ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 407, 2008-03-26 14:30

מיכאל מלכיאור: רבותיי, גבירותיי, התכנסנו בשעה זו בוועדת החינוך של הכנסת כדי לדון בחוק שהביא לנו משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: גם זה חידוש מבורך וטוב.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזו פעם ראשונה בקדנציה.

קריאות: גם חוק עובדי הוראה.

מיכאל מלכיאור: החוק הזה עוד לא הגיע לכאן.

מיכאל מלכיאור: יש בקשה מיוחדת של הממשלה.

מיכאל מלכיאור: אני בדרך כלל לא עושה דברים כאלו, אבל מאחר שזה דבר חשוב לשרת החינוך, וחשוב גם לילדי ישראל, אז מי אנחנו שנעצור את זה.

מיכאל מלכיאור: לכן התכנסנו.

מיכאל מלכיאור: באמת זה לא בסדר לשלוח אתמול הזמנה לישיבה שמתקיימת היום.

מיכאל מלכיאור: זה מותר, אבל זה לא בסדר.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שיש גורמים, בין השאר דוקטור יצחק קדמן והרבה אחרים, שרצו לבוא ולא יכלו בגלל ההתראה הקצרה.

מיכאל מלכיאור: אבל נייצג גם את העמדות שלהם.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שנגיע להסכמות בכל הדברים ושנוכל לצאת לדרך.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע בכלל איך מטפלים בהצעות חוק ממשלתיות, זה עוד לא קרה לי.

מיכאל מלכיאור: אבל לפי ההיגיון אני מניח שמי שיציג את החוק יסביר למה צריכים אותו.

מיכאל מלכיאור: יש פה נציגה של משרד החינוך, אז תסבירי לנו למה היינו צריכים להתכנס בשעה זו, כשעוד יושבים במליאה, מה כל כך דחוף ולמה אנחנו צריכים לתמוך בחוק הזה.

שמואל הלפרט: יש לי הצעה לסדר.

שמואל הלפרט: אני מבקש להוסיף להצעת החוק הנוכחית שבכל אותם יישובים ושכונות שהוחל בהם יום חינוך ארוך ויש שם הזנה, שזה יכלול גם מוסדות חינוך מוכר שאינו רשמי.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: זו לא הצעה לסדר.

שמואל הלפרט: אם היועצת המשפטית צריכה להתייחס, שתתייחס גם לנושא הזה, של צירוף החינוך המוכר שאינו רשמי במקומות שבהם נותנים ארוחה חמה.

אילת כהן מלקמן: אשתדל להסביר בקיצור.

אילת כהן מלקמן: שאלת למה התכנסנו עכשיו, אז אני לא יודעת למה היינו צריכים להתכנס ב-14:30 – אדוני הזמין, אז באנו.

אילת כהן מלקמן: אבל אסביר למה זה דחוף לנו.

אילת כהן מלקמן: חוק ארוחה יומית נחקק בסוף 2005 ונתקלנו בקשיים בהפעלה המעשית בשל מורכבות המנגנונים שיש בחוק המקורי.

אילת כהן מלקמן: בין היתר, בכל מה שנוגע למנגנוני ההפעלה, כמו: שיעור השתתפות של רשויות, קביעת חריגים וכל הדברים האלה, שהקשו מאוד על ההפעלה בשטח ולפעמים דחו את ההפעלה לפי החוק.

אילת כהן מלקמן: לכן, הבקשה העיקרית שלנו בהצעת החוק הזאת היא לתקן את המנגנונים המורכבים.

אילת כהן מלקמן: זה לא שאנחנו מחליטים לבד, זה לא שאין היוועצות בשרים אחרים, במשרדי ממשלה רלוונטיים אחרים, אבל השתדלנו מאוד לפשט את המנגנונים המאוד מורכבים שהיו, וזה עיקר החוק.

מיכאל מלכיאור: בכל זאת תסבירי קצת יותר בפירוט; מה הנקודה?

אילת כהן מלקמן: השינוי העיקרי הוא במנגנון שקובע את שיעורי ההשתתפות של הרשויות.

אילת כהן מלקמן: החוק הזה ממומן בעיקר על-ידי הממשלה והרשויות המקומיות.

אבי גור: ואיפה ההורים?

אילת כהן מלקמן: רשויות יכולות לגבות לפי תעריפים שמאושרים על-ידי ועדת החינוך.

אילת כהן מלקמן: זה לא קשור לזה .

אילת כהן מלקמן: רשות גם יכולה להחליט לא לגבות מהורים.

אילת כהן מלקמן: המנגנון שנקבע בחוק העיקרי לגבי שיעורי ההשתתפות של רשויות, שאנחנו מבקשים לשנות, הוא שיש ועדה שמייעצת לראש הממשלה, והיא צריכה לשמוע את השלטון המקומי.

אילת כהן מלקמן: ראש הממשלה מקבל את ההמלצות, מתייעץ עם שר הפנים ואז צריך להביא את כל ההחלטה המסורבלת הזאת לאישור ועדת הכספים של הכנסת.

אילת כהן מלקמן: אותו מנגנון חל גם לגבי שיעורי השתתפות חריגים.

אילת כהן מלקמן: המנגנון הזה מאוד הקשה עלינו גם בקביעת שיעורי ההשתתפות המקוריים וגם בקביעת חריגים.

אילת כהן מלקמן: לכן, ביקשנו לפשט את זה וששיעורי ההשתתפות יוסכמו בין שר החינוך לשר האוצר ושר הפנים, ויש פה את הכללים איך זה יקבע ואיך יקבעו החריגים.

אילת כהן מלקמן: לא יהיה פה מחטף של שר החינוך לבדו.

אילת כהן מלקמן: זה מנגנון מאוד מובנה, אבל הוא קצת יותר פשוט.

מיכאל מלכיאור: דווקא לא אכפת לי ששר החינוך לבד יקבע, וששר האוצר ישלם את החשבון.

מיכאל מלכיאור: כמה זה מפתיע ששר האוצר לא יסכים לזה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח ששרי החינוך לדורותיהם – יש פה שרת חינוך לשעבר, והיא בטח הייתה מסכימה לזה ששר החינוך יקבע.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי הסכמות של הכנסת, של ועדת הכספים וועדת החינוך של הכנסת?

אילת כהן מלקמן: את זה הוצאנו.

אילת כהן מלקמן: מאחר שזו הסכמה בין שלושה שרים, את העניין הזה הוצאנו.

מירב ישראלי: האישור שלנו נשאר.

מיכאל מלכיאור: לגבי השתתפות הורים.

מיכאל מלכיאור: אילו עוד שינויים יש פה?

אילת כהן מלקמן: עוד שינוי עיקרי שביקשנו להכניס הוא שגם גני הילדים בצו יוח"א ייכללו.

אילת כהן מלקמן: החוק המקורי כלל רק את בתי הספר היסודיים.

מיכאל מלכיאור: הרחבה לגני הילדים.

אילת כהן מלקמן: נכון.

אילת כהן מלקמן: חשבנו שזה שלב חינוך מאוד חשוב, שאם גם הוא נמצא בצו יוח"א, ולכן חשוב שגם הגנים ייכנסו ולכן הכנסנו גם אותם.

אילת כהן מלקמן: שינוי שהיה והוצאנו אותו, זה להוריד את הארוחה החמה.

אילת כהן מלקמן: כיוון שזה ירד לא אדבר על זה.

מיכאל מלכיאור: לגבי הנושא של ארוחה חמה, הייתה בתוך ההצעה הזאת הצעה שתהיה אפשרות של פלורליזם בארוחות, אפשרות להחליף ארוחה חמה בארוחת בוקר גדולה, מזינה.

מיכאל מלכיאור: ארוחה חמה זה לא רק האוכל עצמו, זה גם סמל.

מיכאל מלכיאור: אבל חוץ מזה, זו ארוחה חמה, שזה משהו אחר מארוחת בוקר.

מיכאל מלכיאור: אז גם אם את ארוחת הבוקר אפשר לאכול כמו במלון "המלך דוד" וזה דבר טוב, אבל אנחנו יודעים שזה לא בדיוק מה שיהיה.

מיכאל מלכיאור: אם אני מתחיל בארוחת בוקר כזו אז אחר כך זה יהיה סנדביץ', ומהסנדביץ' יהיה קרקר ובזה הלכה כל הארוחה החמה, וכל הטעם שאנחנו מבטיחים, לפחות לילדים האלה – זה חבל שזה רק לילדים האלה – שתהיה ארוחה חמה, מזינה, פעם ביום, עם כל הדברים שכבר הכנסנו במשך הזמן, כל זה הלך לנו.

מיכאל מלכיאור: אז אמרתי שגם אם יש הצדקה להצעה, אני חושב שזו הצעה לא מוצלחת, ואני גם לא חושב שנוכל לדון בעומק בהשלכות של ההצעה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את זה שמי שהציע את זה היו לו כוונות טובות, ראויות ורצויות, אבל אני חושב שראוי להוריד את זה.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו גם פניות מכל מיני גורמים כמו עמותת ידיד, כמו דוקטור יצחק קדמן וגורמים אחרים שאכפת להם מהתזונה של הילדים.

מיכאל מלכיאור: היה יוצא שאנחנו מסכימים שבמקום ארוחה חמה יקבלו לחמניות עם שוקו.

מיכאל מלכיאור: גם אם אומרים שזה לא עם שוקו אלא עם חיטה מלאה עם סלט, אנחנו יודעים מה נשאר מהדבר הזה בסוף.

מיכאל מלכיאור: לכן, אני שמח על ההסכמה, שאותה ביקשתי מראש.

מיכאל מלכיאור: כל מי שבא רק למטרה הזאת יכול להגיד שלום וללכת הביתה, כי מלאכתו הקדושה נעשית בידי אחרים.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת לימור לבנת, שהייתה השרה שהכניסה את עניין ההזנה לבתי הספר בישראל, בבקשה.

לימור לבנת: אני מודה לך.

לימור לבנת: אני מבינה שאם זה ירד מעל הפרק וזה לא מופיע בהצעת החוק אז אני משוחררת.

לימור לבנת: באתי רק בגין העניין הזה.

לימור לבנת: אני גם זוכרת הצהרות רמות ונאומים רמים של שרת החינוך, כמה הארוחה החמה חשובה, וכמה יש ילדים שאין להם ארוחה חמה וזו הארוחה החמה היחידה שיש להם.

לימור לבנת: לכן פשוט נדהמתי לראות את זה כאן בהצעת החוק.

לימור לבנת: אין לי מה להוסיף על דבריך, אדוני היושב ראש, כל מילה בסלע.

לימור לבנת: אם זה יצא מהצעת החוק אז אני משוחררת, וחזקה עליכם שתקדמו מה שצריך לקדם כאן.

לימור לבנת: אני סומכת עליהם.

לימור לבנת: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שגם השרה לשעבר – ואולי גם לעתיד – לימור לבנת, תסכים לזה שתהיה ארוחה קרה בנוסף לארוחה החמה.

לימור לבנת: אני בהחלט מסכימה.

מיכאל מלכיאור: אמרו לנו שהילדים באים בבוקר ממש רעבים.

מיכאל מלכיאור: אם המצב שלנו עד כדי כך חמור, ואנחנו יודעים שהם לא מקבלים ארוחה חמה, אז באמת צריך לחשוב על זה שייתנו גם משהו בבוקר.

מיכאל מלכיאור: דברים טובים, שהם לא יקרים, אבל בכל זאת טובים, בנוסף.

לימור לבנת: מה שהם הציעו ודאי לא יפתור את הבעיה, משום שמדובר על ארוחת צהרים.

לימור לבנת: מה שאתה אומר זה שיכולה להיות בעיה עם ילדים שמצבם הכלכלי של ההורים כל כך קשה, שהם מגיעים כבר בבוקר רעבים כי לא אכלו מאומה בבית ואולי גם לא בערב קודם, כי לא היה להם מה לאכול.

לימור לבנת: אז אולי זו הארוחה היחידה שלהם ביום, לא רק החמה.

לימור לבנת: אז באמת יש כאן קושי מאוד גדול.

מיכאל מלכיאור: זה מצביע קצת על מצב החברה בישראל, אבל זה לא לדיון עכשיו.

מיכאל מלכיאור: תודה, חברת הכנסת לבנת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כמובן נעבור על החוק סעיף-סעיף, אבל אם יש עוד הערות קצרות בשלב המקדמי הזה, אז בבקשה.

מירה קרני: אני מברכת על הדברים ועל התיקון לתיקון, שמתברר שנעשה.

מירה קרני: כל מה שנותר לי להוסיף הוא שאנחנו יכולים רק לברך על הוספת עניין גני החובה, שזה מבורך מאוד.

מירה קרני: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אז את לא רוצה להישאר פה?

מיכאל מלכיאור: חסר לנו אם אתם לא פה, אבל לא ניקח את זה אישית.

מירה קרני: אם דנים בהיבט של חלוקת הנושא בין הרשויות - - -

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא דנים בזה, זה עניין טכני.

מירה קרני: אז אשאר בשמחה.

יעקב אגמון: אני לא יכול להצטרף לשמחה ולברכות משום שעלינו יש תוספת עלות בלתי מתואמת.

יעקב אגמון: השנה משרד החינוך מאיים בקיצוץ של 170 מיליון שקלים למימון "אופק חדש", יש עלינו חוק נהרי, שהמשרד עדיין לא מצא את המימון שלו, ולכן אנחנו לא מסוגלים ליישם אותו, ועכשיו אנחנו שומעים שכולם מברכים ושואלים האם הרשויות, שבהן נמצאים הילדים הרעבים שדברתם עליהם, ישאו בעוד עלות, שאין להם.

מיכאל מלכיאור: תשכיל אותי להגיד לי, איפה יש עוד עלות על הרשויות?

יעקב אגמון: אם הנטל מתחלק בין ההורים, המדינה ובין הרשות המקומית, אז יש תוספת עלות לרשות המקומית.

מיכאל מלכיאור: בגלל גן החובה.

יעקב אגמון: בוודאי.

יעקב אגמון: החלוקה היבשה הזאת לא כל כך יבשה משום שההורים אינם משלמים את חלקם.

יעקב אגמון: אנחנו מבקשים לעכב את יישומו של החוק הזה עד שיימצא המימון.

יעקב אגמון: מאוד נשמח שהילדים יאכלו, זה בסדר גמור, אבל אתם רוצים להטיל על הרשויות, שבקושי משלמות משכורות, שהן מקוצצות במענקי האיזון, עוד נטל.

יעקב אגמון: נמצא פה משרד הפנים, הוא יעיד בוודאי.

יעקב אגמון: אנחנו מבקשים לעכב את העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: משרד הפנים שותף להחלטת הממשלה, כפי שידוע לך.

יעקב אגמון: הכנסת לא חייבת לקבל את כל מה שהממשלה מבקשת.

מיכאל מלכיאור: בזה אתה צודק במאה אחוז.

מיכאל מלכיאור: זכותנו המלאה לדחות הצעות.

יעקב אגמון: אני רק מבקש שיעידו על מצבנו.

מיכאל מלכיאור: הוא לא צריך לעשות את זה, כי אנחנו יודעים את זה.

יעקב אגמון: אם אתם יודעים – אז בבקשה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול משהו, משום שלא הספקתי ללמוד את החוק לעומק בגלל קוצר הזמן.

מיכאל מלכיאור: כשקיבלנו את החוק במקור היה מרכיב, שאין לו אח ורע בהיסטוריה של האנושות: שמקבלים חוק בפרלמנט של מדינה מתוקנת, שמחייב "שנור".

מיכאל מלכיאור: זה עוד לא היה בהיסטוריה של האנושות.

אילת כהן מלקמן: זה לא כתוב.

אילת כהן מלקמן: כתוב שאפשר.

אילת כהן מלקמן: אסביר לאדוני למה זה נכנס.

מיכאל מלכיאור: אז לא הייתי במקום שאני נמצא עכשיו, אבל הייתי חבר כנסת.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שזכור לי, במקור אחוז מסוים היה צריך להיות ממומן על-ידי פילנתרופיה.

מיכאל מלכיאור: אם אני לא צודק, אז אני שמח לא להיות צודק.

אילת כהן מלקמן: אקריא לאדוני את הסעיף, שלא נגענו בו, ואסביר.

אילת כהן מלקמן: כתוב: בכפוף לכל דין, המדינה ורשויות החינוך המקומיות רשאיות לממן את חלקן בתקציב כאמור באמצעות כספי תרומות".

אילת כהן מלקמן: דהיינו, זה מאפשר להן, זה לא מחייב אותן.

מיכאל מלכיאור: למה לכתוב את זה?

מיכאל מלכיאור: בכל דבר אפשר לעשות את זה.

אילת כהן מלקמן: לפי חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית) אין תרומה, אלא לאוצר המדינה.

אילת כהן מלקמן: אדוני בוודאי מכיר את זה מהממשלה, כשרוצים לקבל תרומה לאיזושהי מטרה צריכה להתקבל על כך החלטה ממשלה.

אילת כהן מלקמן: לכן ניתנה ההסמכה הזאת בחוק, כדי שלא תהיה בעיה בעניין הזה.

דורית מורג: להקל על הפרוצדורה.

אילת כהן מלקמן: מכיוון שיש קרנות שמממנות הזנה, לא רצינו לפגוע בתרומות שכבר קיימות ובאפשרות לקבל תרומה.

רן מלמד: קרן סקטא רש"י אמרה בתחילת יישום החוק שהיא לא מתכוונת לממן אותו יותר מחמש שנים.

רן מלמד: השאלה היא מה יקרה אחר כך.

רן מלמד: האם זה אומר שהחלק הלא קטן שהיא נותנת לצורך יישום החוק ילך לאיבוד, ואז נהיה בחסר.

מיכאל מלכיאור: גם אני חושב כך, אבל מאחר שזה לא נושא הדיון ואין שינוי בנושא הזה - - -

דורית מורג: זה לא משנה את החובה של המדינה.

דורית מורג: המדינה יכולה, ככל שהיא מוצאת תרומות, לממן את הנושא גם בתרומות.

דורית מורג: היה והיא לא מוצאת תרומות, זאת חובה של המדינה.

מיכאל מלכיאור: לא צריך היה להכניס את זה, חשבתי פשוט שיש שינוי במצב עם סקטא רש"י אחרי פסח.

מיכאל מלכיאור: אני מוריד את זה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

יעקב אגמון: הצענו לממשלה, למשרד החינוך, הצעה שנותנת פתרון לילדים הרעבים באמת בלי שום תוספת עלות, לא על ההורים שאין להם ולא על הרשויות שאין להן, בתנאי שייתנו לרעבים באמת.

יעקב אגמון: כל השאר, ואנחנו יודעים לשים את הקו, יאכלו מנה בשבעה-שמונה שקלים.

יעקב אגמון: אין ילד בישראל שהוריו נמצאים מעל הקו של שטראוס, שעליו אנחנו מדברים, שלא יכולים לממן שמונה שקלים.

יעקב אגמון: אז לא נתקוטט עם ההורים ולא עם הרשויות.

מיכאל מלכיאור: החוק הזה חל על כל כך מעט ילדים, כל כך קפדני, ואפילו על אלה לא מצליחים - מכל מיני סיבות טכניות.

מיכאל מלכיאור: עם כל הרצון הטוב, לא מצליחים להחיל את החוק.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא באים לכאן בשביל לעשות חוק חדש.

מיכאל מלכיאור: יש בסך הכול בקשה לשינוי טכני שמקל, ושינוי של הרחבה קלה.

יעקב אגמון: אנחנו נסערים כל פעם מההתנהלות.

יעקב אגמון: כל פעם מביאים דברים קטנים טכניים, שמשקיעים אותנו יותר ויותר.

יעקב אגמון: מצבנו לא משתפר.

רן מלמד: אבל גם אותם אתם לא מקיימים.

יעקב אגמון: נכון.

יעקב אגמון: למה אנחנו לא מקיימים?

רן מלמד: קודם כול תקיימו את החוק.

רן מלמד: אל תיקחו מההורים מעבר למה שהם צריכים לשלם.

יעקב אגמון: הנה, קיבלנו הצעה לא לקחת מההורים.

יעקב אגמון: פופוליסטי.

מיכאל מלכיאור: מר אגמון, אני יכול להבין את זה.

מיכאל מלכיאור: אבל יחד עם זה, תחשוב על מה אנחנו מדברים, על כמה ילדים מדברים.

מיכאל מלכיאור: אלה באמת החלשים ביותר.

יעקב אגמון: אם זה מעט, אז שהמדינה תיתן את המעט שלה.

יעקב אגמון: אנחנו מכירים את סדרי העדיפויות.

מיכאל מלכיאור: חיים, אתה יכול להגיד לנו על כמה ילדים מדובר פה?

חיים הלפרין: ילדי הגנים שהתווספו הם 36,000 במספר.

מיכאל מלכיאור: 30% יתווספו?

מיכאל מלכיאור: איך אתה עושה חשבון כזה?

מיכאל מלכיאור: כמה יש היום בתוך החוק?

חיים הלפרין: רק בבתי הספר אנחנו עומדים על פוטנציאל של כ-116,000, שמתוכם אוכלים בפועל 97,000 ילדים.

מיכאל מלכיאור: מאיזו כיתה עד איזו כיתה?

חיים הלפרין: א' עד ו'.

מיכאל מלכיאור: אם א' עד ו' זה 116,000, איך גן חובה זה עוד 38,000?

מיכאל מלכיאור: אני שמח שזה כך.

מיכאל מלכיאור: אם היית אומר לי שזה 100,000 הייתי גם שמח, אבל תסביר לי את החשבון.

חיים הלפרין: בחוק מדובר על תחולה בהדרגה, אז ממילא הוא לא כולל את כל בתי הספר והרשויות ביוח"א.

חיים הלפרין: לעומת זאת, בגנים הפניה הייתה לכל הרשויות שרצו.

חיים הלפרין: זה גם נותן תשובה ליעקב, כי גם היום במצב הקיים, כשהקרנות תורמות את ההזנה, הרשויות משתתפות.

חיים הלפרין: כלומר, זה לא שהרשויות עוברות ממצב של אין השתתפות להשתתפות.

מיכאל מלכיאור: החוק המקורי היה מינימום של מינימום, אבל הייתה החלטה שצריך להרחיב את זה.

מיכאל מלכיאור: חשוב להגיד את זה, שאתם מרחיבים את זה לגנים שהם גם ביישובים שבבתי הספר שלהם אין הזנה.

מיכאל מלכיאור: כלומר, הם יקבלו בגן החובה, אבל כשיעלו לכיתה א' הם לא יקבלו.

שולה מור: זה רק גני ילדים שמאופיינים כיוח"א.

מיכאל מלכיאור: הבנתי, אבל לפי מה שזכור לי יוח"א זה 190,000 בסך הכול, ולכן גם סביר ששישית מזה זה 30 וכמה אלף.

אבי גור: לגבי החוק כולו, אני מצטרף לברכות שלך למשרד החינוך ולדורית, שזה החוק הראשון שהיא מביאה.

אבי גור: אני מקווה שיהיו עוד הרבה חוקים.

מיכאל מלכיאור: בשבוע הבא יש לנו עוד אחד.

דורית מורג: אם הם יעברו בכנסת.

אבי גור: יש לנו הרבה מקרים בהם ילדים לא נהנים משירות בתוך בית הספר, כתוצאה מבעיות כספיות.

אבי גור: אני מבקש שתינתן הדעת במהלך החקיקה לנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא דנים פה על השתתפות הורים.

מיכאל מלכיאור: זה היה בחוק המקורי, וצמצמנו את זה בוועדת החינוך, בהסכמת החינוך.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא הדיון היום.

מיכאל מלכיאור: נקבל עוד מעט תשלומי הורים לשנה הבאה, ואז אתה יכול לשאת את הנאום הזה.

מיכאל מלכיאור: לא על זה דובר.

מיכאל מלכיאור: פה דובר על דבר אחד בלבד: שינוי טכני של קבלת החלטות, הפשטה של קבלת החלטות בממשלה.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, הרחבה לילדי גן חובה ביישובים שהם חלק מיוח"א.

מיכאל מלכיאור: זה הכול.

מיכאל מלכיאור: כל נושא אחר לא אפתח לדיון.

מיכאל מלכיאור: אני לא אוהב את החוק הזה בכלל, אבל אם אני יכול לתת אוכל ל-150,000 ילדים אני אצביע בעד, גם אם הייתי רוצה שכל ילדי ישראל ייכללו בתוך החוק הזה, ולא אכפת לי שמי שיכול לשלם ישלם.

מיכאל מלכיאור: אבל אני לא דן עכשיו על כל חוק הזנה, זה לא הנושא.

אבי גור: אני רוצה להוסיף דבר נוסף שאנחנו מודאגים ממנו, ואת זה אמר אתמול המפקח הארצי של משרד הבריאות, מר זאב שיף: אין בחוק הזה כרגע פתרון לנושא הפיקוח על מה שמקבלים הילדים.

אבי גור: פרטים נמסרו אתמול בישיבה, ואני לא רוצה להוסיף כרגע.

אבי גור: אנחנו מודאגים.

מיכאל מלכיאור: לא אפתח את זה, כי זה לא הנושא.

מיכאל מלכיאור: אם זה מקובל על כולם, אני מציע להתחיל לקרוא את החוק.

שמואל הלפרט: אני רוצה לומר עוד משפט.

שמואל הלפרט: הולכים להרחיב את חוק ההזנה, לצרף גם את ילדי גן החובה.

שמואל הלפרט: אני חושב שלא יעלה על הדעת לעשות איפה ואיפה בין דם לדם.

שמואל הלפרט: לא ייתכן דבר כזה, שילד שלומד בחינוך מוכר יסתובב רעב, וילד שלומד בכיתה מקבילה או שהוא שכן שלו מאותו בניין יקבל ארוחה.

שמואל הלפרט: דבר כזה לא מתקבל על הדעת ואנחנו לא יכולים לעשות כאלה אפליות.

שמואל הלפרט: לכן, אני מבקש להוסיף את ההצעה שלי, שבכל אותם מקומות שיש יום יוח"א, יצרפו גם את הילדים של החינוך המוכר שאינו רשמי.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים אתך במאה אחוז, אבל אין בכוחי להעביר את הדבר הזה.

שמואל הלפרט: אז לא נעביר את החוק.

מיכאל מלכיאור: כבודו יכול להגיד – וזו זכותו המלאה – שבגלל שאין לילדים האלה, לא צריך גם לילדים האחרים, ואני מבין אותו.

שמואל הלפרט: אין שום היגיון.

שמואל הלפרט: יש חוק הזנה, אתה הולך להוסיף עכשיו מגזר חדש של גני ילדים, וילדים מהמגזר השני צריכים להישאר רעבים?

שמואל הלפרט: מה ההיגיון בזה?

שמואל הלפרט: בגלל החטא הגדול שהם לומדים במוסד חרדי או דתי, צריכים להעניש את הילד הזה?

שמואל הלפרט: מה הוא חטא הילד הזה, שאבא שלו החליט לשלוח אותו למוסד חרדי?

שמואל הלפרט: צריכים להעניש אותו, להשאיר אותו רעב, שימות מרעב.

שמואל הלפרט: יש היגיון בדבר כזה?

דורית מורג: אני רוצה לומר משהו, אם אפשר.

אבי גור: בעבר זה היה במשרד הרווחה, אז לא הייתה בעיה.

אבי גור: היום זה עבר למשרד החינוך אז יש להם בעיה.

אבי גור: אני מבין את דורית.

שמואל הלפרט: היועצת המשפטית רוצה להסביר את ההיגיון, אדוני היושב ראש.

שמואל הלפרט: אולי אנחנו ננסה להבין את ההיגיון, ששני ילדים מבניין אחד, אחד יסתובב רעב ואחד יקבל ארוחה.

שמואל הלפרט: למה?

שמואל הלפרט: ככה.

שמואל הלפרט: יש היגיון בזה.

דורית מורג: אני רק רוצה לומר את הרציונאל, אולי לא ההיגיון.

דורית מורג: כמובן להזין את כלל ילדי ישראל, וזה תמיד יותר טוב.

דורית מורג: הרציונאל כאן הוא שמזינים את הילדים שמתקיים לגביהם יום חינוך ארוך, לפי חוק.

דורית מורג: לזה עוד מוסיפים את שתי הרשתות, לפי סעיף 3א, שהם מתוקצבים ככלל ילדי ישראל.

דורית מורג: כלומר, גם ילדי שתי הרשתות נכללים בנושא הזה.

דורית מורג: ככל שיש גני ילדים ובתי הספר בשתי הרשתות הם נכללים.

מיכאל מלכיאור: אז זו לא אפליה.

שמואל הלפרט: מה זאת אומרת זאת לא אפליה?

מיכאל מלכיאור: היא אומרת שהילדים החרדים, כמו הילדים החילוניים, כמו הילדים הדתיים הלאומיים, כמו הילדים המשולבים, כמו כל הילדים בישראל, איפה שחל חוק יום חינוך ארוך, והם נמצאים בבית הספר שמונה שעות במקום חמש שעות - - -

שמואל הלפרט: בוא ניקח את נתיבות.

שמואל הלפרט: שם יש שני בתי ספר, בית ספר כללי ובית ספר של חינוך מוכר, ובשניהם לומדים יום לימוד ארוך.

שמואל הלפרט: הילד שלומד בחינוך המוכר יקבל ארוחה, והשני, שלומד בחינוך מוכר לא יקבל ארוחה.

מיכאל מלכיאור: מי שלומד בחינוך המוכר בחר לא להיות חינוך ממלכתי.

מיכאל מלכיאור: הוא רצה לקחת על עצמו כל מיני דברים, שלא קיימים בחינוך הממלכתי.

מיכאל מלכיאור: הוא בוחר אילו תלמידים הוא רוצה לקבל, הוא בוחר מה הוא רוצה ללמד, הוא בוחר כל מיני דברים.

שמואל הלפרט: הוא לא בוחר להסתובב רעב.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שזה אומר.

מיכאל מלכיאור: אם אני עושה בית-ספר מוכר שהוא לא חרדי ואני מוסיף שעות, על-פי תשלום שלי, ובזה הוא הופך להיות יום חינוך ארוך וזה ביישוב שלא חלה חובה של יום חינוך ארוך, זה גם איפה ואיפה.

מיכאל מלכיאור: כל ילדי ישראל שלא נמצאים ביישוב הזה, זה לא להפלות בין דם לדם?

מיכאל מלכיאור: מה, אני זכיתי להיות ביישוב כזה, אז אני מקבל גם שעות וגם משהו לאכול?

שמואל הלפרט: אדוני היושב ראש, יש חוות דעת של שופטת בבית המשפט העליון לגבי האפליה הזאת בין ילדים בחינוך מוכר לילדים בחינוך כללי, מדוע לא נותנים להם את ההזנה.

שמואל הלפרט: זה הדבר המטומטם ביותר שיכול להיות.

מיכאל מלכיאור: אם אתה עושה את זה כדי להגיד – אז זה דבר אחד.

מיכאל מלכיאור: אני מציע לך להציע הצעת חוק בעניין הזה.

שמואל הלפרט: עזוב אותך הצעות חוק.

שמואל הלפרט: אני יודע איך הן מתקבלות כאן, בכנסת הזאת.

שמואל הלפרט: אם זה כבר כן מתקבל, אז הממשלה מבטלת את זה.

שמואל הלפרט: כבר הגשתי הצעות חוק, אתה יודע.

שמואל הלפרט: יש לי ניסיון בזה.

שמואל הלפרט: לא הגעתי אתמול לכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך שעבדתי כל השבוע על הצעת חוק של עמיתך לסיעה, הרב גפני.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שזה יגיע בחוק או בלי חוק.

מיכאל מלכיאור: אבל אם אתה לא סומך על המערכת - - -

שמואל הלפרט: אני סומך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עושים כמיטב, כפי שאתה יודע.

שמואל הלפרט: כבר עשיתי חוקים, אתה יודע את זה; וביטלו אותם, אתה יודע.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, תקראי את החוק.

מירב ישראלי: "הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון) , התשס"ח 2008-תיקון סעיף 1.

מירב ישראלי: בחוק ארוחה יומית לתלמיד, בסעיף 1, אחרי ההגדרה "בית ספר יסודי יבוא: "גן חובה" - גן ילדים לילדים מגיל 5 ומעלה;".

מירב ישראלי: תיקון סעיף 2 .

מירב ישראלי: בסעיף 2 לחוק העיקרי, במקום "בבית ספר יסודי" יבוא "בגן חובה ובבית ספר יסודי".

מירב ישראלי: – זה הסעיף שקובע את המטרה.

מירב ישראלי: מטרתו של חוק זה לקיים מפעל הזנה במוסדות חינוך בעבור תלמידים – עכשיו זה יהיה – בגן חובה ובבית ספר יסודי, על-פי הוראות חוק זה.

מירב ישראלי: "הוספת סעיף 2א 3.

מירב ישראלי: אחרי סעיף 2 לחוק העיקרי יבוא:" ארוחה יומית 2א (א) בגן חובה ובבית ספר יסודי שהוחל בהם יום חינוך ארוך, לפי חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התשנ"ז 1997-,תינתן ארוחה יומית לתלמידים בימים שבהם מתקיימות במוסד החינוך שמונה שעות לימוד לפחות, עד 125 ימים כאמור בכל שנת לימודים; מתן הארוחות יחל לא יאוחר מיום א' בחשון בכל שנת לימודים.

מירב ישראלי: (ב) השר רשאי, בצו, לשנות את מספר הימים האמור בסעיף קטן (א)".

מיכאל מלכיאור: זה גם דבר לא מובן לי, התאריך של א' בחשוון.

מירב ישראלי: אחרי החגים.

מיכאל מלכיאור: זה ממש עוול.

מיכאל מלכיאור: בפועל הרי לא מקבלים בא' בחשוון כי זה לוקח זמן בחלק מבתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים את זה, קיבלנו דיווחים על זה.

מיכאל מלכיאור: אבל בחודש אלול ילדים לא צריכים לאכול?

מיכאל מלכיאור: זה מעבר להשגה שלי.

מיכאל מלכיאור: לומדים בישראל מכסימום - - -

שמואל הלפרט: מכסימום 125 יום בשנה, זה חוק ההזנה.

מיכאל מלכיאור: נכון.

מיכאל מלכיאור: זה שליש ממספר הימים בשנה.

חיים הלפרין: זה לא שליש מימי הלימודים.

מיכאל מלכיאור: לא טענתי שזה שליש מימי הלימודים.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין את הדבר, בפרט שברוב בתי הספר זה המשך למה שהיה שנה קודמת.

מיכאל מלכיאור: לא צריך שום היערכות מיוחדת, שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אם היו אומרים שבבתי ספר חדשים – ניחא.

מיכאל מלכיאור: הכול זה בשביל לחסוך בדבר שכולם מסכימים כמה הוא חיוני וחשוב.

מיכאל מלכיאור: כדי לחסוך כמה גרושים הילדים לא מקבלים ב-40 הימים הראשונים של השנה אוכל.

מיכאל מלכיאור: וזה עוד יותר חמור כשזה בשנה מעוברת, כמו השנה.

מיכאל מלכיאור: השנה זה 20 יום פחות מהשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: למה?

מיכאל מלכיאור: זה מעבר לכל השגה.

מיכאל מלכיאור: אם היינו יכולים להסכים פה לשנות את זה, אשמח מאוד.

שמואל הלפרט: תקבל עוד מעט הסבר הגיוני.

מיכאל מלכיאור: הסבר הגיוני לא ניתן לתת.

מיכאל מלכיאור: חיים, לא אתן לך להתבזות.

חיים הלפרין: יש מציאות.

חיים הלפרין: המציאות מלמדת שגם במקומות שאנחנו יושבים על בתי הספר מתחילת השנה, תהליך ההתארגנות של הגביה לוקח זמן.

מיכאל מלכיאור: אתה מאמין במה שאתה אומר עכשיו?

חיים הלפרין: המילה "מאמין" לא קשורה.

מיכאל מלכיאור: יש קשור.

מיכאל מלכיאור: יש בית ספר שהיה במפעל ההזנה בשנה שעברה והוא ממשיך השנה.

מיכאל מלכיאור: איזו התארגנות צריך?

מיכאל מלכיאור: ואם אתה מראש כותב א' בחשוון, אז בטוח שההתארגנות לא תתחיל לפני זה.

מיכאל מלכיאור: תסביר לי למה השנה הילדים צריכים לקבל הזנה 20 יום פחות מאשר בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: מה ההיגיון הארגוני, המערכתי, לדבר הזה?

שמואל הלפרט: אדוני היושב ראש, אני מוכרח לעלות למליאה לנאום.

שמואל הלפרט: אני מבקש לרשום שאני מתנגד לחוק הזה אם לא יצורפו ילדי החינוך המוכר שאינו רשמי.

מיכאל מלכיאור: אבל בשביל להצביע אתה צריך להיות פה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לרשום.

שמואל הלפרט: אני חוזר מיד.

שמואל הלפרט: אם לא, אני מבקש לרשום שביקשתי להצביע נגד.

מירב ישראלי: אתה לא יכול, אתה צריך להצביע.

מירב ישראלי: אבל אפשר לרשום.

מיכאל מלכיאור: נחכה כדי שתוכל לבצע את זכותך הדמוקרטית.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא עושים מחטפים בוועדה הזאת.

קרן ביטון: בפועל, תלמידים לא אכלו מעולם, מאז ההזנה פועלת, יותר מ-125 ימים, לפעמים גם אכלו פחות.

קרן ביטון: זאת אומרת, זה לא רק העניין של לתת להם זמן התארגנות.

קרן ביטון: אין כאן הפחתה של מספר הימים שהימים אכלו.

קרן ביטון: במציאות אף פעם לא אכלו יותר מזה.

קרן ביטון: למעשה, אין הפחתה.

מיכאל מלכיאור: בגלל שככה כתוב.

קרן ביטון: עוד לפני שהיה כתוב.

מיכאל מלכיאור: לפני שהיה כתוב לא היה חוק.

קרן ביטון: אני מתכוונת לפני שאני מביאה את התיקון.

קרן ביטון: בשנה שעברה ובשנה לפני כן, במציאות - - -

מיכאל מלכיאור: זה לא היה בחוק לפני כן?

מיכאל מלכיאור: זה חדש?

קרן ביטון: כן.

מיכאל מלכיאור: למה אתם לא אומרים?

מיכאל מלכיאור: כשאתם אומרים אילו דברים אתם רוצים לשנות אתם לא מסבירים.

קרן ביטון: בגלל זה ביקשתי להבהיר את זה.

קרן ביטון: במציאות לא אכלו פחות או יותר ממה שאנחנו כותבים.

קרן ביטון: זה פשוט מעגן את המציאות.

קרן ביטון: אין כאן הפחתה של ימים שבהם ילדים מקבלים אוכל, אבל מה אנחנו משיגים על-ידי זה שאנחנו מציינים בפירוש את מספר הימים?

קרן ביטון: יש קביעה.

קרן ביטון: עד עכשיו האוצר אמר שהוא מחשב על-פי 147 ימים.

קרן ביטון: הילדים לא אכלו 147 ימים, אבל זה עלה לנו כסף.

מיכאל מלכיאור: למה עלה כסף?

חיים הלפרין: כי נשארו עודפים.

קרן ביטון: כי חייבים לחשב.

מיכאל מלכיאור: את נופלת פה למלכודת גדולה, גם בגלל מילה אחת קטנה, שאולי לא שמת לב שכתובה פה, המילה "עד".

קרן ביטון: שמתי לב.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שזה גבול עליון, משם רק ירדו.

מיכאל מלכיאור: אם עד עכשיו הגבול העליון היה - -

קרן ביטון: 125 ימים.

מיכאל מלכיאור: לא נכון.

קרן ביטון: כן.

קרן ביטון: יושבים כאן אנשי המקצוע שאומרים בפירוש שזה נכון.

קרן ביטון: בדקנו את זה.

קרן ביטון: אם הייתה כאן הפחתה לא היינו מסכימים, ואז אני מסכימה אתך לגמרי.

קרן ביטון: אין כאן הפחתה, ובמקרה הזה זה שירת גם את ההבנה של האוצר, שהוא חייב את המסגרת כדי לחשב.

מיכאל מלכיאור: אבל למה את נותנת לו מראש במקום - - -

קרן ביטון: כי אני מרוויחה מזה כסף.

מיכאל מלכיאור: איזה כסף?

קרן ביטון: קודם לכן הוא חישב לי על-פי 147 ימים, ועכשיו הוא מחשב לי על-פי 125 ימים, שהם ממילא הימים שבהם אוכלים.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אני מבין מה עשיתם.

מיכאל מלכיאור: כמובן, שאף אחד מסביב לשולחן הזה לא אמר את זה.

מיכאל מלכיאור: לקחתם את הימים האלו והחלפתם אותם בגני ילדים.

מיכאל מלכיאור: זה מה שעשיתם.

קריאות: לא, לא, לא.

מיכאל מלכיאור: אז מה עשיתם פה?

מיכאל מלכיאור: מה הם נתנו לכם תמורת הירידה מ-147 ימים?

קרן ביטון: אין ירידה.

מיכאל מלכיאור: אני בית ספר בתוכנית יוח"א, עם כל ההגבלות.

מיכאל מלכיאור: כל השנה נתתי ארוחה לתלמידים שלי.

קרן ביטון: כל השנה זה 125 ימים, זה מה שהם נתנו בפועל.

מיכאל מלכיאור: בגלל חוסר התארגנות.

קרן ביטון: לא, בגלל שהיו חגים, והרשות ובתי הספר לא רוצים להאכיל יומיים ולהפסיק.

קרן ביטון: הם מבקשים מאתנו - - -

מיכאל מלכיאור: אני לא מקבל את הבקשה הזאת.

קרן ביטון: אנחנו קיבלנו אותה.

מיכאל מלכיאור: ועוד יותר, השנה, בגלל שנה מעוברת, אנחנו 20 יום יותר מאוחרים ממה שהיינו בשנה שעברה.

קרן ביטון: השנה זה בדיוק 125 ימים.

קרן ביטון: חיים ספר אפילו.

מיכאל מלכיאור: מה זה "השנה"?

מיכאל מלכיאור: השנה האזרחית או השנה היהודית?

חיים הלפרין: בשנת הלימודים תשס"ח ספרנו ימים בפועל.

מיכאל מלכיאור: בטח, כי 20 יום האיחור הם בשנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: חודש העיבור לא היה בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: אתם פשוט לא יודעים לספור.

מיכאל מלכיאור: תסבירי לי, קרן, למה השנה הילדים צריכים לקבל 20 יום פחות מאשר בשנה שעברה?

קרן ביטון: זה בדיוק מה שלא קורה.

מיכאל מלכיאור: אפילו חיים הבין את זה עכשיו.

קרן ביטון: אז שיגיד.

קרן ביטון: הוא הגורם המקצועי של המשרד, בבקשה.

חיים הלפרין: אני חושב שחשוב שכולם סביב השולחן הזה ידעו את העובדה שבפועל, כשאנחנו בודקים מה קורה בבתי הספר מתחילת השנה ועד סופה, אנחנו לא מגיעים למיצוי של הימים.

מיכאל מלכיאור: אתם לא מגיעים כי אתם לא מתארגנים כמו שצריך.

מיכאל מלכיאור: תסביר לי למה השנה אתם יכולים להגיע למיצוי של 20 יום פחות מאשר בשנה שעברה.

חיים הלפרין: ספרנו ימים בפועל.

מיכאל מלכיאור: תסביר לי מה ששאלתי, לא משהו אחר.

מיכאל מלכיאור: למה בשנה שבה יש אדר א נוסף, הילדים לא יכולים להגיע למיצוי של עוד 20 יום?

מיכאל מלכיאור: זה הכול קשקוש אחד גדול.

חיים הלפרין: שנת הלימודים נקבעת מתאריך לועזי לתאריך לועזי והימים נספרים על פני השבוע.

מיכאל מלכיאור: לא, מה שכתבתם פה זה לא תאריך לועזי, זה תאריך עברי.

מיכאל מלכיאור: אל תנסה לענות לי על דבר שאתה לא יכול, כי לא ניתן לענות על זה.

מיכאל מלכיאור: זה הכול חרטא.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע את זה.

קרן ביטון: לא, הוא לא יודע את זה.

קרן ביטון: הוא הגורם המקצועי שהציע את זה.

מיכאל מלכיאור: אסביר לך את השאלה עוד פעם.

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה א' בחשוון היה - - -

אילת כהן מלקמן: אולי אחסוך את הספקולציות.

אילת כהן מלקמן: כשישבנו לנסח את זה אמרנו שאנחנו מבקשים שההזנה תחל לא יאוחר מאשר מיד אחרי החגים.

אילת כהן מלקמן: פתחנו לוח עברי לראות מתי זה, וזה א' בחשוון.

אילת כהן מלקמן: זה מה שקרה.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שזה מה שקרה, אבל אני אומר שמ-1 בספטמבר עד אחרי החגים, השנה זה לוקח 20 יום יותר ממה שזה לקח בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: למה בכל התקופה הזאת ילדים לא יכולים לאכול?

אילת כהן מלקמן: כיוון שכל ההתייצבות של תחילת שנת הלימודים מתחילה אחרי החגים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שלא נתחיל ללמוד לפני זה.

מיכאל מלכיאור: בשביל מה?

חיים הלפרין: בדקנו את עצמנו גם מול הורים שרוצים שהילדים שלהם יאכלו בהזנה וולונטרית.

אילת כהן מלקמן: בלי יוח"א, והם מתחילים אחרי החגים.

מיכאל מלכיאור: בשנת הלימודים הבאה ה-1 בספטמבר זה ראש חודש אלול.

מיכאל מלכיאור: יש חודש שלם עד ראש השנה, בלי הפסקה של אף יום אחד.

קרן ביטון: אז צריך להחריג את השנה המעוברת.

קרן ביטון: זה דבר שהוא מאוד חשוב לדעתי, ומכיוון שבמציאות בתי הספר - - -

מיכאל מלכיאור: אני מבין שהאוצר חסך פה המון כסף.

קרן ביטון: זה ממש לא האוצר.

קרן ביטון: אנחנו - - -

יונתן רגב: אני מוחה על מה שאתה אומר, שלא מבוסס על שום דבר שנאמר.

מיכאל מלכיאור: אני שמח.

מיכאל מלכיאור: אם אתה לא עושה בעיות, אז נשנה את זה.

קרן ביטון: לו זה בכלל לא משנה, לתלמידים זה משנה.

יונתן רגב: אני יכול להגיד משפט?

יונתן רגב: כי אתה כל הזמן מזכיר את האוצר.

מיכאל מלכיאור: אני מתנצל אם חשדתי בכשרים.

מיכאל מלכיאור: לא יכולתי לתאר לעצמי שזה יכול לבוא ממקום אחר.

יונתן רגב: כשאני מחשב עלות אני מחשב את העלות הפוטנציאלית ושם את זה שם.

יונתן רגב: מה שמשרד החינוך רצה,

יונתן רגב: להבנתי – וזו לא הייתה יוזמה של משרד האוצר – זה להגיד שהיות ובפועל זה אף פעם לא מתחיל, אז אפשר להרחיב את האוכלוסייה באותו כסף.

יונתן רגב: אני, כאוצר, אותו סכום ששמתי אשים, וזה לא משנה לי.

יונתן רגב: יותר מזה, את גני הילדים, שהחוק מאפשר לכלול, אני לא מרחיב את הסכום שנתתי השנה.

יונתן רגב: שר האוצר, שרת החינוך יכולים לקבוע את האוכלוסייה.

יונתן רגב: התקציב הוא אותו תקציב, אנחנו יכולים להגיד שיקטינו את האוכלוסייה ולא יכניסו אף אחד.

מיכאל מלכיאור: אז אתם לא מוסיפים עוד תקציב?

יונתן רגב: אתה שוב לא נותן לי לסיים.

מיכאל מלכיאור: תסלח לי, אתה רק תדבר בכבוד.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך שאלה.

מיכאל מלכיאור: הסכום שתשלמו עכשיו עבור החוק הוא אותו סכום כמו בשנה שעברה או יותר?

יונתן רגב: לא, ואם הייתי מסיים את המשפט הייתי אומר שלמרות שזה היה אפשרי, הממשלה החליטה במפורש להוסיף תקציב לכל תוספת הילדים האלה בחובת ההזנה.

יונתן רגב: כלומר, אין כאן שום קשר להוצאה.

יונתן רגב: המספר של 125 ימים של גורמי המקצוע במשרד החינוך עלה כדי לאפשר להרחיב את האוכלוסייה.

יונתן רגב: לי, כאוצר, זה לא משנה.

מיכאל מלכיאור: הרחבתם את האוכלוסייה בעקבות זה?

קרן ביטון: אנחנו באים עם התיקון.

מיכאל מלכיאור: כמה ילדים יקבלו בגלל שעשיתם את העוול הזה?

מיכאל מלכיאור: זה עוול להגיד לילדים שהם לא יכולים לאכול בכל התקופה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אם אני יודע שמהעוול הזה ייהנו עוד X ילדים אז אני מוכן לבלוע את זה.

חיים הלפרין: ההרחבה שמאפשרת לנו להגדיר את הימים, שהיא המצב האופטימלי, מאפשרת לנו להמשיך להגיע גם לאשכול 4 ואפילו חלק מאשכול 5.

מיכאל מלכיאור: תסביר לי על אמת, כמעט כל בתי הספר הם אותם בתי ספר, ההסדרים הם אותם הסדרים, הם יכולים לקבל עד היום האחרון של שנת הלימודים אוכל.

מיכאל מלכיאור: מה צריך התארגנות מיוחדת כדי שב-1 בספטמבר הם יקבלו בדיוק לפי מה שהם עשו בשנה הקודמת ושנה לפני זה?

מיכאל מלכיאור: אני מבין שבשנה הראשונה צריך היערכות, מה גורם לכך שפסח לא נחשב הפסקה, פורים זה לא הפסקה, חנוכה זו לא הפסקה, שבועות זה לא הפסקה, אבל ראש השנה כן.

חיים הלפרין: זה לא ראש השנה, זה החגים.

חיים הלפרין: בדקנו את זה עם בתי הספר ועשינו לעצמנו גם אינדיקציה מול בתי הספר שלא אוכלים דרך מפעל ההזנה.

חיים הלפרין: יש, למשל, התארגנות מקומית במעלה אדומים, שהרשות באמצעות - - -

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על חריג, אני מדבר על הכלל.

חיים הלפרין: שאלנו את מעלה אדומים למה לא מזינים קודם.

חיים הלפרין: אמרו לנו: עד אחרי החגים יש עיכובים, אחד מביא את הטפסים לעירייה, אחר עוד לא - - -

מיכאל מלכיאור: את זה אני מבין בשנה הראשונה.

חיים הלפרין: זה כל שנה.

קרן ביטון: זו טענה שנבדקה.

חיים הלפרין: כשרוצים להחיל את מנגנוני ההנחה, שזה הכי משמעותי בדאגה של כל האנשים פה לגבי אלה שבאמת רוצים שיאכלו, ההליך הזה שבו צריך להביא את תלוש המשכורת - - -

מיכאל מלכיאור: ההליך הזה לוקח השנה 20 יום יותר מאשר לקח בשנה שעברה.

חיים הלפרין: ההתארגנות של בית הספר לוקחת זמן.

מיכאל מלכיאור: קרן, ההליך הזה לוקח השנה 20 יום יותר ממה שלקח בשנה שעברה.

קרן ביטון: הרב מלכיאור, אני מבינה מה אתה אומר, אבל - - -

מיכאל מלכיאור: אני מבין שנוח לכולם, אז למה לנו להתחיל ללמוד לפני החגים?

מיכאל מלכיאור: צריך להתארגן, צריך להביא מורים, צריך להביא תלמידים, זה גם קיץ.

מיכאל מלכיאור: באמת, בשביל מה?

קרן ביטון: אמר יוני שאחרי החגים זה מושג ידוע.

קרן ביטון: רצינו אחרי החגים, משרד המשפטים אמר לנו: אתם לא יכולים לרשום אחרי החגים, אתם צריכים לרשום תאריך.

קרן ביטון: אמרת קודם שזה חרטא – הוא לא חרטא.

קרן ביטון: האוצר לא ביקש, לא דרש ולא היה מעורב.

קרן ביטון: הגורמים המקצועיים שלנו - - -

מיכאל מלכיאור: בסדר, אני כבר התנצלתי בפני האוצר.

קרן ביטון: חשוב לי לומר שהדבר הזה חשוב בעינינו, הוא גם כך קורה בשטח ולא מדובר בהפחתה.

קרן ביטון: מדובר בהיענות לצורך.

מיכאל מלכיאור: אין אף יישוב בארץ שיכול להתחיל - - - ?

קרן ביטון: הם לא רוצים.

קרן ביטון: זה לא מסתדר.

מיכאל מלכיאור: אולי הילדים רוצים?

מיכאל מלכיאור: הבנתי את הטיעון שלך, אפילו אלך עם זה, אבל תני לי את זכות המחאה העמוקה.

מיכאל מלכיאור: תיארתם לנו מציאות חברתית עגומה ביותר.

מיכאל מלכיאור: ילדים באים בבוקר, ולא אכלו מאז הארוחה החמה שקיבלו בבית הספר יום קודם, ולכן רציתם לעשות את השינוי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על החלשים ביותר בתוך החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: הרי הדבר הזה היה צריך להיות להרבה יותר אשכולות, אבל הוא לא.

מיכאל מלכיאור: הדבר הזה היה צריך לחול על המוכר שאינו רשמי, אתם בטח מסכימים בעיקרון - קראתי מאמרים של שרת החינוך בעניין הזה – אבל אתם לא יכולים.

מיכאל מלכיאור: במצב הכי קשה הזה - - -

משה גפני: זה לא חל על המוכר שאינו רשמי?

מיכאל מלכיאור: לא.

חיים הלפרין: זה חל על הרשתות.

משה גפני: על הגנים?

מיכאל מלכיאור: הרב גפני, אני לא פותח את זה עכשיו.

מיכאל מלכיאור: היה לנו דיון על הנושא הזה עם עמיתך לסיעה במשך הרבה זמן.

משה גפני: כל השישה נבוא לפה.

מיכאל מלכיאור: אתם יכולים לבוא, אתם מוזמנים.

מיכאל מלכיאור: אבל לא אפתח את הדיון שש פעמים, גם אם יש לכל אחד מכם עמדה אחרת.

משה גפני: יש לנו אותה עמדה.

מיכאל מלכיאור: אני יודע מה העמדה, וגם אמרתי שאני תומך בה.

מיכאל מלכיאור: אתם מתארים מצב עגום וקשה של החברה הישראלית, מצד אחד.

מיכאל מלכיאור: מצד שני, יש אפשרות בהתארגנות נכונה להגיע לזה.

מיכאל מלכיאור: אתם יכולים להגיד ליישובים: כמו שאתם יודעים להתארגן בכל שאר הנושאים ל-1 בספטמבר, תתארגנו גם באוכל ל-1 בספטמבר, בפרט ש-90% מבתי הספר היו בארגון הזה שנה קודמת ושנה לפני זה.

מיכאל מלכיאור: להגיד שהם לא מסוגלים לעשות את זה, להגיד שהשנה עוד 20 יום יותר מהשנה שעברה - הילדים האלו רעבים, על זה אנחנו מדברים - זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

מיכאל מלכיאור: לזה אני קורא חרטא.

מיכאל מלכיאור: אם אתם עומדים על זה, אעביר את זה, אבל אני אומר לך - - -

קרן ביטון: הבנתי את המחאה.

קרן ביטון: אתה אומר שיכולנו לא להיענות לבקשה או למציאות שמוצגת על-ידי השטח החינוכי, שאומר שההזנה תופעל אחרי החגים, היא תמיד הופעלה ככה.

קרן ביטון: בחרנו כן להיענות, מהסיבה - - -

מיכאל מלכיאור: בפרט שאנחנו יודעים שגם בראשון בחשוון חלק גדול לא מתחילים, כי הם אוהבים לדחות.

קרן ביטון: לא, לא.

קרן ביטון: הסיבה שבחרנו לעשות כן היא שהדבר הזה יאפשר הרחבה מאוד משמעותית של הילדים הרעבים שיוכלו לקבל 125 ימים נוספים בשנה.

קרן ביטון: חשוב לי לומר את זה.

מיכאל מלכיאור: זה תירוץ בסדר.

קרן ביטון: זה לא תירוץ.

קרן ביטון: אנחנו יכולים גם לוותר, אבל לא נוכל להרחיב.

קרן ביטון: זה מניע.

מיכאל מלכיאור: באותו היגיון אפשר להגיד שניתן להרבה יותר ילדים, אבל נעשה את זה רק 70 יום בשנה.

מיכאל מלכיאור: ניתן למספר כפול של ילדים.

קרן ביטון: אפשר, אבל זה לא הגיוני כי זאת הפחתה מהמציאות.

קרן ביטון: מה שאנחנו מציעים זו לא הפחתה מהמציאות.

קרן ביטון: 70 ימים זה לגרוע.

קרן ביטון: ילדים שאכלו בשנה שעברה 125 יאכלו פחות.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להבין, אולי, את המציאות הזאת אם ראש השנה נופל ב-5 בספטמבר.

מיכאל מלכיאור: כשראש השנה נופל חודש אחרי זה, זה פשוט לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אבל לא ארחיב על זה יותר, הרחבנו מספיק.

מיכאל מלכיאור: אבל בפעם הבאה שאתם מציגים חוק תציגו מה השינויים בחוק.

משה גפני: אני מבקש להכניס הסתייגות בחוק.

מיכאל מלכיאור: זה כבר הוכנס.

מירב ישראלי: נצטרך לזה הערכה תקציבית.

משה גפני: אנחנו יודעים.

משה גפני: ההסתייגות שאני מבקש היא שיהיה כתוב:

משה גפני: גני הילדים של החינוך העצמאי וגני הילדים של רשת מעיין החינוך התורני.

מיכאל מלכיאור: אבל הם כלולים.

מיכאל מלכיאור: הגנים של הרשתות כלולים.

מירב ישראלי: ההסתייגות של חבר הכנסת הלפרט הייתה אחרת, הייתה להכניס את כל המוכר שאינו רשמי.

מיכאל מלכיאור: אתה נגד ההסתייגות של חבר הכנסת הלפרט?

מיכאל מלכיאור: הוא אמר לגבי כולם, לא רק הגנים, גם בתי הספר.

משה גפני: אני לא חולק על הרב הלפרט, קטונתי מלעשות דבר כזה.

משה גפני: אני מבקש הסתייגות שלי, להחיל את זה על גני הילדים של הרשתות.

משה גפני: אלא אם כן זה בפנים, אז אני מסיר את ההסתייגות.

מירב ישראלי: זה לא בפנים.

דורית מורג: ככל שיש גנים בשתי הרשתות – מרכז החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני – זה נכלל.

דורית מורג: אתם יודעים אם יש.

משה גפני: אני לא יודע, אני לא משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אלה הרשתות של אגודת ישראל.

מירב ישראלי: מי שמקבל את הזכות זה התאגיד.

מירב ישראלי: אם במסגרת התאגיד יש - אז יש, אם לא – אז לא.

משה גפני: כלומר, אין בזה בעיה.

משה גפני: אז אני מבקש להכניס את זה בהסתייגות, ואין לזה עלות תקציבית.

משה גפני: אני רוצה שזה ייכתב שוב בחוק.

משה גפני: מוסיפים פה את גני החובה ואני מבקש הסתייגות, שגני החובה הרשמיים וגני החובה של החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני יכללו.

מיכאל מלכיאור: דורית אמרה שהם כלולים.

משה גפני: בסדר, אני מבקש להוסיף.

מירב ישראלי: היא לא אמרה שהגנים שהוא מדבר עליהם - - -

מיכאל מלכיאור: הוא מדבר על כמה גנים שונים.

מירב ישראלי: רשת הגנים שדיברנו עליה בהצעת החוק לא כלולה.

מירב ישראלי: ככל שיש גנים – ואנחנו לא יודעים אם יש או אין – ברשתות - - -

מיכאל מלכיאור: במעיין החינוך ובחינוך העצמאי – הם כן כלולים בחוק.

משה גפני: אני מבקש הסתייגות שיהיה כתוב בה: גני הילדים – חוץ מהחינוך הרשמי – גני החובה של רשת גני הילדים של החינוך העצמאי ורשת גני הילדים של - - -

קרן ביטון: זה לא אותו דבר.

משה גפני: הבעיה שעברית היא שפה שאפשר לדבר בה בכל מיני אופנים.

משה גפני: יש עברית מדוברת, יש עברית משפטית, יש עברית של משרד האוצר.

משה גפני: כולנו מדברים על אותו דבר.

משה גפני: היא אמרה שהם בפנים.

דורית מורג: אמרתי שני התאגידים.

משה גפני: אני מבקש להכניס הסתייגות.

מירב ישראלי: לשתי ההסתייגויות אנחנו צריכים ייעוץ.

דורית מורג: חוק ארוחה צמוד לחוק יום חינוך ארוך.

משה גפני: יש שלושה גנים בשדרות: אחד ממלכתי, אחד ממלכתי דתי ואחד חינוך עצמאי או מעיין החינוך התורני.

משה גפני: האם הילד בשדרות, שלומד בגן של החינוך העצמאי, שהקסאמים לא מפרידים ביניהם, האם הארוחות מפרידות ביניהם?

משה גפני: זאת העברית שלי.

מירב ישראלי: רשמתי הסתייגות.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין.

מיכאל מלכיאור: החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני, אמרת מפורשות שהם כן נמצאים בפנים.

דורית מורג: ככל שיינתן לי אומר את המשפט הנוסף.

דורית מורג: לא מקשיבים לי.

דורית מורג: בחוק המקורי חוק ארוחה יומית מוצמד לחוק יום חינוך.

דורית מורג: חוק יום חינוך ארוך, ככלל, חל על המוסדות הרשמיים.

דורית מורג: על אף שחוק יום חינוך ארוך ככלל לא חל עליהם כחוק - אין חובה לקיים את יום החינוך הארוך ברשתות, בעוד שברשמי יש חובה כזו - הרי מכוח סעיף 3א לחוק יסודות התקציב מתקצבים את תלמידי שתי הרשתות, ככלל ילדי ישראל.

דורית מורג: לכן, ככל שהם נמצאים באותם יישובים שיש בהם צווים, הם גם יקבלו.

דורית מורג: רשת הגנים של אגודת ישראל איננה נמצאת בסעיף 3א, אלא רק שתי הרשתות המרכזיות של רשת החינוך העצמאי ורשת מעיין החינוך התורני.

דורית מורג: אלה נמצאים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לקבל תרגום לדנית לדבר הזה.

משה גפני: כדי להבין מה שנאמר פה אתה חייב יום לימודים ארוך עם הזנה וארוחת צהרים חמה.

דורית מורג: רשת הגנים של אגודת ישראל היא רשת חינוך נפרדת, בעמותה נפרדת.

דורית מורג: לכן היא לא נמצאת.

מיכאל מלכיאור: אני יודע.

מיכאל מלכיאור: אבל רשת החינוך העצמאית ורשת החינוך של מעיין החינוך התורני נמצאים בפנים, ולכן ההסתייגות של הרב גפני זה רק על אלו, לא על רשת הגנים של אגודת ישראל.

מיכאל מלכיאור: הרב גפני אמר שהוא רוצה הסתייגות שכתוב בה שני אלה.

דורית מורג: אין צורך בהסתייגות, כי זה כלול.

מיכאל מלכיאור: אבל הוא רוצה שזה יהיה כתוב ספציפית.

משה גפני: הרב מלכיאור, אני מבקש להוסיף הסתייגות כלהלן: יש בסעיף 2 להצעת הממשלה שבמקום בבית ספר יסודי יבוא בגן חובה או בבית ספר יסודי.

משה גפני: זו התוספת.

משה גפני: על פי התוספת הזאת, שתי הרשתות בבית הספר היסודי – החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני – נמצאים ביום לימודם ארוך והם מקבלים הזנה.

משה גפני: בא משרד החינוך, ברוב טובו – בהסכמה עם משרד האוצר, כנראה – ומוסיף גם את הילד בן החמש, שלומד בגן הממלכתי, ומוסיף גם את הילד שלומד בגן הממלכתי דתי.

משה גפני: אני מבקש להוסיף גם את הילד בן החמש שלומד ברשת הגנים של החינוך העצמאי ושל מעיין החינוך התורני, שהוא לא כלול בחוק הזה.

משה גפני: הוא לא מופיע בסעיף 3א.

מיכאל מלכיאור: דורית, מי שהולך לכיתה א' במעיין החינוך התורני, גן החובה זה כלול או לא כלול?

קריאות: חלק.

מיכאל מלכיאור: כיתה א' של החינוך העצמאי, שנה לפני זה, איפה הילדים האלה נמצאים?

מיכאל מלכיאור: האם הם נמצאים בחינוך העצמאי?

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדעת עובדתית.

מיכאל מלכיאור: איך זה נקרא?

מיכאל מלכיאור: הוא נמצא בחינוך העצמאי בגן החובה, הוא כלול או לא כלול?

דורית מורג: יש בחוק יסודות התקציב שריון לשתי העמותות.

מיכאל מלכיאור: אגיד לך איך אני מבין את זה.

מיכאל מלכיאור: יש בגנים יותר אפשרויות ממה שיש בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: לכן בגן החובה יש ילדים שאחר כך לומדים בחינוך העצמאי, אבל הם לא בגן של החינוך העצמאי אלא בגן של רשת של אגודת ישראל.

מיכאל מלכיאור: זה לא נכון?

משה גפני: החינוך העצמאי היא רשת, שאנחנו קוראים לה חינוך ממלכתי.

משה גפני: רשת הגנים של החינוך העצמאי היא רשת שהייתה כל השנים בתוך החינוך העצמאי.

משה גפני: כשהתעוררה הבעיה המשפטית אמרו המשפטנים שמפרידים את העניין: החינוך העצמאי זה גוף נפרד ורשת הגנים היא גוף נפרד.

דורית מורג: אבל לא המשפטנים של המדינה.

משה גפני: המשפטנים של המדינה, אני גם יכול להגיד את השמות שלהם.

משה גפני: במעיין החינוך התורני לקחו חלק מהגנים, בעקבות ההוראה המשפטית הזאת, והכניסו אותם פיזית לתוך מעיין החינוך התורני, וממילא הם נמצאים בתוך כל חוק שמשרד החינוך יביא, שגני החובה כלולים בו.

מיכאל מלכיאור: ובעצמאי?

משה גפני: בעצמאי אי-אפשר לעשות את זה.

משה גפני: הרי אם אפשר היה לעשות את זה לא הייתי צריך להעביר פה חוק.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שאם החוק הזה עובר – והוא יהיה אחרי הפגרה, אני מקווה – אז זה יפתור גם את הבעיה הזאת.

יונתן רגב: זה מופיע בהערות שלנו לחוק שלו.

משה גפני: מעבר להסתייגות של הרב הלפרט, אני מבקש להכניס את ההסתייגות הזאת על רשת הגנים של החינוך העצמאי ורשת הגנים של מעיין החינוך התורני, בגלל שגם במעיין החינוך התורני רק חלק מהגנים כלולים.

משה גפני: אם לא תצביע היום ויהיה לי עוד זמן, אז יכול להיות שאכניס גם הסתייגות ספציפית על שדרות, ואנמק על הילדים.

מיכאל מלכיאור: אבל אני חייב להצביע היום.

פיני קבלו: אני רוצה שנמצא פתרון לזה שהורים לא משלמים, איך העיריות צריכות להתמודד.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא הדיון עכשיו.

מיכאל מלכיאור: דנו בזה במשך שעה, לא טרחת להגיע.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שהגעת עכשיו, אבל לא אפתח עוד פעם דיון שדנו בו באריכות.

מיכאל מלכיאור: זה לא פייר מה שאתה עושה.

פיני קבלו: המנכ"ל שלי פה.

מיכאל מלכיאור: המנכ"ל שלך ייצג בכבוד את העמדה.

מיכאל מלכיאור: דנו בזה בהרחבה, אני לא יכול לפתוח את זה עוד פעם.

יעקב אגמון: לא קיבלנו תשובה.

מיכאל מלכיאור: נכון, לא קיבלנו תשובה.

יעקב אגמון: תגידו שאתם חושבים שאנחנו צריכים לשאת בזה.

פיני קבלו: הבעיה היא שהורים לא משלמים והעיריות נופלות.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים אתך.

פיני קבלו: אז תמצאו פתרון.

פיני קבלו: אי-אפשר לזרוק את זה על הרשויות.

מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד, יש פה הצעת חוק ממשלתית.

מיכאל מלכיאור: יש לכם בעיה שהממשלה לא משלמת מה שהיא צריכה לשלם לעיריות, לרשויות המקומיות, אז תדברו עם הממשלה על העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא כתובת לעניין הזה.

יעקב אגמון: אנחנו לא בממשלה, אבל בפרלמנט.

יעקב אגמון: אנחנו יודעים איך הממשלה נוהגת.

מיכאל מלכיאור: זה לא פייר שאתה פותח את זה עכשיו עוד פעם.

מיכאל מלכיאור: לא אאפשר את זה.

יעקב אגמון: זה מקומם.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להגיד יותר חמורים.

יעקב אגמון: למה אתה מתעלם?

מיכאל מלכיאור: אני לא מתעלם.

מיכאל מלכיאור: נתתי לך לדבר בהרחבה, ועוד פעם ועוד פעם אחרי זה.

מיכאל מלכיאור: אבל למה לבוא עכשיו ולפתוח את זה עוד פעם?

יעקב אגמון: מה עמדתך, אנחנו צריכים לשאת בעניין הזה?

מיכאל מלכיאור: עמדתי היא שהילדים האלה, שהם בגן חובה, צריכים לקבל את ההזנה כמו ילדים בכיתה א'.

מיכאל מלכיאור: זו עמדתי.

יעקב אגמון: לא יקבלו.

יעקב אגמון: אין תקציב.

מיכאל מלכיאור: אז יש לכם את הכתובת להעלות את הנושא הזה, וזה לא אנחנו.

יעקב אגמון: לפחות כאן, שיהיה סעד.

יעקב אגמון: זו הצבעה אוטומטית?

יעקב אגמון: לרשויות המקומיות אין תקציב מאושר ל-2008 ולא יכולים להוסיף שקל מתקציבן, כי אין להן.

יעקב אגמון: אז מה עשיתם?

יעקב אגמון: אנחנו פה אקדמיה?

חיים הלפרין: הרב מלכיאור, אמרנו את זה קודם, שגם היום, במצב שהקרנות משתתפות בעלות - - -

מיכאל מלכיאור: כבר אמרת לו את זה.

מיכאל מלכיאור: זה לא שכנע אותו, וגם הפעם זה לא ישכנע אותו.

מיכאל מלכיאור: דרך אגב, מבחינתו הוא צודק, אבל אני לא יכול לעשות עם זה שום דבר.

מירב ישראלי: אני רוצה שיסבירו לי מה הכוונה ב"עד 125 ימים".

מירב ישראלי: האם זה אומר שבכל הימים שבהם מתקיימות במוסד חינוך שמונה שעות לימוד לפחות זה נכנס במספר הזה?

מירב ישראלי: אם יש פחות ימים של שמונה שעות לימוד, אז זה לא יהיה?

מירב ישראלי: אז תגידו שזה בכל הימים שיש שמונה שעות לימוד.

מירב ישראלי: מה זה "עד"?

יהודית גידלי: לא יעלה על.

יהודית גידלי: אז תכתבי.

מירב ישראלי: נגיד שנגמרים ה-125 יום.

מירב ישראלי: אז מפסיקים את ההזנה?

מירב ישראלי: מה הכוונה ב"עד 125 יום"?

אילת כהן מרקמן: כשספרו את מספר הימים מא' בחשוון זה יצא עד 125 יום.

מירב ישראלי: אבל למה להגיד את זה?

מיכאל מלכיאור: אז אל תגידו "עד 125", תורידו את המשפט הזה.

מיכאל מלכיאור: תכתבו 8 שעות מראש חודש חשוון וזהו.

אילת כהן מרקמן: הסבירו בהרחבה ולא אכנס לזה שוב.

מירב ישראלי: אבל מה מועיל שאת אומרת "עד 125 ימים"?

אילת כהן מרקמן: שאנחנו יודעים מה המסגרת התקציבית המכסימלית לעניין.

מירב ישראלי: מה הטווח?

מירב ישראלי: יכולים להיות עוד עשרה ימים כאלה, שלא יממונו?

אילת כהן מרקמן: לא, אני לא חושבת שזו הכוונה.

מירב ישראלי: אז למה צריך להגיד את זה?

חיים הלפרין: הדיון על אלול הסתיים, והרב מלכיאור אמר את עמדתו.

חיים הלפרין: ברגע שאנחנו הולכים על מאחרי החגים הספירה יצאה 125 יום.

מירב ישראלי: מה שעולה מכאן זה שאתה יכול לתת גם פחות.

מירב ישראלי: אתה יכול לתת 100 ימים, 50 ימים או 80 ימים.

אילת כהן מרקמן: הכוונה היא לתת בכל השמונה שעות - - -

מירב ישראלי: אז תמחקו את ה"עד 125 ימים".

שמואל הלפרט: יש לי הסבר מדוע לא רוצים לתת בחודש אלול הזנה.

שמואל הלפרט: כתוב שהחסידים הראשונים היו צמים כל חודש אלול ועשרת ימי תשובה, ורוצים להפוך את הילדים האלה לצדיקים וחסידים ראשונים.

מיכאל מלכיאור: נכון, אין הסבר רציונאלי אחר.

שמואל הלפרט: ואת הילדים במגזר החרדי רוצים להפוך לצדיקים כל השנה.

שמואל הלפרט: כל השנה יצומו, אין שום בעיה.

מירב ישראלי: אם אתם רוצים שזה יהיה בימים שבהם יש 8 שעות, זה צריך להיות בכל הימים שבהם יש 8 שעות.

מיכאל מלכיאור: אתם פותחים פה פתח, שאתם לא רוצים לפתוח.

מיכאל מלכיאור: אם מ-א' בחשוון עד סוף שנת הלימודים אין יותר מ-125 ימים שלומדים בהם, אתם לא צריכים לכתוב את זה, כי הכתיבה של העניין מאפשרת להגיד בשנה הבאה:

מיכאל מלכיאור: אולי אנחנו רוצים רק 100 ימים.

מיכאל מלכיאור: נוריד את המילים האלה.

מירב ישראלי: לכן גם סעיף (ב), שהוא מאוד בעייתי, צריך לרדת כי אנחנו נותנים אפשרות לשר לשנות בצו את מספר הימים, לרבות להוריד ולהוסיף.

דורית מורג: אנחנו צריכים להתייעץ על העניין הזה.

דורית מורג: אנחנו צריכים לקבל אישור.

מיכאל מלכיאור: להתייעץ על מה?

מיכאל מלכיאור: לא מורידים פה כלום.

מירב ישראלי: אם הכוונה שלכם הייתה שבכל הימים של 8 שעות תהיה הזנה – אז זה מה שצריך להיות כתוב.

מירב ישראלי: אחרת זה נותן פה פתח להורדה והפחתה, ואת לא יודעת גם לפי איזה שיקול דעת.

מירב ישראלי: יש לי גם בעיה בסיסית עם זה שהשר יכול לשנות בצו משהו שהכנסת קבעה בשלוש קריאות.

מירב ישראלי: זה דבר שהוא, לכאורה, עקרוני בחוק, ואת נותנת לשר לשנות את זה בצו, בלי לעבור את בית המחוקקים.

אילת כהן מרקמן: את לא רוצה שהוא גם יוסיף?

מיכאל מלכיאור: הוא לא יכול.

אילת כהן מרקמן: הדיון הוא תיאורטי מכיוון שהם מוכנים להוריד את ה-125 יום, ולכן גם זה יורד.

מירב ישראלי: אז אני מורידה גם את (ב).

מיכאל מלכיאור: כתוב פה: לא יאוחר מיום א' בחשוון.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שאפשר להתחיל גם לפני זה.

מיכאל מלכיאור: בטווח הזה רוצים לתת לשר שיקול דעת.

מירב ישראלי: להוסיף עוד חודש?

מירב ישראלי: אז שיגידו שהשר רשאי בצו, באישור הוועדה, להוסיף שעות.

אילת כהן מרקמן: לא, אם את מתחילה עוד מנגנוני אישור אז - - -

מירב ישראלי: זה לא ראוי.

מירב ישראלי: זו קביעה עקרונית של הלשכה המשפטית.

מירב ישראלי: כשאת מעבירה הוראה, שהיא לא משהו טכני, בשלוש קריאות בכנסת את לא יכולה לתת לשר לשנות בצו.

מיכאל מלכיאור: הסכמנו על שני הדברים.

מירב ישראלי: עקרונית, אם אנחנו אומרים שבכל הימים לא יאוחר מ-א' בחשוון - גם אם מתחילים את זה ב-א' בתשרי או ב-1 בספטמבר, זה לא חשוב – עקרונית, בכל הימים שיש בהם 8 שעות לימוד הוא יקבל הזנה.

מירב ישראלי: אין פה בעיה.

אילת כהן מרקמן: את פותחת את המגבלה של הימים.

אילת כהן מרקמן: אבל מכיוון שהסכימו, חבל על הדיון התיאורטי.

אילת כהן מרקמן: מה ייאמר בסעיף (א)?

מירב ישראלי: אני מורידה את "עד 125 ימים" לגמרי.

מיכאל מלכיאור: יהיה כתוב בדיוק מה שכתוב עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה מאוד שאנשי משרד החינוך שומעים, גם אלה שיושבים ומדברים בצד, שאנחנו מאוד מקווים שהילדים יקבלו אוכל גם בחודש אלול.

מיכאל מלכיאור: זה לא אסור לפי החוק.

מירב ישראלי: זה לא מונע את זה.

מירב ישראלי: אמשיך בקריאת החוק.

מירב ישראלי: ")ג( רשות חינוך מקומית שבתחום שיפוטה נמצא מוסד חינוך שתלמידיו זכאים לארוחה יומית כאמור בסעיף קטן (א) אחראית למתן הארוחות לתלמידים כאמור, בהתאם לחוק זה.

מירב ישראלי: "תיקון סעיף 3.

מירב ישראלי: בסעיף 3 לחוק העיקרי" – סעיפים ( 1) ו-(2) ירדו – זה העניין של הארוחה החמה.

מירב ישראלי: "(3) בסופו יבוא "התפריט האמור יפורסם באתר האינטרנט של משרד החינוך.

מירב ישראלי: בסעיף 4 לחוק העיקרי, הסיפה החל במילים "בימים שבהם הלימודים" – תימחק".

אילת כהן מלקמן: זה פשוט מיותר, כי הוספנו את 2א רבתי.

מירב ישראלי: אבל יש לי בכל זאת שאלה לגבי הסעיף הזה, לאור התיקון של 2א.

מירב ישראלי: סעיף 4 אומר האכלה בהדרגה.

מירב ישראלי: המילים שירדו "בימים שבהם הלימודים במוסד החינוך מתקיימים עד שעות אחר הצהרים", כי את זה הכנסנו בסעיף 2א עם ה-8 שעות.

מירב ישראלי: לי יש שאלה אחרת.

מירב ישראלי: בחוק, כפי שהוא היה קודם, לא היה את סעיף הזכות שהוספתם עכשיו, סעיף 2א.

אילת כהן מלקמן: סעיף הזכות היה קודם, בסעיף 4.

אילת כהן מלקמן: גם בסעיפים האחרים יש.

מירב ישראלי: הסעיף הזה אומר שבגן חובה ובבית ספר יסודי התלמידים יקבלו, לכן המשמעות של סעיף 4 עכשיו היא שבסופו של דבר כל התלמידים יקבלו, לפי האכלה בהדרגה, שהשר יקבע.

מירב ישראלי: נכון?

אילת כהן מלמקמן: זה היה גם קודם.

אילת כהן מלמקמן: לא שינינו את סעיף 4.

מירב ישראלי: קודם לא היה סעיף שאמר במפורש שכל האוכלוסייה זכאית.

אילת כהן מלמקמן: "מטרתו של חוק זה - - -"

מירב ישראלי: זו מטרה, לא זכות.

מירב ישראלי: פירשתם את זה כך.

מירב ישראלי: נוסח הסעיפים של האכלה בהדרגה צריך להראות שזו האכלה בהדרגה, עד למיצוי מלא של זה.

מירב ישראלי: אני מציעה שגם נתקן את סעיף 4 – בהסכמה, אין לי בעיה עם זה.

מירב ישראלי: אני חושבת שבחוק חינוך מיוחד יש משהו כזה, שהשר ירחיב את מעגל הזכאים.

מירב ישראלי: זה לא שהוא יקבע את האוכלוסייה והוא יכול לקבוע שזה פחות מהאוכלוסייה באופן כללי.

אילת כהן מלמקמן: הסעיף הזה הוא סעיף של האכלה בהדרגה.

מירב ישראלי: אבל זה לא נאמר בתוך הסעיף.

מירב ישראלי: זה נאמר רק בכותרת השוליים.

מירב ישראלי: יש פה משהו בניסוח הסעיף שהוא לא בסדר.

מירב ישראלי: אתם הרי מפרשים את זה בלאו הכי ככה, אני רק מבקשת שהנושא של האכלה בהדרגה יבוא לידי ביטוי גם בנוסח הסעיף.

אילת כהן מלמקמן: אנחנו מעדיפים שלא.

מירב ישראלי: למה?

אילת כהן מלמקמן: מכיוון שאין בזה צורך.

אילת כהן מלמקמן: אנחנו לא רוצים לשנות סעיפים כשאין בזה צורך.

מירב ישראלי: יש פה איזושהי סתירה.

מירב ישראלי: מצד אחד כתוב בסעיף שלכאורה כל תלמיד זכאי.

אילת כהן מלמקמן: וכתוב שיש האכלה בהדרגה.

מירב ישראלי: לא, לא כתוב.

מירב ישראלי: כתוב: השר יקבע את אוכלוסיית התלמידים הזכאים.

מירב ישראלי: לא כתוב שהוא ירחיב את זה לכלל האוכלוסייה.

מירב ישראלי: זה לא ניסוח נכון.

מירב ישראלי: זה כאילו הוא יקבע שרק חלק מהאוכלוסייה של 2א זכאית.

מיכאל מלכיאור: תסמכי על מירב.

מירב ישראלי: הוא יכול לקבוע שלא כל האוכלוסייה שזכאית לפי 2א – וזאת לא הכוונה שלכם.

אילת כהן מלמקמן: לא ביקשנו לשנות.

מירב ישראלי: החוק, כפי שהיה קודם, לא קבע זכאות.

מירב ישראלי: הוא מראש הניח שאולי לא כל האוכלוסייה של יום חינוך ארוך תקבל.

מירב ישראלי: עכשיו זה לא ככה.

אילת כהן מלמקמן: על זה אני חולקת.

דורית מורג: למה את חושבת ששינינו?

מירב ישראלי: אני לא אומרת ששיניתם.

דורית מורג: למה את חושבת שצריך עכשיו לשנות?

מירב ישראלי: כי אני חושבת שבשביל הקוהרנטיות של החוק, בשביל שהוא יהיה ברור ובשביל שאחר כך לא יטענו שרק חלק מאוכלוסיית התלמידים זכאית – בגלל פרשנות – אני חושבת שאם אין מחלוקת על זה שבסופו של דבר כל הילדים שלומדים ביום חינוך ארוך יהיו זכאים לארוחה חמה – ואין מחלוקת על זה – שלא יפרשו אחר כך אחרת.

דורית מורג: לא שינינו את האיזון שהיה קודם לכן.

דורית מורג: סעיף 2 דיבר על בית ספר יסודי, ואנחנו הוספנו גן חובה, זה הכול.

דורית מורג: האיזון בין הסעיפים השונים לא השתנה.

מירב ישראלי: עזבי את מה שהיה קודם ועזבי את מה שהיה אחר כך.

מירב ישראלי: לוועדת הכנסת יש סמכות, כשהיא דנה בחוק היא לא חייבת להיצמד לדברים שהממשלה הציעה.

דורית מורג: אנחנו מנסים לומר שהממשלה הציעה תיקונים מינימליים ומינוריים.

מירב ישראלי: זה לא מינורי כל כך.

דורית מורג: העובדה שהוספנו גן חובה לא צריכה לשנות את מכלול הסעיפים.

מירב ישראלי: אני חושבת שמלכתחילה החוק לא היה ברור.

דורית מורג: זה סיפור אחר.

דורית מורג: את לא אומרת שבגלל שהוספנו גן חובה צריך עכשיו - - -

מירב ישראלי: אני לא אומרת שבגלל שהוספנו גן חובה.

מירב ישראלי: אני אומרת שעכשיו יש בפנינו נוסח של חוק, שסעיף 2א, שאתם הוספתם, וסעיף 4 – היחס ביניהם לא ברור.

מירב ישראלי: בעיניי, צריך להבהיר את זה.

מירב ישראלי: זכותי להגיד את זה כהערה, ואני לא חייבת להיצמד למה שהממשלה הביאה.

דורית מורג: בסדר, אבל זה לא בגלל התוספת.

מירב ישראלי: לא בגלל שום דבר.

מירב ישראלי: נוצרה אי-בהירות גדולה עוד יותר אחרי שהוספתם את 2א.

דורית מורג: לא.

מירב ישראלי: את יכולה לחלוק עלי.

מירב ישראלי: מה שמשנה לי זה שמחר יכול לבוא מישהו ולהגיד - - - את מבינה.

מירב ישראלי: יש בעיה.

אילת כהן מלמקמן: את מבינה את מה שמשנה לך.

אילת כהן מלמקמן: אני לא חושבת שיש פה בהכרח איזו בעיה חוקתית אם הפרלמנט מחליט שאפשר לעשות החלה הדרגתית, כי זה כן מתקשר.

אילת כהן מלמקמן: אולי לכתוב שינוי בצורת ההחלה של החוק.

מירב ישראלי: ממש לא.

מירב ישראלי: משרד החינוך הבין את החוק גם קודם, שבסופו של דבר כל הילדים ביום חינוך ארוך יקבלו הזנה.

אילת כהן מלמקמן: זו לא הייתה הכוונה בהכרח.

מירב ישראלי: אז את מציגה בדיוק את העניין.

דורית מורג: זה תלוי תקציב.

דורית מורג: יכול השר להחליט שרק אוכלוסיות מסוימות, במצב הסוציו-אקונומי הנמוך ביותר, יקבלו.

מירב ישראלי: אז זה סותר את 2א, כי הוא קובע זכות.

מיכאל מלכיאור: יש פה ויכוח בין המשפטנים, זה מעבר להשגה שלי.

מיכאל מלכיאור: אבל אני צמוד באופן עקרוני – גם בגלל שאני יודע שהיא תמיד צודקת – למירב, ולכן אני הולך עם זה.

דוד אזולאי: הבעיה שלנו היא שאנחנו תמיד צמודים למשפטנים, ובסוף הם מנהלים את המדינה ואת הבית הזה – אף על פי שאני מכיר את מירב, היא בסדר.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, מתי אפשר יהיה להגיש הסתייגויות?

מיכאל מלכיאור: כבר הגישו את כל ההסתייגויות שאתה יכול לחשוב עליהן.

מיכאל מלכיאור: בואו נגמור את זה.

מירב ישראלי: נכניס בסעיף 4, בתוך הנוסח.

אילת כהן מלמקמן: אני רוצה לדעת מה הנוסח.

מירב ישראלי: בחוק חינוך מיוחד יש סעיף כזה, של הרחבת הזכאים.

אילת כהן מלמקמן: את זה אנחנו לא רוצים.

אילת כהן מלמקמן: בואו נוסיף, כמו שהיה מלכתחילה.

אילת כהן מלמקמן: שיהיה מנוסח פחות יפה, יהיה בתוך סעיף 4 בסיפא וגמרנו.

מירב ישראלי: לא, לא נמחק את סעיף 2א.

אילת כהן מלמקמן: אז נשאיר את 4 כמות שהוא.

מירב ישראלי: הסברתי שזה יכול ליצור אי-ודאות האם ההזנה תוחל על כלל הילדים ביום לימודים ארוך או שלא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא רוצים ליצור את אי-הוודאות הזו.

אילת כהן מלמקמן: כתוב החלה בהדרגה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא רוצים אי-ודאות, ואם מירב אומרת שזה מה שעלול לקרות, זה מספיק לנו כדי שנביא את השינוי הזה.

מיכאל מלכיאור: זו לא בעיה.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, מה הדחיפות, מה הבהילות הזאת, ביום רביעי אחר הצהרים?

מיכאל מלכיאור: אני מוכן להסביר לך את זה, אבל עשיתי את זה בתחילת הישיבה.

מיכאל מלכיאור: זו אפשרות לתת לעוד 35,000 ילדים מיד אחרי פסח ארוחה.

מיכאל מלכיאור: אם לא נביא את לקריאה שניה ושלישית השבוע הם לא יקבלו את זה.

מיכאל מלכיאור: בשבילי – ואני יודע שזו גם גישתך – בשביל זה ראוי גם לשבת יום רביעי אחר הצהרים.

מירב ישראלי: אני ממשיכה לקרוא.

מירב ישראלי: "החלפת סעיף6 .

מירב ישראלי: במקום סעיף 6 לחוק העיקרי יבוא: 6(א) קביעת שיעורי ההשתתפות של הרשויות המקומיות.

מירב ישראלי: 6(א) השר, בהסכמת שר האוצר ושר הפנים, יקבע את שיעורי ההשתתפות של רשויות חינוך מקומיות כאמור בסעיף 5(ב), בהתאם לדירוג החברתי-כלכלי על פי הפרסום האחרון לאפיון רשויות מקומיות וסיווגן לפי הרמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה, שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

מירב ישראלי: )ב( על אף הוראות סעיף קטן )א(, רשאי השר, בהסכמת שר האוצר ושר הפנים, לקבוע שיעורי השתתפות שונים מהשיעורים שנקבעו לפי סעיף קטן )א(, לרשויות חינוך מקומיות שמתקיימות לגביהן נסיבות מיוחדות שקבע, לרבות מצב כלכלי מיוחד )

מירב ישראלי: להלן - שיעורי השתתפות מיוחדים(.

מירב ישראלי: )ג( רשות חינוך מקומית הטוענת כי מתקיימות לגביה הנסיבות המיוחדות שנקבעו לפי סעיף קטן )ב(, רשאית להגיש לוועדה שתוקם לפי סעיף קטן )ד(, בקשה להחיל עליה את שיעורי ההשתתפות המיוחדים.

מירב ישראלי: )ד( לצורך קביעת הזכאות לשיעורי השתתפות מיוחדים, תוקם ועדה שחבריה יהיו נציגים שימנה השר מבין עובדי משרדו ובהם חשב המשרד, וכן נציג שימנה שר הפנים מבין עובדי משרדו, ואולם אי–מינוי נציג שר הפנים כאמור לא יפגע בקיום הוועדה, בסמכויותיה ובתוקף פעולותיה.

מירב ישראלי: (ה( הוועדה תדון בבקשה שהגישה רשות חינוך מקומית לפי סעיף קטן )ג(, ותחליט לעניין זכאות רשות החינוך המקומית לשיעורי השתתפות מיוחדים; כל עוד לא החליטה הוועדה על זכאות כאמור, יחולו על רשות החינוך המקומית שיעורי ההשתתפות שנקבעו לפי סעיף קטן (א)".

מירב ישראלי: התחילה היא מיידית, נכון?

מיכאל מלכיאור: בסדר, גמרנו נושא.

אילת כהן מלקמן: התחולה מיד אחרי פסח.

מירב ישראלי: אז תסתכלו מה התאריך ונעשה תאריך תחילה.

מיכאל מלכיאור: לא צריך להתארגן חודשיים?

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין, איך תעשו כזה דבר?

מיכאל מלכיאור: זה הרי בלתי אפשרי.

מיכאל מלכיאור: זה נופל על יישובים שאף פעם לא הייתה בהם הזנה.

מירב ישראלי: אפשר להתחיל ביום ראשון, 4 במאי, כ"ט בניסן.

מיכאל מלכיאור: אני לא רואה שום בעיה שילדי ישראל יקבלו אוכל גם ביום השואה.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שיש בזה פסול.

מירב ישראלי: זו פשוט תחילת שבוע.

מיכאל מלכיאור: למה לדחות בעוד שבוע שבו לא יקבלו אוכל?

מיכאל מלכיאור: תעשו שבוע לפני כן.

אילת כהן מלקמן: אין בעיה.

אילת כהן מלקמן: איסרו חג יוצא בכ"ב, שזה ה-27 בחודש.

אילת כהן מלקמן: אפשר מה-28 באפריל.

מירב ישראלי: בסדר.

מירב ישראלי: 28 באפריל, כ"ב בניסן.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיש הסתייגות.

מיכאל מלכיאור: עוד הסתייגות?

מיכאל מלכיאור: אתה יודע איזה הסתייגויות הגישו?

דוד אזולאי: אני רוצה להגיש הסתייגות משלי.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, שכנעת אותי בכך שדיברת על אוכל לילדי ישראל והמהירות הזאת ודאי שהיא חשובה.

דוד אזולאי: קיבלתי את זה.

דוד אזולאי: אבל כשאני מסתכל על החוק אני מגלה שיש כנראה שני סוגי ילדי ישראל.

דוד אזולאי: יש סוג אחד שצריך לדאוג לו ולתת לו – ואנחנו תומכים בזה; ויש סוג אחר, שכנראה לא נכלל בחוק הזה.

דוד אזולאי: אני מדבר על אותם ילדים שלומדים ברשת החינוך התורנית, בגנים.

שמואל הלפרט: מדובר על סוג של ילדים שיש להם הזכות להישאר רעבים.

דוד אזולאי: אז אולי מישהו יכול להסביר לי למה אלה כן ואלה לא.

מיכאל מלכיאור: לכן אמרתי מה שאמרתי לפני כן, לא חס ושלום בשביל לפגוע בך – אתה האדם האחרון שהייתי רוצה לפגוע בו.

מיכאל מלכיאור: מאחר והיה לנו דיון והועלתה ההסתייגות הזאת וגם היה הסבר – הסבר אמנם לא מאוד משכנע, אבל הסבר.

שמואל הלפרט: לא מאוד משכנע?

שמואל הלפרט: אני מאוד מתפלא.

דוד אזולאי: אולי אפשר לדעת מה ההסבר?

מיכאל מלכיאור: אבל כבר עברנו את זה.

מיכאל מלכיאור: היה דיון והיה הסבר, ואני די משוכנע שההסבר הזה גם לא ישכנע אותך.

דוד אזולאי: לכן, מה אדוני מציע?

דוד אזולאי: להחליט שיש עכשיו סוג א', שמגיע להם אוכל, ויש סוג ב', שלא מגיע להם אוכל.

מיכאל מלכיאור: כל חוק ההזנה קובע סוג א' וסוג ב'.

מיכאל מלכיאור: לצערי, יש פה פגמים גדולים.

מיכאל מלכיאור: השאלה שלנו היא אם אנחנו רוצים שעוד 35,000 ילדים יקבלו אוכל או שבגלל שיש פה דבר מעוות – ואני מסכים עם זה, שזה מעוות, פסול ולא יעלה על הדעת - - -

דוד אזולאי: אז איך אתה יכול להוציא תחת ידך דבר מעוות?

מיכאל מלכיאור: כי אני יודע שאם אני לא מוציא את זה מתחת ידי, גם 35,000 האלה לא יקבלו, זה הכול.

מיכאל מלכיאור: יודע הרב גפני, אני הולך אתו לחקיקה שתפתור את זה, אבל אני לא יכול בזה - - -

איתן כבל: מי אמר שלא נתמוך?

משה גפני: אתה לא יכול לתאר לך איך הם משפילים אותי, עד עפר.

איתן כבל: אני רוצה שתדע שלדעתי אתה בין אלה שהעבירו הכי הרבה חקיקה בכנסת.

משה גפני: והילדים יישארו רעבים.

מיכאל מלכיאור: ההסתייגות של חבר הכנסת אזולאי היא כמו של חבר הכנסת גפני.

שמואל הלפרט: אני מקווה שלא יהיה בן-אדם שירים יד על חוק כל כך מפלה וכל כך מעוות.

דוד אזולאי: חבר הכנסת איתן כבל, אני שואל אותך באמת:

דוד אזולאי: איך אפשר להרים יד לחוק כזה, שאנחנו מתכנסים פה ביום רביעי אחר הצהרים ומדברים על אוכל לילדים, ובשם האוכל לילדים הולכים לפגוע בקבוצה גדולה, רק בגלל שהם חרדים?

דוד אזולאי: תסביר לי את זה.

איתן כבל: חבר הכנסת אזולאי, אני מקבל כל מילה שהיושב ראש אמר.

איתן כבל: אתה יודע שגם דברים נעשים עם עיוותים בדרך.

איתן כבל: גם אתם הייתם שותפים לא פעם לעיוותים רבים.

שמואל הלפרט: אבל אתם מפלגה חברתית, חבר הכנסת כבל.

שמואל הלפרט: הלכתם עם אג'נדה חברתית.

מיכאל מלכיאור: הגאולה מגיעה קמעה-קמעה.

משה גפני: אני מבקש להצביע על שתי ההסתייגויות שלי.

משה גפני: הסתייגות אחת, שמדברת על גני הילדים של רשת החינוך העצמאי וגני הילדים של רשת מעיין החינוך התורני.

משה גפני: שדרות היא הדוגמה.

משה גפני: יש אדם שרוצה חינוך ממלכתי, שולח את הילד שלו לגן ממלכתי ומקבל על פי החוק הזה הזנה.

משה גפני: יש אדם שהוא אדם דתי, ציוני, לאומי, הוא שולח את הילד שלו לגן ממלכתי דתי ומקבל הזנה.

משה גפני: ויש אדם חרדי, שגר בשדרות, הוא שולח את הילד שלו לגן חרדי.

משה גפני: אנחנו אומרים לו שלא לכל גן הוא יכול ללכת, רק לגן המרכזי, שנקבע בחוק יסודות התקציב: או החינוך העצמאי או מעיין החינוך התורני.

משה גפני: החוק הזה אומר שהוא לא יקבל הזנה.

משה גפני: הקסאמים לא מבחינים ביניהם.

משה גפני: לכן, אני מציע שיהיה בנוסף למה שכתוב פה גם גני הילדים של רשת החינוך העצמאי ושל רשת מעיין החינוך התורני – בתי הספר כלולים.

משה גפני: ההסתייגות השניה, אני מבקש בסעיף 6 להוסיף פסקה (ו), שבה יהיה כתוב:

משה גפני: לאחר שהשר בהסכמת שר האוצר ושר הפנים יקבע את שיעורי השתתפות הרשויות המקומיות, שיהיה כתוב שהממשלה תשפה את הרשויות המקומיות על התוספת התקציבית שבאה בעקבות החוק הזה, בהתאם להחלטה הקודמת, שברגע שהממשלה מטילה חובות נוספים על רשויות מקומיות הם ישופו על-ידי תקציב המדינה.

מירב ישראלי: מה זה חובות נוספים?

משה גפני: יש פה משהו חדש.

מירב ישראלי: רק גני החובה.

מירב ישראלי: זה לא רלוונטי לסעיף 6.

זאב אלקין: חבר הכנסת גפני, זו יכולה הייתה להיות תוספת מצוינת לחוק נהרי, אבל משום מה לא הצעת את זה.

משה גפני: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.

משה גפני: אמרתי בדיון שהיה בוועדת החינוך בחוק של רשת הגנים, שרק בהסכמת הרשויות המקומיות, ולכן השלטון המקומי לא מתנגד לחוק הזה.

מירב ישראלי: סעיף 6 קובע באופן כללי את היחסים.

מיכאל מלכיאור: אבל זה סעיף חדש.

מיכאל מלכיאור: אתה מתכוון לסעיף 7, לא (ו).

שמואל הלפרט: באותם המקומות שחל יום לימוד ארוך ויש הזנה, שזה יחול גם על ילדי חינוך מוכר שאינו רשמי.

מירב ישראלי: שלומדים יום לימוד ארוך.

דוד אזולאי: מי מממן את ההוצאה הזאת?

מירב ישראלי: חלק הממשלה, חלק תרומות, חלק הרשויות.

דוד אזולאי: אפשר להוסיף שהממשלה תפצה - - -?

מיכאל מלכיאור: הוא יכול להוסיף.

מיכאל מלכיאור: הבנו שזה סעיף 7.

דוד אזולאי: אני מבקש להצטרף להסתייגות של גפני.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מצביעים קודם על ההסתייגות הראשונה, של הרב הלפרט.

מיכאל מלכיאור: הרב הלפרט הציע שבכל מקום שיש חוק הזנה, להוסיף גם "כל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים".

מיכאל מלכיאור: מי בעד ההסתייגות של הרב הלפרט?

מיכאל מלכיאור: מי נגד?

מיכאל מלכיאור: הצבעה בעד הסתייגות חבר הכנסת הלפרט – 2 נגד – 3 ההסתייגות לא עברה.

מיכאל מלכיאור: ההסתייגות נפלה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות של חברי הכנסת גפני ואזולאי, שביקשו להוסיף את רשת הגנים של החינוך העצמאי ורשת הגנים של מעיין החינוך התורני.

מיכאל מלכיאור: מי בעד ההסתייגות הזאת?

מיכאל מלכיאור: מי נגד?

מיכאל מלכיאור: הצבעה בעד הסתייגות חברי הכנסת גפני ואזולאי – 2 נגד – 3 ההסתייגות לא עברה.

מיכאל מלכיאור: ההסתייגות נפלה.

שמואל הלפרט: מי שמצביע נגד מצביע בעד הרעבת ילדים.

שמואל הלפרט: שתדעו לכם.

משה גפני: התוצאה היא שהילד החרדי בגן החובה בשדרות לא יקבל אוכל.

שמואל הלפרט: אל תגיד לא יקבל, צריכים להרעיב אותו.

שמואל הלפרט: כך הצביעו כאן, בוועדת החינוך.

משה גפני: במדינת ישראל 2008.

מיכאל מלכיאור: ההצבעה השלישית היא בעד שיפוי הרשויות המקומיות.

מיכאל מלכיאור: מי בעד?

מיכאל מלכיאור: מי נגד?

מיכאל מלכיאור: הצבעה בעד הסתייגות חבר הכנסת אזולאי – 2 נגד – 3 ההסתייגות לא עברה.

מיכאל מלכיאור: ההסתייגות נפלה.

מיכאל מלכיאור: כל ההסתייגויות יעברו למליאה כשנדון בחוק בקריאה שניה ושלישית, עם הערכה תקציבית שמשרד האוצר יביא עד אז.

משה גפני: אני מבקש רביזיה, כי אני צריך להתייעץ עם חברי הסיעה שלי.

משה גפני: אם אתה עושה את זה עוד דקה – לא צריך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוברים להצבעה על החוק, עם השינויים שעשינו פה.

מיכאל מלכיאור: מי בעד?

מיכאל מלכיאור: הצבעה בעד הצעת החוק - 3 נגד – אין נמנעים – 2 הצעת החוק אושרה.

מיכאל מלכיאור: שלושה בעד, אין מתנגדים ויש שני נמנעים.

מיכאל מלכיאור: החוק עבר.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אזולאי רוצה לנמק את הצבעתו.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

דוד אזולאי: קשה היה לי להימנע, ואני נמנעתי כדי לא לפגוע באותם ילדים שאדוני היושב ראש דיבר עליהם, כדי לאפשר להם לאכול.

דוד אזולאי: אבל הוועדה עשתה מעשה שלא ייעשה בכך שחלק מחברי הוועדה הצביעו בעד הרעבתם של חלק מהילדים.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אזולאי, אני רוצה לתקן דבר אחד.

מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד להתקפות על הוועדה, זה הממשלה.

מיכאל מלכיאור: זו הצעת חוק ממשלתית, לא הצעת חוק פרטית ולא הצעת חוק של הוועדה.

מיכאל מלכיאור: בי"ת, זה נמצא גם בחוק המקורי, שהייתם שותפים מלאים לו.

מיכאל מלכיאור: לממשלה יש ישיבה ביום ראשון, אם היא מוכנה להוסיף את כל הגנים שדובר בהם - מבחינתי גם כל בתי הספר שהרב הלפרט מדבר בהם – בשמחה גדולה אעביר בשבוע הבא במליאת הכנסת.

שמואל הלפרט: זו לא פעם ראשונה, כבר קרה שהוועדה הזאת התנגדה גם להחלטות הממשלה וגם להצעות הממשלה.

שמואל הלפרט: עשינו את זה כבר כמה פעמים.

דוד אזולאי: הרב הלפרט, מי שלא יודע מה זה ט"ו בשבט אתה מצפה ממנו שידע מה זה ילד רעב?

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, אני נועל את הישיבה.