ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 409, 2008-04-01 12:45

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: בשנה ותשעת החודשים האחרונים ניהלנו 409 ישיבות של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, אבל אני מוכרח לומר שיש מעט מאוד ישיבות, אם בכלל, שעוררו כאלה יצרים.

מיכאל מלכיאור: לפני הישיבה היו הרבה לחצים, צעקות ואיומים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר לכל האורחים שכולם מכובדים, כולם רצויים ואני מאוד שמח שהגעתם לפה.

מיכאל מלכיאור: אני מודיע לכם שנקיים דיון לגמרי ענייני, תרבותי וחינוכי כפי שאנחנו עושים תמיד בחדר זה.

מיכאל מלכיאור: לפחות מבחינתי, אין לי שום עמדה בנושא שאנחנו דנים בו.

מיכאל מלכיאור: נשמע במה דברים אמורים, יכול להיות שזה דורש דחיפה מצדנו ויכול להיות שלא, אבל את זה נחליט ביחד בצורה תרבותית, כפי שאנחנו עושים תמיד.

מיכאל מלכיאור: אני, כסתם אוהד ספורט מן הצד, כמו רוב העם במדינת ישראל, מאוד-מאוד מתלהב ממה שישראל עשתה, בעיקר בשנים האחרונות, בתחום הטניס.

מיכאל מלכיאור: אני עוקב מאוד באהדה וחושב שההישגים שלנו, לא רק ברמה הייצוגית הגבוהה שכולם רואים – אפילו השבוע היו הישגים יפים, אפילו של גברים, שכן כבר מזה זמן היה פה עניין מגדרי כאשר רוב הקובץ של ההצלחות היה אצל הנשים, מלבד במשחקי הזוגות – אלא שגם ברמת השטח יש הרבה מאוד צעירים שמצטרפים לספורט היפה הזה.

מיכאל מלכיאור: כמה שהדבר הזה מתאפשר מבחינתנו, ככנסת ישראל וכוועדת הספורט במקרה הזה, זה דבר מבורך.

מיכאל מלכיאור: כמה שנצליח להגיע ליותר צעירים במרכז ובפריפריה שיצטרפו לספורט, יהיה אך לברכה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת רונית תירוש, לאחר שהתרגלה לזה שפה היא לא מנכ"לית, אלא חברת כנסת, היא בהחלט מנצלת במלוא כוחותיה את הכישורים שלה בכנסת ובהרבה תחומים היא מעלה נושאים חשובים, דוחפת נושאים ומביאה להחלטות חשובות.

מיכאל מלכיאור: מאחר שהיא ביקשה ממני את הדיון הזה, נעתרתי בשמחה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת תירוש, בבקשה.

רונית תירוש: תודה רבה לך על כך שניאות לקיים את הדיון.

רונית תירוש: אני אדבר כמה שפחות כיוון שאני חושבת שחשוב לשמוע את הנוגעים בדבר.

רונית תירוש: אני רוצה להבהיר מספר דברים, גם בהתייחס לדברי הפתיחה שלך וגם לחוויות שחוויתי, לצערי הרב, בשבוע האחרון.

רונית תירוש: זה לא שאני לא מורגלת בניסיונות להתקפות, להפחדות ולהכפשות, בעיקר כשנוגעים בספורט.

רונית תירוש: כבר היה לי ניסיון עם הכדורגל ואז אמרו לי: טוב, את יושבת ליד לוני הרציקוביץ במגרשים.

רונית תירוש: אז חשוב להבהיר שאני לא יושבת, אבל גם אילו ישבתי זה לא מונע מבעדי מלקיים כאן דיונים עניינים ומקצועיים.

רונית תירוש: למען הגילוי הנאות אני גם אומר שניסו לחבר אותי חברות אמיצה לגב' ג'נין שטראוס, שנמצאת כאן.

רונית תירוש: אז אני לא חברה שלה יותר מאשר אני חברה של אסף חפץ, משה חביב או עודד הרניק, שטילפן ולא יכול היה לבוא ולומר את דברו.

רונית תירוש: אין לי חברים, לא במובן של חברות כפי שאני מכירה.

רונית תירוש: אני לא יוצאת לבלות אתכם ולא יושבת אתכם אפילו לא לכוס קפה.

רונית תירוש: אני חייבת לומר שגם כראש שדולת הספורט בכנסת ישראל, אני בוודאי רואה את חובתי לבדוק, להעלות לדיונים, וגם לחוקק במידת הצורך חוקים שנוגעים, להבנתי, לטובת הציבור.

רונית תירוש: לגופו של עניין, באחד המשחקים האחרונים שנוכחתי בהם התוודעתי לסיפור הזה שהולך לקום איצטדיון חדש לטניס ברעננה.

רונית תירוש: הדבר הספונטני שאמרתי מייד היה: מה הרעיון, הרי זה פה, קרוב.

רונית תירוש: רמת השרון ורעננה הרי קרובות ואולי בתכנית לאיחוד רשויות השר שטרית בכלל יאחד את שתי הערים.

רונית תירוש: זה נראה לי מאוד תמוה, בטח במדינה כל כך קטנה ודלת משאבים כמו שלנו.

רונית תירוש: לא בדקתי, אני לא יודעת מי נותן את הכספים וזה גם לא משנה.

רונית תירוש: לימים קראתי בעיתון שמדובר בכספי תרומה ולמה בכלל אנחנו צריכים לקיים דיון.

רונית תירוש: אני רוצה לומר שני דברים באשר לעניין הזה: א.

רונית תירוש: גם כשמדובר בכספי תרומה - שיש אנשי טובים שרוצים לתרום לטובת החברה בישראל - ראוי שנעשה איגום משאבים.

רונית תירוש: אם יש מקום לשדרג מתקן קיים, אולי צריך להפנות את זה לשם ולוותר על האגו ועל שמות או למצוא הסדר שירצה גם את התורמים מבחינת השם שיינתן למוסד או למבנה.

רונית תירוש: ב.

רונית תירוש: דבר אחר - שנשאל בהמשך – האם ההסתמכות על כספי תרומה יסתיים בזה או שבבוא היום תידרש מדינת ישראל לתחזק את המבנה ואז כן לתת מכספה?

רונית תירוש: גם אם העירייה תתנדב לתת מכספה שלה, אז הרי העירייה לא מביאה את הכסף מבית ראש העיר.

רונית תירוש: אני מצטערת שראש העיר לא נמצא כאן, כי אני חייבת לומר עוד מילה בהקשר שלו.

יהודית גידלי: הוא הודיע בפירוש שהוא יגיע.

רונית תירוש: הוא שאל בעיתון ואותי אם נגמרו בעיות החינוך.

רונית תירוש: אז לא נגמרו וכנראה גם לא תגמרנה, אבל זה לא מונע בעדנו מלנסות גם לתקן עוולות אחרות.

רונית תירוש: אני גם אומרת ומזכירה לעצמנו שגם כספי עירייה הם כספי ציבור, כי אלה בדרך כלל כספים שניתנים על-ידי תושבי העיר במסגרת מסי ארנונה וכד'.

רונית תירוש: לפיכך אני חושבת שיש מקום להעלות את הנושא לדיון.

רונית תירוש: אני רק מבקשת מהיושב-ראש שנשתדל להיצמד לעניין שלשמו התכנסנו ולא לפרסונות, כי זה לא מעניין אותי ואני חושבת שזה גם לא מעניין את הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את הצדדים השונים, אבל אני מציע שתחילה נשמע את איגוד הטניס.

אסף חפץ: אני עוסק בטניס כבר יותר משנתיים ונמצא בקשר הדוק גם עם מרכז הטניס – עם ג'נין שטראוס והצוות שלה – וכמובן גם עם המועדונים.

אסף חפץ: הייתי אומר שאני כמו אדם שבא מבחוץ ורואה את הדברים נכוחה בלי להיות מושפע מצד זה או מצד אחר.

אסף חפץ: עם כניסתי לתפקיד למדתי את אוכלוסיית הטניס בישראל ואחרי זמן די קצר החלטתי למנות ועדה שתתווה עם כל מי שעוסק בטניס בישראל, על מנת שנוכל לנתב או למקסם את המשאבים ואת הפעילויות, כדי להגיע לחזון, שאני מכנה אותו "חזון הטניס בישראל", להיות מעצמת טניס עולמית.

אסף חפץ: אני חושב שאפשר בהחלט להציב חזון כזה.

אסף חפץ: יש לנו תשתיות מצוינות של טניס בישראל, יש לנו כוח אדם שעוסק בזה, יש לנו כוח אדם מקצועי שעוסק בזה.

אסף חפץ: יש לנו גם את אחד הדברים החשובים: מרכזי טניס, שהקים בזמנו איאן פרומן והם פרוסים על פני המדינה והם אולי התשתית החשובה ביותר של הטניס בישראל.

אסף חפץ: בנוסף לזה יש הרבה מאוד מועדונים ויש פעילות רחבה של טניס, גם בתחום הנוער, גם בתחום הבוגרים וגם בתחום הליגות.

אסף חפץ: אנחנו רואים שלאחרונה, גם עם הנשים וגם עם הגברים, נכנסנו לטניס העולמי.

אסף חפץ: יש עוד שש מדינות בעולם שמחזיקות שתי נבחרות, גם גברים וגם נשים, ב-world group , בבית העליון.

אסף חפץ: אני חושב שזו תקופה שלהערכתי תימשך שלוש-ארבע עד חמש שנים, שבה אנחנו נראה טניסאים, שהשקיעו בהם בשנים עברו, נושאים את הטניס ברמות גבוהות מאוד.

אסף חפץ: אנחנו רואים את הזוג הישראלי שהוא אחד הזוגות הטובים בעולם.

אסף חפץ: הם בהחלט צפויים לקבל מדליה אולימפית.

אסף חפץ: אנחנו רואים את משחקי הדייוויס וה"פד קאפ", בסוף החודש יש משחק נוסף של הבנות נגד צ'כיה.

אסף חפץ: יש התעוררות גדולה מאוד שהשיא שלה היה בפברואר, במפגש של הבנות מול רוסיה ושל הגברים מול שוודיה.

אסף חפץ: יש התעניינות אדירה, אני חושב שכבשנו את סדר היום במשך שבוע שלם.

אסף חפץ: זו בהחלט פלטפורמה מצוינת להביא אותנו לחזון שאני רואה אותו.

אסף חפץ: החזון אינו מהיום למחר, צריך לראות אותו לטווח של 10-15-20 שנה קדימה.

אסף חפץ: טניסאי לא בונים מהיום למחר.

אסף חפץ: לכן אני לא רואה סתירה ולא רואה בעיה בטווח הארוך, בראייה החזונית שלי, שיהיו שני מתקנים, אפילו אחד ליד השני, גם ברעננה וגם במרכז הטניס.

אסף חפץ: אין פה סתירה בעניין הזה.

אסף חפץ: לטווח הארוך אני רואה את המתקנים האלה מנוצלים כמו שצריך.

אסף חפץ: יש צורך דחוף באולם סגור.

אסף חפץ: אנחנו רואים מה קרה במשחקי הדיוויס וה"פד קאפ" האחרונים שהגשם איים להעתיק את המשחקים לדרום.

אסף חפץ: אם זה היה קורה, היינו נמצאים במצב מביך.

אסף חפץ: לא הייתי רוצה ששוב נעמוד בדילמה כזאת.

אסף חפץ: לכן האפשרות להקים מגרש ברעננה עונה גם על הצורך המיידי.

אסף חפץ: אני רואה במדינת ישראל צורך גם במגרש של 4,000 צופים וגם במגרש של 8,000 , שזה התכנון של מרכזי הטניס.

אסף חפץ: ההסבה של האיצטדיון במרכז הטניס יכול לעלות הרבה מאוד כסף ולדעתי גם ייקח הרבה מאוד זמן לעשות את זה.

אסף חפץ: אני לא רואה סתירה בין שני המגרשים האלה, גם אם שניהם יהיו בנויים, כי צריך לאכלס תחרויות הרבה יותר גדולות - שאני חושב שצריכות להיות פה - ברמה העולמית, להם יש צורך במקום ל-8,000 צופים.

אסף חפץ: יחד עם זאת, צריך גם מגרשים של 4,000 צופים שמותאמים גם לצרכים אחרים, בין היתר לצרכים של הנכים.

אסף חפץ: אני משוכנע שגם את המגרשים ברמת השרון אפשר להתאים לנכים, גם היום משחקים שם נכים.

אסף חפץ: אני לא רואה סתירה בין שני הדברים האלה.

אסף חפץ: בנוסף לזה, הטוטו, שמקים איצטדיונים לכדורסל, כבר היום מבקש שהדרישות התכנוניות יהיו לאפשרות לקיים שם גם משחקי טניס.

אסף חפץ: כדי לאפשר את זה בסך הכל צריך גובה מסוים, רוחב של מגרשים מסוים, מרחק מסוים של הצופים משני הצדדים.

אסף חפץ: אני ומשה חביב, שהוא המנכ"ל של איגוד הטניס, היינו לאחרונה במשרדי הטוטו והכנסנו את הדרישות האלה למתקנים החדשים.

אסף חפץ: אני לא רואה שום בעיה עם עיריית רעננה, בשיתוף עם איגוד הטניס, לצורכי תושבי רעננה וצורכי איגוד הטניס.

אסף חפץ: אני לא רואה סתירה לטווח הארוך וניגודי עניינים בין האצטדיון הגדול, שאני מקווה שיקום שם, לבין האיצטדיון היותר קטן ברעננה, מה עוד שכל הכספים לא יהיו כספי ציבור, אלא כספי תרומות.

אסף חפץ: אני חושב שהיום הטניס מהווה פלטפורמה טובה ואני מאמין שנוכל לגייס תקציבים לשם כך.

מיכאל מלכיאור: כמה זה אמור לעלות?

אסף חפץ: אני מציע להעביר את רשות הדיבור למר איאן פרומן שייתן את כל הפרטים האלה.

אלכס מילר: הבנתי מדבריך שאתה בונה אסטרטגיות לטווח ארוך.

אלכס מילר: האם אתה מאזן מבחינת האסטרטגיה של כל הארץ?

אלכס מילר: האם הדבר הזה אכן קיים בפריפריה?

אלכס מילר: האם הקמת המרכז קרוב למרכז אחר באה על חשבון דברים אחרים שאינם מתפתחים בפריפריה?

אלכס מילר: גם בפריפריה אנחנו רוצים להשקיע לטווח ארוך, גם שם יש אזרחים.

אלכס מילר: האם אתה מאוזן מבחינת האסטרטגיה?

אלכס מילר: האם הדברים נעשים במקביל בכל המקומות בארץ או שההשקעה היא רק במרכז הארץ ולא בפריפריה?

אסף חפץ: עצם פריסת מרכזי הטניס היא בכל הארץ, גם בקרית שמונה וגם באופקים.

אסף חפץ: אני, כיושב- ראש האיגוד, מעבה את זה גם במועדונים.

אסף חפץ: למשל, אנחנו פותחים עכשיו מועדון בירוחם.

אסף חפץ: לא מדובר במרכז טניס, אבל הוא מועדון עם שני מגרשים.

אסף חפץ: הפריפריה מאוד מדאיגה אותי, אני רוצה שיהיה טניס בפריפריה.

אסף חפץ: לפני שבוע הייתי בסכנין, שם פותחים שני מגרשים חדשים.

אסף חפץ: המגזר הערבי מאוד מעניין אותי – אני רוצה לראות איך אנחנו נכנסים למגזר הערבי, כי יש פוטנציאל של שחקנים שיכולים לדעתי לעבות את כמות השחקנים שיש לנו במגזרים האחרים.

אלכס מילר: אם זה מדאיג אותך, למה היום אנחנו מדברים על בנייה של מרכז נוסף במרחק מספר מאות מטרים ולא דנים בהקמת מרכז כזה בקרית שמונה או בעיר אחרת?

אסף חפץ: אני לא גוף ששולט על תקציבי עתק ומחלק אותם בהתאם למדיניות שאני מתכנן ועושה.

אסף חפץ: אני צריך לאפשר ליוזמות בשטח לפרוח.

אסף חפץ: עיקר הטניס הוא במרכז המדינה ולכן גם חושבים על הקמת המרכז ברעננה.

אסף חפץ: גם בנתניה מקימים עכשיו מועדון חדש.

אסף חפץ: משום שידעתי שאנחנו מקימים מרכז ברעננה, אמרתי להם שאפשר להסתפק במקום יותר קטן.

אלכס מילר: אני לא שואל מה אתה יכול, אלא מה העדיפויות שלך.

אלכס מילר: האם היית מעדיף שהמקום הזה יהיה בפריפריה או שאתה מעדיף שזה יהיה במרכז?

אסף חפץ: רק במרכז.

אסף חפץ: אי אפשר לבנות איצטדיון כזה בפריפריה, אין לו שום משמעות כי אף אחד לא יגיע אליו.

אסף חפץ: אף אחד לא יגיע לפריפריה.

אלכס מילר: מה זאת אומרת שאף אחד לא יגיע אליו?

אלכס מילר: מה, אנחנו בטורונטו שיש מרחקים גדולים?

אסף חפץ: אני לא אוכל להביא לשם קהל.

אסף חפץ: זה צריך להיות באזור תל-אביב, חולון, ראשון לציון, נתניה.

אסף חפץ: זה האזור שצריך לבנות בו איצטדיונים.

אלכס מילר: זו בהחלט לא תשובה.

אלכס מילר: אנחנו עדיין לא במדינה שהמרחקים בה כל כך גדולים שמקשים על נסיעה ממקום למקום.

מרינה סולודקין: אני לא ספורטאית ואני לא נוהגת להשתתף בישיבות של תת-הוועדה לספורט, אבל כששמעתי על הוויכוח שיש על הקמת מרכז טניס נוסף במרכז המדינה, כאשר יש מרכז אחר בקרבה, חשבתי לעצמי שבוודאי טוב יותר לחיות עשיר ובריא מאשר לחיות עני וחולה.

מרינה סולודקין: אני וחבר הכנסת מילר מייצגים את הציבור שכל הזמן חושב למה במדינה כל כך קטנה, שהיא מחצית אזור מוסקבה, יש פערים והבדלים כל כך גדולים בין המגזרים ובין הטריטוריות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהיום אנחנו מתעסקים בדבר שערורייתי.

מרינה סולודקין: בוועדת החינוך אנחנו דנים בבעיות של צעירים – סמים, אלימות – וכולם יודעים שספורט הוא התרופה הטובה ביותר למחלות חברתיות אצל צעירים.

מרינה סולודקין: לכן, כשאני שומעת שזה ייבנה מכספי תרומות, שזה על השטח של רעננה וכו', אני גם צריכה לומר שבמדינה יש פערים חברתיים בלתי נסבלים ומה שאתם עושים הוא לתרום לפערים האלה.

מרינה סולודקין: אני לא מאמינה לך, אדוני, שאני מאוד מכבדת אותך מתפקידך הקודם, שאתה אומר שלא יהיה קהל בפריפריה.

מרינה סולודקין: לא יהיה קהל משום שאתם גרמתם לזה.

מרינה סולודקין: אנחנו לא אחראים לזה שיש ערבים, שיש מזרחים ושיש רוסים.

מרינה סולודקין: אפשר לעבור את המדינה מקצה לקצה במשך ארבע שעות, מכסימום חמש שעות, אבל יש הבדלים כאלה שערורייתיים.

מיכאל מלכיאור: זה רק אם כוללים את אילת.

מיכאל מלכיאור: אם נגיע עד לקו של באר שבע, זה עוד הרבה פחות.

מיכאל מלכיאור: האם מישהו יכול לענות על השאלה כמה זה אמור לעלות?

איאן פרומן: אני מאוד גאה להיות מוזמן לישיבת הוועדה, אבל מה שאני שומע פה מאוד כואב לי, כי זה בדיוק מה שעשתה קבוצת מרכזי הטניס במשך 30 שנה.

איאן פרומן: בנינו 14 מרכזי טניס בכל הארץ ולא לקחנו אגורה מהממשלה.

איאן פרומן: עד שעזבתי שם, גייסנו יותר מ-170 מיליון דולר.

איאן פרומן: בנינו בקרית-שמונה, באופקים, בערד, ביפו, ובכל מיני מקומות בפריפריה, במטרה לאפשר את זה לכל ילד.

איאן פרומן: לצערי אנשים לא תורמים כסף כדי לבנות אלוף עולם.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת שהם לא תורמים כסף לבנות אלוף עולם?

איאן פרומן: תורמים בעולם רוצים שילדים לא יסתובבו ברחוב, שאפשר יהיה לחבר אותם.

מיכאל מלכיאור: איך זה סותר את מה שנאמר כאן?

איאן פרומן: עשינו את זה.

איאן פרומן: השקענו יותר מ-100 מיליון דולר.

מיכאל מלכיאור: האם מישהו אמר מילה לא טובה על הדבר הזה?

איאן פרומן: לכן הגיע הזמן שעכשיו נבנה בית לאיגוד הטניס.

איאן פרומן: לצערי אי אפשר לבנות בית לאיגוד הטניס, דבר שלא היה 60 שנה, לא בירוחם ולא במקום מעין זה, כי זה צריך להיות באמצע המדינה, כפי שהם לא בנו את ה- Australian Open באיזשהו מקום באוסטרליה, אלא במלבורן.

איאן פרומן: גם כאן איגוד הטניס צריך להיות במקום מרכזי וזה יהיה שייך לכל המדינה.

איאן פרומן: מרכזי הטניס שייכים למרכז הטניס, זה משהו אישי, פרטי.

איאן פרומן: לא ביקשנו אף אגורה מהממשלה, וגם בעתיד איננו מתכוונים לבקש כסף ציבורי כדי להחזיק את המרכז החדש ברעננה.

איאן פרומן: הלוואי שמרכז הטניס ברמת השרון ימצא את הכסף לעשות את מה שצריך כדי לאפשר מקום ל-8,000 איש, עם גג וכל מה שאפשר.

איאן פרומן: צריך לקחת בחשבון שאת מרכז הטניס בנינו לפני יותר מ-30 שנה והיום הדרישות של איגודי הטניס בעולם הן מעבר למה שיש לנו בינתיים ברמת השרון.

איאן פרומן: כן, אפשר להשקיע עוד – אני מניח ש-20-10 מיליון דולר – כדי לשנות את מרכז הטניס ברמת השרון או שאפשר לשפר את זה.

מיכאל מלכיאור: אדוני, לא ביקשתי ממך לשאת נאום.

מיכאל מלכיאור: שאלתי רק כמה זה עולה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין למה אתה לא יכול לענות.

איאן פרומן: יש בפניכם את החוברת שבה זה מפורט.

מיכאל מלכיאור: לא קראנו את החוברת.

מיכאל מלכיאור: שאלתי אותך שאלה מאוד-מאוד פשוטה.

מיכאל מלכיאור: אני לא נגד ולא בעד שום דבר.

מיכאל מלכיאור: שאלתי שאלה מאוד פשוטה.

איאן פרומן: זה יעלה 6.5 מיליון דולר.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שאמר אסף חפץ, הבנתי שמה שמתכוונים לבנות ברעננה זה עוד מרכז, כמו שבונים בסכנין ובמקומות אחרים.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אני מבין שרוצים שזה יהיה המרכז הלאומי של מדינת ישראל, זה גם לפי מה שכתוב לפחות בעמוד הראשון בחוברת.

מיכאל מלכיאור: כתוב: מרכז הטניס הלאומי.

מיכאל מלכיאור: השאלה האסטרטגית עדיין עומדת בעינה – אמרת שאם עושים Australian Open באוסטרליה, אז זה במלבורן ולא במקום אחר.

מיכאל מלכיאור: אם יעשו פעם Israel Open וזה יהיה אחד מה-grand slams של הטניס בעולם, האם אסטרטגית זה נכון שזה יהיה במרכז הטניס ברעננה או שזה יהיה במרכז הטניס ברמת השרון?

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין את האסטרטגיה – הבנו שכל הכסף בא מתורמים טובים ושלא יהיה שום כסף ציבורי, לא ממשלתי, לא עירוני וכו'.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שאיגוד הטניס יכול לכוון תורמים ולעזור וגם ברור שזכותם של אנשים לבחור להשקיע את כספם היכן שנראה להם כמו שזכותנו לחוות דעה על העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא מה התפיסה האסטרטגית שלכם?

מיכאל מלכיאור: האם לפי התפיסה הזאת כשיהיה Israel Open, זה יהיה ברעננה או ברמת השרון?

איאן פרומן: אם רואים שצריך מקום ל-8,000 צופים, זה יכול להיות ברמת השרון.

איאן פרומן: אם זה נגד מדינה או עם שחקנים גדולים, ייתכן שזה יהיה ברעננה או בבאר שבע.

מיכאל מלכיאור: אמרת שאנחנו חייבים מקום לאומי מרכזי, כמו שבאוסטרליה עשו את זה במלבורן.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה אומר משהו אחר – אתה אומר שהמקום הלאומי ימשיך להיות ברמת השרון ומה שיש ברעננה יהיה כמו בבאר שבע.

איאן פרומן: לא אמרתי את זה.

מיכאל מלכיאור: אולי לא הבנתי, אבל זה מה שאמרת.

איאן פרומן: המרכז ברעננה יהיה משהו מיוחד בעולם, כי זה יהיה מיועד גם לנכים.

איאן פרומן: אין בארץ וכמעט שאין בעולם מקום כזה.

מיכאל מלכיאור: זו המטרה?

מיכאל מלכיאור: בסדר, זו מטרה מאוד ראויה.

מיכאל מלכיאור: אני התייחסתי לדבריך ואת זה לא אמרת, אף על-פי שזה הוזכר קודם על-ידי אסף חפץ.

מיכאל מלכיאור: לפחות מאיך שאתם מציגים את זה – National Tennis Center - זה נשמע אחרת.

מיכאל מלכיאור: לא כתוב כאן שזה מרכז הטניס לנכים בישראל.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה מצוין ונחוץ להקים מרכז כזה לנכים ואני מאוד מברך אם זו אכן המטרה המרכזית.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה דבר גדול מאוד.

איאן פרומן: כדי לשנות את המרכז ברמת השרון לפי הדרישות הבין-לאומיות היום להתמודד מול מדינות אחרות, זה עשוי לעלות פי שניים ממה שיעלה לבנות משהו חדש.

איאן פרומן: בנינו את רמת השרון לפני 30 שנה.

איאן פרומן: הייתי מאוד מעורב בזה אישית, אני רוצה שזה ימשיך, אבל אחרי 30 שנה צריך להתמודד גם עם הדברים החדשים שיש בעולם והדרישות של הוועד הבין-לאומי.

מיכאל מלכיאור: אתה עובר מטיעון לטיעון.

מיכאל מלכיאור: לפני כן, כששאלתי אותך איפה יהיה המרכז הלאומי, היכן יהיו המשחקים, ענית שאם צריך הרבה צופים זה יהיה ברמת השרון, אבל עכשיו אמרת שרמת השרון בכלל לא עונה לקריטריונים וכדי להסב את המרכז שיתאים לקריטריונים הדרושים יצטרכו להשקיע הרבה יותר כסף מאשר לבנות מקום חדש.

מיכאל מלכיאור: בכל מקרה זה לא לתחרויות לנכים.

אסף חפץ: גם וגם.

חנא סוייד: אני חושב שבמקרה שמחליטים על פרויקט מסוים, במיוחד כשמדובר בבחירה במקום מסוים, הבחירה צריכה להיות בחירה מבין אלטרנטיבות שונות.

חנא סוייד: נשאלת השאלה איזה אלטרנטיבות אחרות נשקלו במסגרת ההחלטה על המיקום הספציפי של המתקן הזה.

חנא סוייד: מעניין לדעת אם באמת נשקלו עוד אלטרנטיבות אחרות.

חנא סוייד: אני מתרשם שלא.

אורי חרל"פ: משרד הספורט היה מעורב.

חנא סוייד: במיקום של מתקן כזה מתעניינים כמובן בביקוש, מתעניינים גם בערך המוסף של המיקום הספציפי.

חנא סוייד: בהקשר של הספורט במדינת ישראל חשוב מאוד עניין הפריפריה, הערך המוסף של הפעילות הספורטיבית על ערכים אחרים של החברה הישראלית.

חנא סוייד: דובר כאן שבמקרה אחד חשבו להעתיק את מקום המשחק לדרום, כי מזג האוויר בדרום מאפשר לקיים משחק כאשר במקום מסוים אי אפשר לקיים את המשחק.

חנא סוייד: אני מניח שכל הפרמטרים והקריטריונים האלה צריכים להיות רלוונטיים ועומדים לבחינה במקרה הזה, אבל כשמבקשים למקם את המרכז החדש במרחק של מאות מטרים או מספר קילומטרים, לא באזור גיאוגרפי אחר, בוודאי האפשרות הזאת שתהיה לך אלטרנטיבה, שהיא לחלוטין שונה בסביבה אחרת, במקום אחר, באוכלוסיה אחרת – מפספסים את זה.

חנא סוייד: אני רוצה לכוון דווקא לעניין של הערך המוסף של פעילות ספורטיבית.

חנא סוייד: משך אותי מאוד שמדברים על העניין הרב שמגלים בבניית מתקנים לטניס במגזר הערבי.

חנא סוייד: זה מעניין מאוד, כמובן שזה משמח אותי, אבל ככל הנראה זה עדיין לא מומש, אלא יש רק עניין.

וופא פאהום: בהחלט לא.

וופא פאהום: הקמנו מרכז בנצרת.

חנא סוייד: יש מתקן בנצרת?

וופא פאהום: בהחלט, ב-YMCA.

חנא סוייד: אני יודע שאת ה-YMCA בנו האנגלים.

חנא סוייד: אם אתם רוצים לנכס את זה לעצמכם, בבקשה.

חנא סוייד: אני שיחקתי ב-YMCA, אמנם לא טניס,אבל אני יודע שהוא נבנה בזמן המנדט.

וופא פאהום: גם אני שיחקתי ב-YMCA, אבל היום זה אחרת.

חנא סוייד: אם אתם רוצים לנכס את זה, בסדר, כל הכבוד, מברוק.

מיכאל מלכיאור: בדרך כלל נותנים לחבר הכנסת לסיים את דבריו.

וופא פאהום: אבל אם הוא לא מעודכן 30 שנה, אפשר לעדכן אותו.

מיכאל מלכיאור: אולי בגלל שלא קרה כל כך הרבה במגזר הערבי במשך ה-30 שנה האלה?

מיכאל מלכיאור: במקרה הייתי מעורב בסיפור של בניית המגרשים בנצרת ואני יודע שלא השקענו מי יודע מה במגזר הערבי בתחום הטניס.

חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, יש טרנד במדינת ישראל – מכיוון שהעניין של הפריפריה והעניין של האוכלוסיה הערבית עולה בהרבה ויכוחים, יש טרנד לעשות משהו קטנטן, באיזשהו מקום, ביישוב ערבי, על מנת שכשעולה דבר כזה, אז אומרים שיש.

חנא סוייד: זה לא שווה שאני אתייחס לזה.

חנא סוייד: אני מדבר על מעורבות אמיתית.

חנא סוייד: היבט אחר שאני רוצה לדבר עליו – כשרוצים לבנות מתקנים גדולים מעין אלה, במיוחד כשחושבים על פעילות בין-לאומית, על משיכת שחקנים ותיירים, חושבים עליהם כעל מתקנים אשר יגרמו לפעולות פיתוח בפריפריה.

חנא סוייד: זו הזדמנות פז שאסור שלא לחשוב עליה ולקחת אותה בחשבון, גם כשמדברים על מתקן שמיועד גם לנכים.

חנא סוייד: גם נכים יכולים לשחק בסכנין או באופקים.

מיכאל מלכיאור: יש גם נכים אצל הערבים?

חנא סוייד: גם.

חנא סוייד: אני יכול לומר שלא השתכנעתי מכל הטיעונים שהועלו כאן.

חנא סוייד: אני חושב שזה בזבוז משאבים, כי כשמעבים כל כך הרבה משאבים באזור גיאוגרפי כל כך קטן, זה בזבוז ובכך מונעים מאוכלוסיות אחרות, באזורים גיאוגרפיים אחרים ליהנות מספורט שנחשב יוקרתי וככזה שמושך פיתוח ואפילו מחולל פיתוח.

מיכאל מלכיאור: גברת ג'נין שטראוס, בבקשה.

ג'נין שטראוס: אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת המכובדים, זהו מעמד מרגש מבחינתי.

ג'נין שטראוס: אני מודה על ההזדמנות להציג בפניכם מה שנעשה במשך 30 שנה למען הקהילה – חינוך למצוינות דרך הספורט.

ג'נין שטראוס: אני גם אציג בפניכם את הטענות שלנו, מדוע אנחנו בדעה, אם כבר עלה הנושא של איצטדיון לאומי, שאיצדטיון רמת השרון שמשרת את המדינה 30 שנה הוא זה שיקבל את התואר הזה.

ג'נין שטראוס: מרכז הטניס הוקם ב-1976 והמרכז הראשון היה ברמת השרון.

ג'נין שטראוס: היום יש 14 מרכזים, מקרית-שמונה בצפון ועד באר-שבע וערד בדרום.

ג'נין שטראוס: יש 14 מרכזים, 172 מגרשים, 9,100 ילדים מתאמנים כל שבוע במתקנים שלנו, צוות של 250 איש, 30 פסיכיאטרים ועובדים סוציאליים ו-350 בוגרים של מרכז הטניס.

מיכאל מלכיאור: יש לכם פסיכולוגים לאלה שמפסידים?

ג'נין שטראוס: זה בדיוק בשביל זה וגם כדי ללמד ילדים כישורי חיים.

ג'נין שטראוס: אנחנו בית-הספר הגדול ביותר בעולם לטניס.

ג'נין שטראוס: החזון של מרכז הטניס שהיה לפני 30 שנה, עדיין תקף היום.

ג'נין שטראוס: לא אני הקמתי את מרכז הטניס, היו שישה אנשים אחרים שהקימו את מרכז הטניס ואני יכולה לדבר עם הרבה גאווה.

ג'נין שטראוס: מרכז הטניס הוקם כדי לתת לכל ילדי ישראל הזדמנות לחיים נורמליים, ללמוד ולגשר בין הפערים.

ג'נין שטראוס: ילדים שלא יכלו לשלם קיבלו הנחות או אפילו חינם, כדי לגשר בין הפערים ולמען קליטת עלייה.

ג'נין שטראוס: דבר שני, השמנת עלתה למעלה ונעשו אלופים.

ג'נין שטראוס: דבר שלישי, יש תכניות מיוחדות לילדים עם צרכים מיוחדים, לאוכלוסיות מיוחדות.

ג'נין שטראוס: אולי זה קצת יומרני, אבל אני חושבת שמרכז הטניס מאמין שהוא בונה עתיד יותר טוב, משקיע בדור העתיד של ישראל.

ג'נין שטראוס: אנחנו עושים את זה על-ידי חיזוק אוכלוסיות חלשות.

ג'נין שטראוס: אנחנו מתחילים לעודד אורח חיים בריא מגיל צעיר ובתכנית התחרותית אנחנו שואפים למצוינות כערך מוביל.

ג'נין שטראוס: יש לנו בכל הארץ תכניות לפיגור שכלי, לאוטיזם, לנכים בכיסאות גלגלים, לכאלה עם הפרעות קשב, נוער בסיכון, אתיופים, קליטת עלייה.

ג'נין שטראוס: אנחנו מאוד גאים שאימנו את הילדים שזכו במדליות – הם מרגישים העצמה עצמית וזה מביא להם כבוד והרגשה שהם כמו כולם.

ג'נין שטראוס: התכנית לאורח חיים בריא היא תכנית מחקר שפותחה אצלנו, ומשרד החינוך אימץ ואישר אותה.

ג'נין שטראוס: מדובר בתכנית לפיתוח מוטורי ל-150 גנים ברחבי הארץ.

ג'נין שטראוס: מאוד חשוב במדינה כמו שלנו לשים דגש חזק על גישור פערים בין כל המגזרים.

ג'נין שטראוס: בכל המרכזים, היכן שיש אוכלוסיה מעורבת – במיוחד יהודים וערבים בחיפה, בבאר-שבע וביפו ובקרית-שמונה עם אנשי צד"ל – מתאמצים להביא להידברות בגיל צעיר.

ג'נין שטראוס: בירושלים יש לנו תכנית "גנים תאומים" עם המכון של שמעון פרס וכן תכנית לדו-קיום – בעצם מלמדים טניס בזוגות, יהודי וערבי ביחד.

ג'נין שטראוס: לפני ארבע שנים היתה לנו דילמה.

ג'נין שטראוס: כבר לפני ארבע שנים ידענו שהאיצטדיון שלנו מתיישן, אבל בחרנו לשים את הכסף, מיליוני דולרים, ולהיענות לדרישה ובקשה של דרוזים, מוסלמים, ערבים ויהודים בגליל ולהקים שם מרכז טניס עם שישה מגרשים.

ג'נין שטראוס: פחות משישה מגרשים זה לא מרכז טניס, זה סתם ג'סטה.

ג'נין שטראוס: בגליל נבנה מרכז שמשרת את כל המגזרים.

ג'נין שטראוס: אנחנו, ביחד עם הסוכנות, IDB והעירייה, מקימים מרכז גדול בעכו שישרת אוכלוסיה מעורבת.

ג'נין שטראוס: אני יודעת שאנשי האיגוד, כולל אסף חפץ, היו אצל ראש העיר, אבל הם בחרו לא לבנות בעכו, אלא ברעננה.

ג'נין שטראוס: אנחנו בוחרים לבנות בעכו לפני שנקים איצטדיון.

ג'נין שטראוס: הזכרתי את הפסיכולוגים שיש לנו כדי לתת מיומנויות חיים.

ג'נין שטראוס: יש לנו תכניות תחרותיות – אנחנו מנהלים הרבה תחרויות בתוך מרכזי הטניס.

ג'נין שטראוס: אני מגיעה לנקודה המרכזית: מה עשה ועושה איצטדיון קנדה במשך 30 שנה.

ג'נין שטראוס: ראשית, המרכז הזה נגיש.

ג'נין שטראוס: אכן, רוב האנשים הם במרכז הארץ ויותר חסכוני לנהל תחרויות במרכז הארץ, גם מבחינת מלונות, טיסות וכו'.

ג'נין שטראוס: רמת השרון נגישה מבחינה זו.

ג'נין שטראוס: דבר אחר, יהודי התפוצות תרמו במשך 30 שנה יותר מ-150 מיליון דולר גם לבנייה וגם לתחזוקה.

ג'נין שטראוס: במשך 30 שנה העמדנו את המתקן הזה, אירחנו את כל נבחרות גביע הדייוויס והפדרציה בתוך המתקן הזה.

ג'נין שטראוס: האיצטדיון הזה נגיש לגמרי לנכים.

ג'נין שטראוס: בכל המרכזים יש תחרויות לנכים וכך גם ברמת השרון – הם יכולים גם לשחק על המגרש וגם לצפות.

ג'נין שטראוס: כל הכוכבים שמייצגים את מדינת ישראל גדלו במרכזי הטניס והם מייצגים אותנו לתפארת.

מיכאל מלכיאור: האם את יכולה להתייחס לטיעונים שעלו?

מיכאל מלכיאור: נאמר שאתם לא נגישים לנכים ואת טוענת שכן.

מיכאל מלכיאור: מה נקודת המחלוקת ביניכם?

ג'נין שטראוס: בכל תחרות באים נכים בכיסאות גלגלים.

ג'נין שטראוס: כאמור, כבר לפני ארבע שנים רצינו לשדרג את האיצטדיון.

ג'נין שטראוס: לקחנו אדריכלים, יועצים ומהנדסים ואף התחלנו לגייס כסף.

ג'נין שטראוס: במסיבת עיתונאים ב-19 בדצמבר, אחרי שקיבלנו הקצאת קרקע נוספת מראש עיריית רמת השרון והבטחה שלו שתהיה נגישות ויהיו מקומות חנייה נוספים, הכרזנו שנעשה את הדבר הזה, מפני שהדרישות של האיגודים הבין-לאומיים היו יותר חריפות.

ג'נין שטראוס: הם, יחד איתנו, מאוד שמחים שאנחנו עושים את זה.

ג'נין שטראוס: הכרזנו שנעשה גג נפתח, משום שאנחנו לא צריכים גג סגור כל הזמן, אלא רק במקרים של גשם וכדי שלא יצטרכו להעביר משחקים לבאר-שבע.

ג'נין שטראוס: שלושה ימים לאחר מכן קראנו בעיתון שרוצים להקים ברעננה איצטדיון לאומי, זאת לאחר שעבדנו על זה במשך שנים.

מיכאל מלכיאור: היום אתם עומדים בקריטריונים הבין-לאומיים?

ג'נין שטראוס: לפני משחקי הפדרציה ודייוויס האחרונים היה פה נציג של הפדרציה הבין-לאומית.

ג'נין שטראוס: הם אמרו שהמגרש אינו לפי התקנים.

ג'נין שטראוס: בהשקעה עצמית של מאות אלפי שקלים הרחבנו את המגרש.

ג'נין שטראוס: אם זה לא היה לפי התקן, הוא לא היה מאשר את המשחק והוא אכן אישר את המשחק.

ג'נין שטראוס: עכשיו הוא שותף להחלטות שלנו ומייעץ לנו איך כן למלא אחרי דרישות נוספות.

ג'נין שטראוס: נכון מה שנאמר, מדובר באיצטדיון שנבנה לפני 30 שנה, אבל כל הבסיס שלו איתן, העלות לשפץ אותו היא פחות מאשר לבנות איצטדיון חדש.

ג'נין שטראוס: בכך אני חולקת על הטענה ההפוכה, אני לא יודעת מאיפה באים הסכומים שהוזכרו.

ג'נין שטראוס: עכשיו אנחנו בעיצומם של תכנונים, נצא לביצוע ויהיה לנו איצטדיון משודרג.

ג'נין שטראוס: אלכס גלעדי הביא לנו את התכנית לאולימפיאדת 2020.

ג'נין שטראוס: אם מדברים על אסטרטגיה ועל מחשבה קדימה, האצטדיון הלאומי של המשחקים צריך להיות ברמת השרון ולא במקום אחר.

ג'נין שטראוס: לכן אין שום היגיון לבנות משהו במרחק קצר משם.

מיכאל מלכיאור: האולימפיאדה תהיה פה ב-2020?

מיכאל מלכיאור: את מבשרת משהו?

מיכאל מלכיאור: טוב לדעת.

ג'נין שטראוס: יהדות קנדה שלמעשה תרמה את רוב הכסף מאוד-מאוד תצטער.

ג'נין שטראוס: במרכז הטניס אנחנו כמו משפחה.

יצחק רוכברגר: מזה 30 שנה מרכז הטניס ברמת השרון מיצב את עצמו כמרכז הטניס של ישראל ומהווה כסמל.

יצחק רוכברגר: היום הוא סמל של הטניס בישראל, ורואים את זה גם בתחרויות.

יצחק רוכברגר: נכון הוא שאת המרכז עצמו, שנבנה לפני 30 שנה, צריך לשדרג אותו, לטפל בו ולהתאימו לצרכים של שנות ה-2000.

יצחק רוכברגר: לפני מספר חודשים עיריית רמת השרון הקצתה שטח נוסף לבניית מגרשים, להרחבת המרכז והתאמתו, כולל מסלול ירוק להקמת הגג הנפתח והרחבת המרכז להכיל בין 8,000 ל-10,000 צופים.

יצחק רוכברגר: השטח עצמו, שנמצא באזור שבין הכפר הירוק לצומת מורשה, הוגש כבר לתכניות שהופקדו בוועדה המחוזית, אושר על-ידי הוועדה המחוזית לבנייה ופיתוח של 2,500 דונם פארק.

יצחק רוכברגר: העוגן המרכזי של הפארק הזה הוא מרכז הטניס על כל המשתמע, כולל פעילות ספורט.

מיכאל מלכיאור: אז מה אם רוצים לבנות עוד מגרש ברעננה?

מיכאל מלכיאור: למה זה צריך להפריע לך?

יצחק רוכברגר: אני בעד בנייה של מרכזי טניס בכל הארץ, אבל גם צריך שתהיה מידה של היגיון.

יצחק רוכברגר: אני שואל את עצמי למה למשל עיריית רמת השרון צריכה לבנות איצטדיון כדורגל כשיש לה קבוצה בליגה השנייה.

יצחק רוכברגר: בונים בפתח-תקווה, בהרצליה, והשאלה היא מדוע שלא תהיה ריכוזיות.

יצחק רוכברגר: מדוע לפורר או לפרק את הסמל הזה שנקרא "מרכז הטניס של רמת השרון", מה גם שאני מתחייב שכל התשתיות מאושרות.

יצחק רוכברגר: אני לא נגד מרכזים, אבל מדוע ליצור עוד מרכז שיתחרה במרכז הזה?

יצחק רוכברגר: אני מתחייב כאן, וגם התחייבתי בישיבת המועצה, לתת את כל האישורים ואת כל המסלולים, כדי שהמרכז הזה יתחיל להעצים את עצמו כבר בשנה הקרובה.

יצחק רוכברגר: לא צריך עוד מרכז בסדר גודל כזה, לפי דעתי זה יפגע גם במרכז הזה וגם במרכז החדש שיוקם, אם יוקם.

יצחק רוכברגר: אני מקווה שלא יוקם, למרות שאני חושב שצריך להקים מרכזים נוספים.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שאם היה מדובר רק במרכז, זה לא היה מפריע לך, אבל אם זה המרכז הלאומי, זה בעייתי מבחינתך.

יצחק רוכברגר: גם.

יצחק רוכברגר: אני חושב שלא צריך להשקיע כל כך הרבה.

יצחק רוכברגר: אני טוען שצריך לקחת את הכסף ולפזר אותו בין כל מיני מרכזים.

יצחק רוכברגר: בכל מקרה, אני לא רוצה להיכנס לנעליהם, אבל ברור שהמרכז ברמת השרון הוא המרכז הלאומי.

יצחק רוכברגר: זה בדיוק כמו שאתה לא לוקח סמל במקום אחר ומפרק אותו, אל תפרק אותו ברמת השרון.

יצחק רוכברגר: אני מתחייב שרמת השרון תאשר ותייצר את כל התשתיות הדרושות למרכז המשודרג.

יצחק רוכברגר: דרך אגב, אנחנו נמצאים בשלבים מתקדמים ביותר לקראת התחלת העבודות.

מיכאל מלכיאור: מר חרל"פ, מה היית אומר אם היית שומע שבלונדון, במרחק 8 ק"מ מווימבלדון, מקימים את המרכז האנגלי, הבין-לאומי לטניס.

אורי חרל"פ: מדינת ישראל חסרה במתקני ספורט שאפשר לקיים בהם תחרויות בין-לאומיות, כולל טניס, כדורעף וכו'.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה למקד את הדיון, כי אני לא חושב שהשאלה היא אם יבנו שישה מגרשים ברעננה, גם אם אפשר לשאול למה לא עושים את זה בבאר-שבע.

מיכאל מלכיאור: השאלה הבסיסית היא מדוע להקים במרחק של הליכה מהמרכז ברמת השרון מרכז לאומי נוסף?

אורי חרל"פ: אין מרכז לאומי ברמת השרון.

אורי חרל"פ: הבעיה היא שבמדינת ישראל כל אחד משתמש במילה "לאומי".

אורי חרל"פ: איצטדיון רמת גן נקרא "האיצטדיון הלאומי לכדורגל" למרות שאף אחד לא נתן לו את האישור לכך.

מיכאל מלכיאור: ייתכן שלא נתנו לו את האישור לזה, אבל בפועל השתמשו במרכז הזה כמרכז לאומי.

מיכאל מלכיאור: בעצם כל משחק בין-לאומי מתקיים שם.

ירון מיכאלי: אז מה?

ירון מיכאלי: המרכז הזה הוא מרכז פרטי, מה הבעיה לבנות עוד אחד?

מיכאל מלכיאור: לא אמרתי שיש בעיה, שאלתי מה החוכמה.

אורי חרל"פ: ברגע שבאה אלינו רשות מקומית ואומרת שיש לה מרכז טניס ושהיא מסוגלת לארגן הקמה של מרכז גדול יותר ומבקשת שנהיה שותפים לתכנון, אני לא רואה עם זה בעיה.

אורי חרל"פ: מהרגע הראשון שברעננה התחילו לדבר על מרכז טניס - זה לא קרה אתמול ולא לפני חודש – הייתי, כנציג המשרד, שותף לכל ההליכים ואף פעם לא עלתה השאלה למה.

אורי חרל"פ: יש משרד ספורט אחד במדינה ולכן לפני שמבקשים לקיים דיון, צריך היה קודם כל לדבר איתנו.

אורי חרל"פ: אנחנו הגענו למסקנה שצריך את המתקן הזה ועכשיו אנחנו צריכים כאילו לשכנע למה אנחנו חושבים שצריך.

אורי חרל"פ: התקיים אצלנו דיון והגענו למסקנה שצריך את המתקן הזה במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לכן הזמנו אותך, כדי שתסביר לנו.

אורי חרל"פ: הגענו למסקנה - חשוב לי לציין שיש לי יחסים אישיים טובים מאוד גם עם מרכז הטניס – לאחר שראינו מה קורה ביחסים שבין מרכז הטניס ואיגוד הטניס, מה קורה כשצריך לעשות תחרות ואין בארץ מתקן שעונה על הדרישות.

יצחק רוכברגר: הוא יענה על הדרישות.

אורי חרל"פ: זה לא מרכז של רשות.

יצחק רוכברגר: מר חרל"פ, למה לא זימנת אותנו, את אנשי עיריית רמת השרון, לדיון אצלך?

יצחק רוכברגר: אף פעם לא זימנת אותנו.

אורי חרל"פ: למה לזמן אתכם?

רונית תירוש: מר חרל"פ, למה אתה מתייחס אליהם כאילו הם מוקצה?

רונית תירוש: יש קוריוז שאני מתביישת לספר אותו – עד שלא עלה הנושא הזה, הייתי בטוחה שהמרכז ברמת השרון הוא בעצם האיגוד.

רונית תירוש: אף פעם לא ידעתי שיש שני גופים, משום שהם הבולטים בשטח, משום שהם עושים עם משרד החינוך את שיתופי הפעולה ותכניות שונות.

רונית תירוש: כשאני הייתי מנהלת בית-ספר הם באו אליי.

רונית תירוש: לכן אני תמהה שאתה אומר לראש העיר "מדוע שנזמן אתכם", כאילו הם מוקצים.

אורי חרל"פ: כי הגענו למסקנה שצריך שני מתקנים כאלה, לא אחד.

רונית תירוש: זה כמו להקים עוד וינגייט ולקרוא לו "מכון לאומי".

אורי חרל"פ: לא ציינתי את המילה "לאומי".

רונית תירוש: אבל זה מה שכתוב.

אורי חרל"פ: גם איצטדיון רמת-גן נקרא "איצטדיון לאומי" והוא סתם משתמש בשם.

מיכאל מלכיאור: אני לא מצליח לתפוס את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אני מרגיש שיש משהו שאני לא מצליח להבין.

מיכאל מלכיאור: מצד אחד, אם רוצים להקים מרכז מכסף פרטי, בוודאי שאפשר לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא חולק על כך שכל אחד יכול לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: בהתחלה אמרת שלאחר שבדקת וראית שהמרכז ברמת השרון אינו על הדרישות הבין-לאומיות - - -

אורי חרל"פ: אמרתי שזה לא הבית של איגוד הטניס בישראל.

מיכאל מלכיאור: ושזה לא עונה על הדרישות הבין-לאומיות.

מיכאל מלכיאור: לפיכך השאלה היא מדוע לפני שקיבלת החלטה לא פתחת לפחות בשיח.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שאתה מכיר את האנשים של מרכזי הטניס, אתה בוודאי יודע שהם עשו משהו למען הטניס במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: מדוע לא פתחת לפחות בשיח, לא בדקת, ובהחלט ייתכן שהיית מגיע למסקנה שהמרכז ברמת השרון אינו מתאים וגם לא יכול להיות מתאים ושזה יעלה יותר מדי כסף להפוך אותו למתאים.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שהיית מגיע למסקנה כזאת, אבל אתה לא יכול להגיע למסקנה הזאת אם בכלל לא דיברת איתם.

אורי חרל"פ: הנושא הכספי - - -

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על התכנון, על האסטרטגיה.

אורי חרל"פ: מבחינת האסטרטגיה, נראה לנו מאוד נכון להקים ברעננה, כעיר ספורט - - -

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא מה שאמרת.

מיכאל מלכיאור: סליחה שאני מקשיב למה שאתם אומרים.

מיכאל מלכיאור: הסברת שבגלל שידעת שאין מקום שעונה על דרישות הבין-לאומיות, שאין משהו מתאים, ושרעננה באה עם תכנית ועם תקציב, החלטת לאשר.

מיכאל מלכיאור: אולי היה שווה להקדיש שעה מזמנך ולהזמין את אנשי רמת השרון ולשאול מה המרחק ביניהם לבין ההיענות לדרישות הבין-לאומיות, אולי לשאול מה התכניות שם?

מיכאל מלכיאור: אולי, כרגולטור במדינת ישראל, יכולת לשקול אופציה להסב את המאמצים ואת הכספים ולהביא את שני הגופים הללו לשיתוף פעולה?

אורי חרל"פ: זה לא ניתן כבר 30 שנה.

אורי חרל"פ: ניסיתי את זה בלי שום קשר למתקן הזה.

אורי חרל"פ: גברת ג'נין שטראוס יודעת את זה, אנחנו בקשרים טובים.

מיכאל מלכיאור: אתה כל הזמן מדבר על הקשרים הטובים שיש לך עם מרכז הטניס ואני לא מבין למה לא הצלחת.

מיכאל מלכיאור: אם היית נותן להם אינסנטיב, היינו לומר להם שאם הם לא יעבדו יחד, לא יהיה זה ולא זה – אני מניח שאז היית רגולטור כמו שצריך, אבל אתה לא רגולטור באמת, כי לא בדקת את כל האפשרויות.

מיכאל מלכיאור: כדי לקבוע אסטרטגיה, צריך לפחות שכל הנתונים יהיו בידך.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאחרי שכל הנתונים היו בידך היית מגיע למסקנה כזאת, אבל לצערי לא בדקת, אלא באת עם דעה מאוד נחרצת.

אורי חרל"פ: לא.

רונית תירוש: אתה גם לא אובייקטיבי.

רונית תירוש: משרד הספורט צריך לבדוק ולא לקבוע עמדה בלי לבדוק.

מיכאל מלכיאור: מר חרל"פ, אנחנו מפקחים על משרד הספורט, זו העבודה שלנו.

מיכאל מלכיאור: לכן אני צריך לשאול את משרד הספורט איך יכול להיות שהוא לא השקיע שעה בלבדוק את כל הנתונים לפני שקיבל החלטה ללכת עם התכנית של איגוד הטניס.

מיכאל מלכיאור: איך זה יכול להיות?

וופא פאהום: אני יכולה לקבל את רשות הדיבור?

מיכאל מלכיאור: לא.

וופא פאהום: מתי אני אוכל לקבל?

מיכאל מלכיאור: את יכולה לבקש.

מיכאל מלכיאור: אני שואל את משרד הספורט ואני לא מבין מדוע את צריכה רשות דיבור כדי להשיב.

וופא פאהום: כי אני חברת הנהלה.

מיכאל מלכיאור: זה לא מעניין אותי.

מיכאל מלכיאור: אני שואל את נציג משרד הספורט שאלה ואת חברת הנהלה וחושבת שאת יכולה לענות על השאלה ששאלתי את מר חרל"פ.

וופא פאהום: ביקשתי רק את רשות הדיבור.

מיכאל מלכיאור: כולם כותבים פתק ומבקשים את רשות הדיבור.

אורי חרל"פ: ברגע שעלה הנושא בהנהלת איגוד הטניס - בה חברים גם חברים חברי מרכז הטניס - על כך שמתכוונים לבנות ברעננה מתקן, נתבקשתי להצטרף לאיגוד הטניס ברעננה כדי לבדוק בכלל על מה מדובר.

אורי חרל"פ: בהנהלת איגוד הטניס לא היתה התנגדות של מרכז הטניס להקים את המרכז ברעננה.

אורי חרל"פ: כלומר, לא היתה בקשה של מרכזי הטניס לדיון בהנהלת האיגוד.

מיכאל מלכיאור: שאלתי אותך, מדוע אתה, לפני שקיבלת החלטה לתת את תמיכת המשרד ואת משקלו הציבורי מאחורי הפרויקט, לא בדקת אלטרנטיבות אחרות?

אורי חרל"פ: כי זה לא היה על חשבון דבר אחר, אלא מתקן נוסף.

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: אמרת שקיבלת את ההחלטה משום שהם לא ענו על הדרישות הבין-לאומיות.

אורי חרל"פ: התחלתי מזה שחסרים מתקנים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לא חסרים באזור הזה.

אורי חרל"פ: חסרים.

משה חביב: אני אעשה סדר בדברים, משום שאני חושב שאתם הולכים יותר מדי רחוק.

משה חביב: איגוד הטניס הוא הגוף העליון של הטניס במדינת ישראל.

משה חביב: מרכז הטניס הוא חלק מאיגוד הטניס.

משה חביב: במועדונים של איגוד הטניס משחקים 80,000 ילד ולא רק 9,000 כפי שיש במרכזי הטניס; יש לנו 650 קבוצות בליגה; אנחנו מייצגים את מדינת ישראל בכל העולם.

משה חביב: נכון, אנחנו משחקים ברמת השרון, אבל זה גם עולה לנו כסף לשחק שם.

משה חביב: מרכז הטניס שיפץ את המגרשים, כי זו היתה הדרישה של האיגוד הבין-לאומי.

משה חביב: לפיכך חייבו את איגוד הטניס לחתום על חוזה לשלוש שנים לשחק רק ברמת השרון.

משה חביב: האם אתם יודעים שכשאני הולך לשחק במרכז הטניס אני חייב להעביר, לפי החוזה, כרטיסים, כולל הכרטיסים למטה שעולים 1,000 שקל?

משה חביב: למשל, במשחק עם שוודיה ורוסיה, נתתי למרכז הטניס 1,050 כרטיסים בשווי של 180 שקל האחד וכן עוד 360 כרטיסים בשווי של 1,000 שקל.

משה חביב: עוד למשל, הייתי צריך לבנות שני חדרי הלבשה נוספים על מה שקיים, כי זה לא עמד בתקן.

משה חביב: זה עלה לי עוד 80,000 שקל.

משה חביב: אני משלם גם על ניקיון וגנרטור.

מיכאל מלכיאור: מדוע אתה צריך לתת 1,000 כרטיסים למרכז הטניס?

משה חביב: זה החוזה, זה התנאי שהם יתנו לי את המקום.

מיכאל מלכיאור: גברת שטראוס, מדוע איגוד הטניס צריך לתת 1,000 כרטיסים?

ג'נין שטראוס: 30 שנה אנחנו מארחים את התחרויות ומעמידים את הצוות שלנו לטובת התחרויות ללא תמורה.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שנותנים כרטיסים לאנשי הצוות, אבל למה צריך 1,000?

מיכאל מלכיאור: האם יש לכם 1,000 אנשי צוות?

ג'נין שטראוס: אנחנו מקבלים 270 כרטיסים לאנשי הצוות ולאורחים שלנו.

ג'נין שטראוס: זה הרבה פחות מאשר העלות שלנו לתחזוק ותפעול המרכז.

ג'נין שטראוס: הם לא משלמים אגורה נוספת, זה הסטטוס קוו כבר 30 שנה.

משה חביב: כשאני מקבל את מרכז הטניס אני מקבל אותו as is, היינו אם יש מזנון, אני חייב לקחת את המזנון.

משה חביב: למשל, רציתי לקיים את התחרויות ביד אליהו.

משה חביב: שם נתבקשתי לשלם 250,000 שקל ובתמורה אני אקבל 50 שומרים ושירותי ניקיון.

משה חביב: תראו איזה הבדל – במרכז הטניס נתבקשתי לשלם 784,000 שקל.

מיכאל מלכיאור: למה לא הלכת ליד אליהו?

משה חביב: כי היה חסר שם מגרש.

ג'נין שטראוס: אני מוכנה ללכת על המחיר של יד אליהו.

יצחק רוכברגר: תפתחו את החוזה בניכם, תדברו, מה הבעיה?

משה חביב: זכותנו המלאה, כאיגוד הטניס, לבנות בית לאיגוד הטניס.

משה חביב: היום הטניס בפריחה, אלפי ילדים משחקים טניס ואני לא רואה שום פסול בכך.

משה חביב: ראש עיריית רעננה בא לאיגוד הטניס ואמר: אני יודע שאתם נמצאים כרגע בהדר יוסף, במקום שאתם משלמים לו שכירות.

משה חביב: בואו אליי ואני אבנה את הבית של איגוד הטניס ברעננה.

משה חביב: אני מוכן להשקיע.

משה חביב: איאן פרומן בנה את 14 המגרשים החשובים והטובים בכל רחבי הארץ וזה דבר מבורך.

משה חביב: אני חושב שנכון שלאיגוד הטניס יהיה בית.

משה חביב: אני לא מתבייש לומר שאם נצטרך לעשות שם תחרויות, נעשה תחרויות; אם נצטרך לעשות ברמת השרון, נעשה שם תחרויות.

משה חביב: את התחרויות ברמת השרון, עם כל הכבוד לצוות שם, אני עושה.

משה חביב: אני מארגן שם את הכל, זה עולה לי 1.8 מיליון שקל לשבוע.

משה חביב: נכון שאנחנו עושים את התחרויות ברמת השרון, זה נכון שזה המקום היחידי שאנחנו יכולים לקיים בו תחרויות וכרגע אין בלתו.

משה חביב: היום מועצת ההימורים הגיעה להחלטה אסטרטגית לפיה כל עירייה שתרצה להקים אולם גדול, תוכל להקים מגרש אחד ולידו מגרש אימונים, כדי שיהיה מענה גם לטניס וגם לכדוריד ולכל דבר אחר.

משה חביב: אני חושב שזה דבר גדול.

משה חביב: אני מבקש לשים את הדברים בפרופורציה.

משה חביב: אנחנו לא רוצים לפגוע במרכז הטניס.

משה חביב: מרכז הטניס מכובד כשלעצמו ואם רוצים לשדרג אותו – שישדרגו.

משה חביב: אני לא רואה שום פסול בזה שעיריית רעננה ותורמים חיצוניים מבקשים לתרום כסף לספורט במדינת ישראל ולא רק לאיגוד הטניס.

משה חביב: האם אנחנו יכולים לבקש מהם לתת את הכסף לדברים אחרים?

משה חביב: אין דברים אחרים – זה או זה או לא כסף למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: ייתכן שזה נכון וייתכן שלא.

מיכאל מלכיאור: זכותם של תורמים לעשות מה שהם רוצים בכספם.

מיכאל מלכיאור: אם בונים מרכז לאומי, אפשר לשאול מדוע לא להקימו בירושלים.

מיכאל מלכיאור: מר חביב, בירושלים בנו את איצטדיון "טדי" ואם היום היו באים תורמים ומבקשים לבנות מחדש את איצטדיון ימק"א, האם לא היית שואל מדוע לבנות ליד "טדי" – שהושקעו בו כספים רבים – עוד איצטדיון?

מיכאל מלכיאור: האם אתה בכלל לא יכול להבין את הטיעון?

מיכאל מלכיאור: נכון שלאנשים יש זכות לבנות עוד מגרש, אבל אתה לא יכול להבין את הטיעון?

מיכאל מלכיאור: נכון שהמרכז ברמת השרון לא קיבל את התואר "לאומי" ויכול להיות שיש כל מיני בעיות איתו – הוא דורש הרבה כרטיסים, הוא יקר, אין חדרי הלבשה וכו' – אבל קודם כל אפשר לדבר איתם ולומר להם שאם הם לא יענו לדרישות וכו', יצטרכו להקים משהו אחר.

מיכאל מלכיאור: אבל גם כשאתה עושה משהו אחר, האם אתה לא מבין בכלל את הטיעון שלא צריך לעשות את המשהו האחר במרחק של 8 קילומטרים?

מיכאל מלכיאור: האם לא צריך לעשות את זה במקום אחר, כדי שזה יענה גם לאוכלוסיה אחרת?

מיכאל מלכיאור: אסף חפץ תיאר בהרחבה איך אתם מנסים להרחיב את פעילות הטניס לכל חלקי האוכלוסיה בישראל ואתם יודעים שהכוכבים לאו דווקא נמצאים ברמת השרון או ברעננה, אלא גם בבאר שבע ובמקומות אחרים.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שהתורמים יגידו רק רעננה ולא מקום אחר, אבל אפשר לבדוק את זה.

מיכאל מלכיאור: אתה בכלל לא יכול להבין את הטיעון הזה?

משה חביב: לשיטתך - - -

מיכאל מלכיאור: אין לי שיטה, אני שואל.

משה חביב: בעצם צריך להיות איצטדיון אחד במקום מרכזי ולא אחר לידו?

משה חביב: כלומר, אם יש את בלומפילד, הכוח לא צריך איצטדיון, וגם בשכונת התקווה לא צריך להיות איצטדיון?

יצחק רוכברגר: רצוי שלא.

יצחק רוכברגר: צריך לאחד.

מיכאל מלכיאור: ברור שאם יש הרבה מאוד קבוצות לאומיות באותו מקום, אתה לא יכול לשחק בו זמנית.

מיכאל מלכיאור: בירושלים למשל, צריך עוד איצטדיון מלבד "טדי"?

משה חביב: אם אורי לופליאנסקי, ראש עיריית ירושלים, יבוא לאיגוד הטניס ויגיד שהוא רוצה להקים מרכז בירושלים, איגוד הטניס יחבק אותו.

משה חביב: אם יבוא יונה יהב, ראש עיריית חיפה, ויגיד שהוא רוצה ושהוא מביא כסף, אנחנו נחבק אותו.

משה חביב: כך אם יבוא ששון מחולון.

משה חביב: אין לנו בעיה.

מיכאל מלכיאור: כלומר, אתם רוצים להקים ברעננה משום שזו יוזמה של ראש העיר ושהוא הביא את התורמים?

משה חביב: נכון.

משה חביב: האיגוד שותף לזה.

מיכאל מלכיאור: והאיגוד לא גייס לזה כסף?

משה חביב: איאן פרומן כבר גייס כסף לזה וימשיך לגייס.

יצחק רוכברגר: למה לא דיברתם איתי?

יצחק רוכברגר: הרי יש בינינו שיתוף פעולה.

משה חביב: אתה הרי יודע שאני ואתה היינו פותרים את העניין תוך שעה.

משה חביב: אתה יודע את זה ובוא נעצור כאן.

מיכאל מלכיאור: אז למה לא ניסיתם?

משה חביב: כי זה לא המגרש של ראש העיר.

יצחק רוכברגר: השטח של עיריית רמת השרון.

יצחק רוכברגר: החכרנו את השטח הזה לתקופה ארוכה למרכז הטניס.

משה חביב: אז הוא לא שלך.

יצחק רוכברגר: לצערי הבעיה היא שאין הידברות בין מרכז הטניס לאיגוד.

יצחק רוכברגר: יש סכסוך פנימי ביניהם וזו כל הבעיה.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לנציג משרד הספורט, מר חרל"פ, שאתה מעלה בי זיכרונות מימיי בחינוך ובספורט.

רונית תירוש: היה דיון עם ניסיון של ורשביאק לתת את הכותרת "איצטדיון לאומי" למרכז בהדר יוסף והמשרד עמד על רגליו האחוריות להשאיר את וינגייט כמשאב לאומי וכו'.

רונית תירוש: עכשיו זה בדיוק אותו סיפור ולכן אני מצפה ממשרד הספורט, כגורם אובייקטיבי-מקצועי, שייקח את המושכות לידיו ואם יש כסף, ויש רצון טוב ויש צורך, שיפנה לראשי הערים – או לרמת השרון כי כבר יש תשתית ויש פלטפורמה או לחילופין להרחיק מרמת השרון ואז מה יותר טוב מבירת ישראל?

אורי חרל"פ: אם אנחנו היינו היוזמים, היית צודקת במאת האחוזים.

רונית תירוש: אין לכם תכנון אסטרטגי?

אורי חרל"פ: הכסף לא נמצא אצלנו, אלא אצל ראש העיר.

מיכאל מלכיאור: אתה הרגולטור.

אורי חרל"פ: לא בכסף שהוא לא שלנו, אני רגולטור בכספי המדינה.

ג'נין שטראוס: צריך לזכור שיש כאר

ג'נין שטראוס: בעה שבועות של תחרויות בשנה ולכך לא צריך יותר מאיצטדיון אחד.

וופא פאהום: אני מצטערת שחבר הכנסת סוויד עזב את הישיבה, כי הייתי שמחה להזמין אותו וגם אתכם לנצרת כדי לראות שיש שם שישה מגרשים ולא רק שניים, כפי שהיה בימי המנדט.

וופא פאהום: צריך לראות בעיניים כדי להאמין או לשחק שם סט אחד או שניים.

וופא פאהום: אין ויכוח בין איגוד הטניס למרכז הטניס.

וופא פאהום: לפחות כך אני רואה את זה.

וופא פאהום: מה שרלוונטי הוא שמביאים ויכוח או דיון כזה בפני ועדה מכובדת שכזאת – אני מאוד מכבדת את המעמד, כי לא כל שני וחמישי עולה הטניס על סדר היום של הכנסת – בשאלה איך לשמור על אינטרסים של מונופול, של מרכז הטניס, ולאו דווקא מטעמים ענייניים.

וופא פאהום: אני מבינה שיש למרכז הטניס עניין, וזה לגיטימי מאוד, להיות מונופול, כדי שהם יוכלו לקבוע מה הסכום שאיגוד הטניס ישלם, מתי, איפה ובאיזה תנאים.

וופא פאהום: זה קורה כי הם המונופול היחיד.

וופא פאהום: אין לנו אלטרנטיבות מלבד מרכז הטניס.

וופא פאהום: בינתיים האלטרנטיבה הזאת טובה, אבל קשה וגם מאוד יקרה.

וופא פאהום: אין פסול בכך שלאיגוד הטניס יהיה בית משלו וגם לגיטימי שהבית הזה יהיה היכן שהדברים האלה מתנהלים.

מיכאל מלכיאור: למה את מתכוונת?

וופא פאהום: על-פי החוק איגוד הטניס ממונה על הטניס בישראל.

וופא פאהום: מאחר שאיגוד הטניס הוא הממונה על-פי החוק על הענף הזה, אז לפחות שיהיו לו משרדים והוא יוכל לנהל את הטניס בארץ ממקום כלשהו.

וופא פאהום: אם מרכז הטניס ברמת השרון יציע שהאיגוד יתנהל משם ללא שכירות וכו' - - -

יצחק רוכברגר: בואו תדברו איתי, גם לי יש עמדה.

יצחק רוכברגר: אני אלך לקראתכם.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא שלאיגוד יהיה בית ומשרדים?

וופא פאהום: גם, בין היתר.

מיכאל מלכיאור: אני תמיד אומר שבחברה הישראלית יש לנו בעיה יסודית – הידברות.

מיכאל מלכיאור: הידברות זה אומר לשבת ביחד ולנסות.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שזה ייכשל ויכול להיות שצריך לפוצץ ובכוחנות ללכת אחד נגד השני, אבל גם יכול להיות שההידברות תצליח.

מיכאל מלכיאור: אני לא טוען שאפשר לפתור את הבעיה הזאת, ייתכן שלא, אבל אני חושב שזה שווה ניסיון.

וופא פאהום: אני מסכימה שצריכה להיות הידברות.

וופא פאהום: אני בעד שתהיה הידברות, אבל אני לא חושבת שצריך לבזבז את זמנה של הוועדה המכובדת הזאת - - -

מיכאל מלכיאור: זו כבר בעיה שלנו.

וופא פאהום: אני מתכוונת שלא צריך לבזבז את זמנה של הוועדה כדי לגרום לנו להידבר.

וופא פאהום: אנחנו יכולים להידבר מחוץ לחדר הוועדה.

וופא פאהום: התכנסנו כאן במעמד מכובד זה כדי לדון בשאלה אם אנחנו מרשים לעצמנו להתחרות, שתהיה לנו אלטרנטיבה לשלם פחות ושלא יהיה מחיר של מונופול לכל אירוע ואירוע ואם יש מקום לדיון בסוגיה הזאת, שהיא למעשה סוגיה כלכלית גרידא, בוועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: על השאלה הזאת אני אענה לך תשובה חד-משמעית: כן.

מיכאל מלכיאור: זו הפריבילגיה של ועדה של הכנסת, מה לעשות, לשם כך נבחרנו.

מיכאל מלכיאור: יש בהחלט מקום לדיון הזה, אני חושב שנאמרו כאן דברים מאוד חשובים ולמדנו הרבה.

וופא פאהום: גם גברת שטראוס אמרה שאי אפשר להעביר את המשחקים לבאר שבע, והיא הנותנת.

וופא פאהום: הרי הוויכוח הוא בשאלה אם זה במרחק 8 ק"מ או 15 ק"מ, אבל יש הסכמה שאי אפשר להעתיק את המשחקים לבאר שבע ויש צורך שהמשחקים יהיו במרכז הארץ.

וופא פאהום: מה לעשות, הארץ שלנו קטנטונת, ואם זה כך – אנחנו יכולים לסגור הכל ולשחק בקפריסין ואז אין צורך להשקיע את המשאבים שלנו.

מיכאל מלכיאור: במשפט הזה היתה סתירה פנימית.

רונית תירוש: היית צריכה לפרוש בשיא, אחרי החלק הראשון של דברייך.

וופא פאהום: הבעיה אינה אם האיצטדיון יהיה במרכז, כי אי אפשר להעביר את המרכז לפריפריה.

מיכאל מלכיאור: אבל השאלה היא אם אני צריך לבנות את שני המרכזים הגדולים, המרכזיים, אחד ליד השני.

וופא פאהום: זה מועדון וזה מרכז לאומי.

איאן פרומן: הקמנו איצטדיון בירושלים, בבאר שבע - - -

מיכאל מלכיאור: אז למה אתה לא לוקח את האיצטדיון בירושלים והופך את זה להיות האיצטדיון הלאומי?

מיכאל מלכיאור: תשים שם את המשרדים שלך וזה יהיה הבית שלך.

מיכאל מלכיאור: אני מבטיח לך להפגיש בינך ובין ראש העיר ירושלים.

משה חביב: גם האיצטדיון בירושלים הוא של מרכז הטניס.

איאן פרומן: לא משתמשים באיצטדיונים הקיימים כבר בבאר-שבע, ביפו או בירושלים.

איאן פרומן: המרכז לא עושה שם תחרויות, אין שם מספיק אוכלוסיה כדי למלא איצטדיון של 4,000 איש.

איאן פרומן: צריך לזכור שמדובר בטניס ולא בכדורגל.

איאן פרומן: חשוב להדגיש שהאיצטדיון ברעננה לא יארח רק ארבע פעמים בשנה את התחרויות של איגוד הטניס.

איאן פרומן: 20 שנה עשינו תחרויות בין-לאומיות של מרכזי הטניס ברמת השרון, אבל מאז אין תחרויות בין-לאומיות של מרכז הטניס, אלא רק שתי התחרויות שמארגן איגוד הטניס.

איאן פרומן: לפני מספר שנים ביקשנו שמשרדי איגוד הטניס יהיו ברמת השרון, אבל סירבו בטענה שאיגוד הטניס רוצה לשלוט על מרכז הטניס ולכן בהדר יוסף יש שלט "המרכז הלאומי של ישראל בטניס".

איאן פרומן: רצינו לבנות את האיצטדיון בהדר יוסף, אבל זה נפל כי לא היתה לנו אפשרות להגיע להסדר עם עיריית תל-אביב כמו ההסדר שיש לנו עם רעננה.

איאן פרומן: אנחנו עובדים על כך מספר שנים וזה לא דבר פתאומי.

איאן פרומן: שאלתי את הוועד הבין-לאומי של מרכז הטניס, אבל מסתבר שהם לא דנו והם לא יודעים שרוצים לבנות איצטדיון סגור ברמת השרון.

איאן פרומן: אין תקציב לזה והם לא החליטו על כך, אלא זו דעה של אחת שרוצה לעשות את זה, אבל רק לאחר שהיא שמעה שאנחנו הולכים לבנות ברעננה.

איאן פרומן: פתאום יש שלט ברמת השרון: פה ייבנה מרכז עם גג.

ג'נין שטראוס: יש בידי החלטה מ-2005 כן לבדוק את העניין של קירוי והגדלת האצטדיון.

איאן פרומן: לבדוק.

וופא פאהום: לבדוק זה דבר אחד ולבנות זה דבר אחר.

מיכאל מלכיאור: סוף מעשה במחשבה תחילה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: ברור לי שאנחנו לא יכולים לפתור כאן את הפלונטר.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שיש יחסים לא תקינים בין שני הגופים.

מיכאל מלכיאור: זה לא טוב, כי מי שמשלם את המחיר הם הילדים שלנו.

איאן פרומן: עשר שנים אנחנו מנסים לדבר.

מיכאל מלכיאור: מי שמשלם את המחיר הם הילדים שלנו.

מיכאל מלכיאור: דרך אגב, זה קורה לא רק באיגוד הטניס, אלא בעוד מספר ענפי ספורט.

מיכאל מלכיאור: זה חבל, כי חלק מהאנשים עושים עבודה גדולה מאוד, אבל בגלל חוסר היכולת להגיע להידברות אמיתית, ברור שהילדים שלנו משלמים את המחיר.

מיכאל מלכיאור: זה חבל.

מיכאל מלכיאור: אני אומר את זה כמשקיף מהצד, כאחד שלא משחק טניס אבל מאוד אוהד את זה.

מיכאל מלכיאור: גם אם אתם אומרים שכבר ניסיתם להידבר עשר שנים, זה לא נראה כך כאן מסביב לשולחן.

מיכאל מלכיאור: אני רואה ניתוק ולא הידברות.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שלמשרד הספורט יש אחריות רבה מאוד בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה דבר לא נכון שמשרד הספורט לא ניסה לבוא בדברים לפני שהתקבלו ההחלטות.

מיכאל מלכיאור: ראיתי פתיחות מצד חלק מהאנשים שמייצגים את האיגוד ומוכנות להידבר ואולי להגיע לפתרון.

מיכאל מלכיאור: לפיכך אני רוצה להציע לחברת הכנסת תירוש שיהיה ניסיון, באחריות המשרד שמופקד על הנושא – כמובן שאם אתם רוצים להיות המשרד, ולא רק להרים ידיים – לקחת את המושכות בידיים ולהביא את הצדדים להידברות ולראות אם ניתן לחבר בין הצורך הלגיטימי של האיגוד שיהיה לו בית ושלא ירגיש מנוצל או במצב סחיטה מצד מונופול.

מיכאל מלכיאור: אני לא מתכוון לסחיטה במובן הרגיל, אבל אם אין אופציה אחרת בעצם חייבים להיות רק שם.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לבדוק אם אפשר לחבר בין הרצון הלגיטימי של האיגוד לבין הרצון וההשקעה של מרכז הטניס ברמת השרון יחד עם ראש העיר רמת השרון.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא פוסלים אפשרות להקים גם מגרשים ברעננה או להרחיב את מה שיש, אנחנו בוודאי לא פוסלים אנשים שרוצים לתרום, כי בוודאי שהם יכולים לתרום למה שהם רוצים, אבל בסופו של דבר זה נופל על החברה.

מיכאל מלכיאור: מר אסף חפץ, אתה רגיל לראות דברים ברמה הלאומית היותר רחבה, ולכן אני מבקש שתקבלו את המילה כמילה של הדיוטות שלא מבינים בכל נבכי העסקונה של הטניס בישראל, שזה נראה לנו תמוה.

מיכאל מלכיאור: שמעתם פה חברי כנסת מכל מיני סיעות בכנסת, שאין להם עניין, הם לא מכירים ולא ידעו שקיים לא מרכז טניס ולא איגוד טניס.

מיכאל מלכיאור: נראה להם תמוה כשיש השקעה אסטרטגית לאומית של איגוד ושל משרד, שאי אפשר לגשר בין דברים ולעשות אותם בהסכמה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע את זה כסיכום לדיון היום, כמובן אם זה מקובל על מי שיזמה ודחפה את הדיון הזה.

רונית תירוש: אדוני היושב-ראש, כדרכך ניהלת את הדיון בתבונה רבה ובשכל ישר.

רונית תירוש: אני מעריכה שאף אחד לא ממש הכין אותך, אבל אלה דברים שצפים לכל בר-דעת ולהדיוטות, ולכן אני אתחיל בסיפא ואומר שאני בוודאי מקבלת את ההמלצה שלך ואני אצטרף אליה בשמחה.

רונית תירוש: אני רוצה לומר דברים קצת יותר בוטים, דבר שנמנעת ממנו עד כה.

רונית תירוש: למשרד הספורט – אני רואה בזה התרשלות בתפקיד.

רונית תירוש: להיכנע ללחץ כזה או אחר ולא לעשות דיון מאוזן ולשמוע את כל הנוגעים בדבר, להתעלם מגוף שקיים כבר הרבה מאוד שנים ופועל בתחום וכן מראש עיר עם הרבה רצון טוב, אני חושבת שזה דבר שהוא לא ראוי למשרד ממשלתי, ולכן אני מציעה גם לכם לקחת בשתי ידיים את ההצעה הזאת.

רונית תירוש: אני גם אציע ליושב-ראש לקבוע בהמשך דיון כדי לעקוב ולשמוע איך הדברים מתנהלים.

רונית תירוש: אני רוצה להתייחס לדבריה של עו"ד וופא פאהום.

רונית תירוש: עו"ד פאהום, בעיניי היית צריכה לפרוש בשיא, אחרי החלק הראשון של הנאום שלך.

רונית תירוש: את הראשונה שמיקדת באומץ וביושר ובשקיפות את הבעייתיות.

רונית תירוש: אם יש משהו שאפשר להצטער עליו הוא על כך שלכאורה אנחנו מבזבזים את זמננו על מלחמות אגו, פרסונות.

רונית תירוש: זו בדיוק ההתרשמות שלי, שאפילו לא הייתי ערה לה ומודעת לה וזה התחוור יותר ויותר בדיון הזה.

רונית תירוש: אני חושבת שיש מקום שמשרד הספורט יבדוק משאב קיים, משאב שיש לו תשתית ופלטפורמה נכונה להיות מקום לאומי לענף הספורט הזה, ולתת לאיגוד – בצדק רב, כי הוא זה שצריך להניף את הדגל – מקום ולוודא שהעלויות והשכירויות הן בקנה מידה סביר, הגיוני ושכולם יצאו נשכרים מהעניין.

רונית תירוש: זה התפקיד של משרד הספורט, שמסתבר שלא יהיה קל.

מיכאל מלכיאור: אני מוסיף להצעה שלי, לפי הצעת חברת הכנסת תירוש, בקשה לקבל ממשרד הספורט דיווח על תוצאות הדיונים שיתקיימו.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לקבל את זה עד סוף פגרת הכנסת, שבוע לאחר יום העצמאות.

מיכאל מלכיאור: אני מברך את שני הצדדים.

מיכאל מלכיאור: יש לכם הישגים אדירים בספורט וחבל על הוויכוח הזה שביניכם.

מיכאל מלכיאור: אתם תגדילו עוד יותר את ההישגים אם תדעו לפתור את הדברים האלה יחד.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.