לכם מה היה במדינת ישראל בשנות החמישים, השישים והשבעים והתפוצץ בפרשת קו 300.

אבשלום וילן: אני לא מכיר אנשים רבים ברמה אישית כמו ראש השב"כ לשעבר, אברהם שלום, אבל הם העיזו בשם הביטחון לעשות מהלכים, שכל אדם בר דעת היה מזדעזע מהם והיתה פרצה היסטורית שאפשרה את זה.

אבשלום וילן: מזה בדיוק אני חושש.

אבשלום וילן: אנשים כולם ישרים, אבל אסור ליצור בחוק מצב משפטי שנותן כוח שאינו מאוזן.

מיבי מוזר: אני רוצה להזכיר לך שסגרו אז את עיתון 'חדשות'.

מיבי מוזר: זה אמנם לא הצליח אחר כך בבית המשפט העליון, אבל הוא היה סגור ליום אחד.

יורם מרציאנו: תודה.

יורם מרציאנו: עורך הדין זימרת, בבקשה.

עו"ד יהודה זימרת: צריך לזכור מה קורה אם החוק הזה לא מתקדם כי אז אנחנו צריכים לעבוד עם פקודת העיתונות, שיש בה שפע הוראות ועל העיתונים לא מתבצע פיקוח.

עו"ד יהודה זימרת: יכול להיות שבהמשך צריך לבחון את כל כלי התקשורת, אבל זה יארך יותר מדי זמן ואני חושב שזה לא נכון גם בראייה הפרקטית והמעשית, כמי שמפעילים היום את החוק הקיים.

יורם מרציאנו: תודה רבה.

יורם מרציאנו: עורך הדין שופמן, בבקשה.

עו"ד יהושע שופמן: תודה.

עו"ד יהושע שופמן: קודם כל לגבי שאלת השוויון בין אמצעי התקשורת – לתקשורת האלקטרונית יש פיקוח, רגולציה מסיבית.

עו"ד יהושע שופמן: יש חקיקה מפורטת, המתייחסת לעבר פלילי ולשקיפות.

עו"ד יהושע שופמן: אני מניח שאף אחד לא רוצה להכניס רגולציה מהסוג הזה לעיתונות הכתובה בשם השוויון בין כלי התקשורת, בוודאי אנחנו לא רוצים.

עו"ד יהושע שופמן: בצד השני של הקשת אנחנו מגיעים לאינטרנט וכפי שאמר עורך הדין זימרת, הדרך הפשוטה ביותר להרוג את החוק הזה היא לומר: בואו לא נעשה כלום עד שנוכל לעשות הסדרים על האינטרנט.

עו"ד יהושע שופמן: נכון, ועדת צדוק לא התייחסה לאינטרנט.

יורם מרציאנו: מטעמים אובייקטיביים.

יורם מרציאנו: אנחנו מגיעים היום למצב שבו מדינת ישראל תהיה כולה אינטרנט והוא הפך להיות הכלי החשוב ביותר אצל אזרחי מדינת ישראל.

עו"ד יהושע שופמן: המחוקק יחליט אם הוא רוצה להתערב באתרי אינטרנט.

עו"ד יהושע שופמן: יש הבדלים בין כל אחד מכלי התקשורת.

עו"ד יהושע שופמן: במועצת העיתונות, למיטב ידיעתי, אין נציגים של אתרי החדשות בעיתונות.

פרופ' יחיאל לימור: אתה טועה.

פרופ' יחיאל לימור: תקנון מועצת העיתונות קובע שאמצעי תקשורת כולל אמצעי מקוון בהגדרה.

פרופ' יחיאל לימור: כללי האתיקה חלים על כל אתרי האינטרנט, הם מועמדים לדין ורוב אתרי האינטרנט הגדולים שייכים לאמצעי התקשורת הגדולים, שמיוצגים ממילא במועצת העיתונות.

עו"ד יהושע שופמן: לא כולם מיוצגים.

עו"ד יהושע שופמן: כל מה שאני אומר הוא שגם בהיבטים שונים של מפת התקשורת יש הבדלים בין העיתונות הכתובה לאינטרנט, אבל אין קל יותר מלהגיד: בואו נחשוב איך אנחנו מחוקקים לגבי האינטרנט ועד אז לא נחליף את החקיקה המנדטורית.

עו"ד יהושע שופמן: לגבי הטענה שיש פה הוראות יותר קשות מפקודת העיתונות מבחינת ביטחון – צר לי, אבל אני לא מכיר שום הוראה כזאת בהצעה הנוכחית.

עו"ד יהושע שופמן: לגבי סעיף הראיות - כך זה מתנהל גם היום, כאשר מדובר בסמכות מנהלית.

עו"ד יהושע שופמן: כשסוגרים עיתון בהוראה מנהלית יש עתירה לבג"צ ושם החומר הביטחוני מוצג לשופטים במעמד צד אחד.

עו"ד יהושע שופמן: מעבר לכך, שאלת האם יכול להיות שהכנסת תחוקק סעיף כזה?

עו"ד יהושע שופמן: הסעיף הזה קיים בחקיקת הביטחון המודרנית, החדשה, כמו חוק איסור מימון טרור שהכנסת חוקקה לא מזמן.

עו"ד יהושע שופמן: כשנגיע לסעיף נדון בפרטים, אבל צריך לדעת שהוא קיים בחקיקת הביטחון כאשר מדובר בראיות שאי אפשר לחשוף בפומבי.

עו"ד יהושע שופמן: לשאלת השקיפות – אנחנו חייבים לברר אם אנחנו מדברים על התנגדות לשקיפות או על התנגדות לפרט זה או אחר ברשימה.

עו"ד יהושע שופמן: ניסינו לפתוח דיאלוג עם אמצעי התקשורת והפצנו תזכיר בשנת 2004.

עו"ד יהושע שופמן: ביקשנו הערות ושאלנו מה דרקוני.

עו"ד יהושע שופמן: עמדנו להגיש את זה לוועדת שרים לחקיקה ואז פניתי לחברי, עורך הדין מוזר, ואמרתי לו: אולי בכל זאת תעבירו לנו נייר עם הערות לגוף הסעיפים, אבל לא קיבלנו.

עו"ד יהושע שופמן: היתה פגישה אצל שר המשפטים לפיד עם עורכי העיתונים הגדולים ושאלנו – מה ההשגות הספציפיות?

עו"ד יהושע שופמן: מישהו אמר: הם התנגדו להוראה בתזכיר המקורי, שחייב גם פרסום מספר זהות של עורכי העיתונים.

עו"ד יהושע שופמן: מחקנו את זה.

עו"ד יהושע שופמן: כמעט התחננו – תביאו את ההערות שלכם.

עו"ד יהושע שופמן: חובת השקיפות קיימת בעיתונות האלקטרונית ואם השקיפות כאן היא יותר מדי, תגידו מה ההשגות, מה האלטרנטיבות.

עו"ד יהושע שופמן: אבל, כאשר אומרים לנו: אנחנו נגד ההוראה הזאת, אין לנו אפילו בסיס להיכנס לדיאלוג ולבחינת הסעיפים.

עו"ד יהושע שופמן: היתה התנגדות לעצם העלאת ההצעה בקריאה ראשונה ואני מקווה שעכשיו, משעברה ההצעה בקריאה ראשונה, אנחנו נמצאים פה וכולנו נתכנס סוף סוף סביב השולחן.

עו"ד יהושע שופמן: ככל שיש הערות ספציפיות הן יידונו אחת לאחת והכנסת תקבל את החלטתה.

פרופ' יחיאל לימור: שמענו שיש בעיה של חוק שיש קושי ליישם אותו.

פרופ' יחיאל לימור: למיטב ידיעתי, פקודת העיתונות היא חוק מת שלא קיים.

פרופ' יחיאל לימור: לא מפעילים אותו לגבי רישוי, לא מפעילים אותו לגבי סגירת עיתונים.

פרופ' יחיאל לימור: לא ברור לי מה הבהילות לייצר ב-2008 חוק אנכרוניסטי, שאיננו מתבסס על ועדת צדוק או על מציאות עכשיווית של טכנולוגיה ותקשורת ואיננו נמצא בהלימה, למיטב הבנתי הצנועה, עם שום מדינה דמוקרטית מערבית אחרת בעולם.

אבשלום וילן: במדינות מערביות אחרות אין חוק עיתונות?

פרופ' יחיאל לימור: לא.

יורם מרציאנו: תודה רבה.

יורם מרציאנו: ראיתי את הפרוטוקול של ההצבעה במליאת הכנסת ולמרות שהחוק חשוב, היו בסך הכל 13 חברי כנסת במליאה.

יורם מרציאנו: הוא התקבל פה אחד ללא נמנעים וללא התנגדות בקריאה ראשונה.

יורם מרציאנו: אני מבין שעד שנתחיל לקרוא את נוסח החוק בדיונים הבאים יהיו עוד ויכוחים רבים.

יורם מרציאנו: כל מי שיש לו תיקון או שינוי יכול להעביר אותם בכתב גם בנושאים נוספים – חופש הביטוי, חסיון למניעת מידע של עיתונאים.

יורם מרציאנו: אני משוכנע שלאחר קבלת ההערות יזמן חבר הכנסת גלעד ארדן דיון נוסף ואחריו נתחיל בקריאת החוק.

יורם מרציאנו: אני מודה לכם על הישיבה, תודה רבה.

אתי בנדלר: אני מציעה להזדרז ולהעביר הערות עוד לפני הדיון הבא.

יורם מרציאנו: בוודאי.

יורם מרציאנו: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.