ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 187, 2008-03-25 10:00

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיכאל נודלמן: היום יוצגו בפנינו ממצאי מחקר מכון ברוקדייל: תוכנית SPACE של הפרוייקט הלאומי של עולי אתיופיה – סיוע לימודי ומרכזי נוער.

מיכאל נודלמן: לפני שלושה שבועות קיימנו בוועדה דיון על תוכנית חומש ממשלתית ואני שמח שהיום אנחנו יכולים לשמוע על דברים שקורים.

מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים שיש בעיות בקהילה האתיופית ויש בעיות בקרב הנוער ואני מברך את מכון ברוקדייל על עריכת המחקר שאולי יאיר לנו איך למנוע את כל הדברים השליליים שקורים לנוער בקהילה האתיופית.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת על שמאפשרים לנו להציג על הפרוייקט הלאומי ואת הממצאים.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להודות למכון ברוקדייל שמלווה אותנו מאז הקמת הפרוייקט.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להודות גם למשרד החינוך שמחזק אותנו דרך חוזר מנכ"ל, למשרד לקליטת העלייה, לסוכנות היהודית, לג'וינט, ליוצאי אתיופיה, קרן היסוד ו-UJC שהוא המממן המרכזי ביותר.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי, כפי שאתם יודעים, הוקם בהחלטת ממשלה, בהחלטת מחליטים מ-2000.

נגיסט מנגשה: מאז ההחלטה הפרוייקט נתקע עד 2003 בגלל קשיים תקציביים אבל מאז הפרוייקט החל פיתחנו קונספציה בשם SPACE שיש לה שלושה מרכיבים: סיוע לימודי והכנה לבגרויות לתלמידים שנמצאים בבתי הספר, מרכז נוער שפועל אחר הצהרים ובניית קהילה.

נגיסט מנגשה: היום נציג את שני המרכיבים סיוע לימודי והכנה לבגרויות ומרכזי נוער שפועלים אחר הצהרים.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט התחיל בשבעה ישובים בשנת 2004 ובשנת 2005.

נגיסט מנגשה: בשנת 2005 ובשנת 2006 הגענו כבר ל-14 ישובים והיום הפרוייקט הלאומי פועל ב-28 ישובים עם כ-8,000 תלמידים בתוכנית סיוע לימודי הכנה לבגרויות וכ-850 תלמידים בתוכנית עתידים שהיא תוכנית בה מרבית התלמידים שוהים בפנימיות.

נגיסט מנגשה: בנוסף לכך יש לנו היום כ-24-25 מרכזי נוער שפועלים בכל הארץ, שאלה הם מרכזים שנותנים סיוע לאותם תלמידים אחר הצהרים, לאותם נערים נורמטיביים ונערים עם קשיים אחרים.

נגיסט מנגשה: יחד עם זאת, אנחנו מפעילים תוכנית העצמת קהילה ברמה הארצית, הכשרת ארגונים, התארגנויות, ובנוסף לכך מתבצעת הכשרה אינטנסיבית למנהיגות מוניציפאלית.

נגיסט מנגשה: תקציב הפרוייקט הלאומי בשנה הנוכחית הוא כ-14 מיליון דולר כאשר 2 מיליון דולר מגיעים מממשלת ישראל דרך המשרד לקליטת העלייה - 3 מיליון שקלים ממשרד החינוך ו-3 מיליון שקלים מהמשרד לקליטת העלייה ו-3 מיליון שקלים מהאוצר.

נגיסט מנגשה: כפי שציינתי, כרגע הפרוייקט פועל ב-28 ישובים עם אוכלוסיית יעד רחבה וגדולה.

נגיסט מנגשה: יחד עם זאת אני רוצה להדגיש שמרבית הכספים שמגיעים מה-UJC, איחוד הקהילות היהודיות, שהוא הגוף המרכזי שתומך ומממן את הפרוייקט הזה, לשנת 2008-2009 – למרות שממשלת ישראל נתנה לנו הבטחה לתת את 9 מיליון השקלים לשלוש השנים הקרובות, גיוס הכספים בארצות-הברית דרך UJC בסכנה.

נגיסט מנגשה: אני מבקשת לתת את רשות הדיבור לפרופסור ג'ק חביב.

ג'ק חביב: תודה רבה על ההזדמנות להציג לפניכם חלק ממערך ההערכה והממצאים על הפרוייקט.

ג'ק חביב: אני חושב שהפרוייקט מעמיד אתגר מורכב מאוד וגדול מאוד לכל המערכת, גם עקב קצב הגידול וההרחבה שלו וגם בגלל הקונספציה ההוליסטית שמצד אחד יש את החוזק שלה אבל זה כמובן מוסיף למורכבות של המרכיבים השונים כאשר כל אחד מחזק את השני.

ג'ק חביב: מרים כהן היא החוקרת הראשית שמלווה את הפרוייקט ואני מבקש ממנה להציג חלק מהממצאים.

מרים כהן-נבות: אנחנו שמחים מאוד להיות כאן ולהציג לכם את ממצאי המחקר.

מרים כהן-נבות: לפני שאני מתחילה להציג אותו, אני רוצה להודות מאוד לצוות הפרוייקט ולכל הגופים המפעילים שמשתתפים בפרוייקט, במיוחד לנגיסט שתומכת במחקר ומלווה אותנו כל הזמן.

מרים כהן-נבות: כפי שאתם רואים, כפי שנגיסט אמרה, השותפות קיימת בין הרבה מאוד ארגונים – ה-UJC, הממשלה, נציגי הארגונים של קהילות יוצאי אתיופיה, הסוכנות וקרן היסוד.

מרים כהן-נבות: היום אנחנו נציג ממצאים מעל שתי תוכניות שנעשו במסגרת הפרוייקט הלאומי - התוכנית לסיוע לימודי ומרכזי הנוער.

מרים כהן-נבות: כמה נתונים לגבי פריסת התוכנית.

מרים כהן-נבות: אני מתחילה לתת ממצאים לגבי התוכנית לסיוע לימודים.

מרים כהן-נבות: כפי שאתם רואים במצגת, התוכנית התרחבה בקצב מהיר מאוד.

מרים כהן-נבות: בשנת 2004 ובשנת 2005 התוכנית פעלה ב-7 ישובים וב-32 בתי ספר, אבל עד לשנת 2006-2007 היא הגיעה ל-23 ישובים ול-120 בתי ספר.

מרים כהן-נבות: הגידול במספר התלמידים גדול גם הוא והוא הגיע עד ל-6,500 תלמידים בשנת 2006 ו-2007.

מרים כהן-נבות: חשוב מאוד לשים לב שגידול כזה של תכנית מעמיד אתגרים מאוד גדולים בפני המפעילים כי צריך להתארגן ולמצוא את הדרכים לספק את השירות בצורה איכותית תוך זמן קצר ותוך כדי התרחבות מאוד גדולה.

מרים כהן-נבות: מהי התוכנית לסיוע לימודי.

מרים כהן-נבות: התוכנית היא תוכנית שמיועדת לכל התלמידים יוצאי אתיופיה בכיתות ז' עד י"ב אשר אינם מקבלים מענה באמצעות תוכנית אחרת.

מרים כהן-נבות: כלומר, התוכנית לא באה כדי להחליף יוזמות ותוכניות אחרות אלא היא כדי לתת מענה היכן שהוא לא קיים.

מרים כהן-נבות: בממוצע ראינו שבכלל בתי הספר בהם התוכנית מיושמת, 75 אחוזים מהתלמידים יוצאי אתיופיה משתתפים בתוכנית.

מרים כהן-נבות: כלומר, יש גם בתי ספר שכולם משתתפים ויש בתי ספר בהם משתתפים פחות.

מרים כהן-נבות: בדרך כלל לא משתתפים בגלל שנמצאים בתוכנית אחרת או בגלל שלא רואים בזה צורך, ולפעמים גם בגלל מוטיבציה נמוכה.

מרים כהן-נבות: כפי שאמרתי, התוכנית מכוונת לתלמידים יוצאי אתיופיה בלבד והיא מיושמת בשיתוף פעולה מאוד קרוב עם בתי הספר ולמעשה גם עם כל מערכת החינוך, גם ברמה המקומית וגם ברמה הארצית.

מרים כהן-נבות: התוכנית הלימודית מופעלת על ידי ארבעה גופים פדגוגיים ארציים – מכון ברנקו וייס, החברה למתנ"סים, אורט ישראל ורשת מקסם.

מרים כהן-נבות: ניתן סיוע לימודי לתלמידים בקבוצות קטנות אחר הלימודים .

מרים כהן-נבות: חשוב להדגיש שלמעשה התוכנית באה להשלים את הלמידה הרגילה, את המענים הרגילים שהתלמידים מקבלים במסגרת יום הלימודים הרגיל בבית הספר.

מרים כהן-נבות: התוכנית באה להוסיף מענים משלימים לתלמידים מתוך תפיסה שיש להם קשיים בלימודים וכי אפשר לחזק את הלמידה עוד יותר.

מרים כהן-נבות: עיקר התגבור עד עכשיו היה במתמטיקה ואנגלית – לא הכל אבל העיקר – כאשר בממוצע כל תלמיד מקבל בערך 4 שעות תגבור בשבוע.

יולי יואל אדלשטיין: הסיוע ניתן על ידי מורים מן המניין?

יולי יואל אדלשטיין: מורים רגילים?

מרים כהן-נבות: זה תלוי.

מרים כהן-נבות: בחלק מהמסגרות הסיוע ניתן על ידי המורים מבית הספר, בחלק מבתי הספר הוא ניתן על ידי מורים מן המניין שנשכרו באופן מיוחד והם מחוץ לבית הספר ולפעמים גם על ידי סטודנטים להוראה.

מרים כהן-נבות: לקראת הבגרויות יש מרתונים.

מרים כהן-נבות: כלומר, ימים מרוכזים של הרבה למידה.

מרים כהן-נבות: חשוב גם לומר שמעבר לתגבור הלימודי, התוכנית גם כוללת ליווי אישי, פעילויות להעצמה אישית, פעילויות חברתיות וגם בחלק מהמקרים קשר עם ההורים.

מרים כהן-נבות: בדרך כלל אחראי על המסגרת זה בית הספר ולפעמים זה יכול להיות מרכז לימודים מחוץ לבית הספר כאשר על כל מסגרת כזאת יש אחראי.

מרים כהן-נבות: באופן כללי רוב הדגש הוא על למידה שמתרחשת בכיתה.

מרים כהן-נבות: כלומר, לחזור ולחזק את הלמידה של הכיתה.

מרים כהן-נבות: יש גם סיוע בהכנת שיעורי בית וב-30 אחוזים מהמסגרות מושם דגש על הכנת הוראת החומר שיילמד בכיתה בהמשך, מה שנקרא תגבור טרם.

מרים כהן-נבות: בחלק מהמסגרות יש גם למידה לגבי פיתוח מיומנויות למידה כלליות ופיתוח ידע כללי שלא קשור באופן מאוד ישיר ללמידה של חומר לימוד בכיתה עצמה.

מרים כהן-נבות: התוכנית מתבצעת בשיתוף פעולה עם בתי הספר.

מרים כהן-נבות: עשינו גם סקר טלפוני בין מנהלי בתי הספר שם התוכנית מיושמת ואתם יכולים לראות כאן שהמנהלים דיווחו על מעורבות מאוד גדולה בינם לבין התוכנית ובין צוות בית הספר לבין הפעלת התוכנית.

מרים כהן-נבות: אתם רואים למשל ש-83 אחוזים מהמנהלים אמרו שהם מעורבים במידה רבה בהפעלת התוכנית או 80 אחוזים מהמנהלים אמרו שבית הספר שותף במידה רבה בהחלטות לגבי הפעלת התוכנית.

מרים כהן-נבות: מנהלי בתי הספר הביעו שביעות רצון גבוהה מהתוכנית.

מרים כהן-נבות: זה לא נתון של מה בכך כי אני בטוחה שחלקכם יודעים שבמערכת החינוך היום יש הרבה מאוד תוכניות שבאות מבחוץ או מארגוני המגזר השלישי או ממשרד החינוך או מהרשות המקומית ולא כולם זוכים לאותה שביעות רצון אבל כאן אנחנו רואים שהמנהלים בהחלט הביעו שביעות רצון מאוד גבוהה.

מרים כהן-נבות: למשל, 79 אחוזים מהמנהלים אמרו שהם שבעי רצון מאוד מקיום התוכנית בבית הספר וכמעט כל האחרים אמרו שהם שבעי רצון במידה בינונית.

מרים כהן-נבות: אנחנו רואים עמדות דומות גם בנושאים האחרים ששאלנו אותם, למשל, האם המשתתפים בתוכנית מקבלים מענה הולם לצרכים שלהם, באיזו מידה התוכנית תורמת לקידום המשתתפים.

מרים כהן-נבות: אתם רואים שהרוב הגדול של המנהלים רואים שזה קורה במידה רבה.

מרים כהן-נבות: מה האתגרים ביישום התוכנית.

מרים כהן-נבות: התוכנית לקחה על עצמה יעדים בהחלט משמעותיים.

מרים כהן-נבות: נושא אחד הוא מוטיבציה נמוכה של תלמידים.

מרים כהן-נבות: האחראים על המסגרת דיווחו – והם מקור הנתונים כאן – שיש ילדים שיש להם קושי להתחבר ללמידה, יש קושי להביא אותם לשיעורים, יש קושי להפיק מהם את המיטב, יש נושא של מוטיבציה נמוכה, יש לפעמים בעיה לגייס מורים מספיק מיומנים, רוצים את המורים הכי טובים ללמד את התלמידים ולפעמים זה בעייתי, יש גם קשיים לוגיסטיים בארגון התוכנית כאשר כל הממשק בין התוכנית לבין הלמידה לבית הספר דורש הרבה תיאום ולפעמים גם זה מערים קשיים, ויש לפעמים קשיים בהפעלת הפעילות לקידום אישי וחברתי שמלווה את הלמידה.

מרים כהן-נבות: שאלנו את המנהלים מה התשומה לתלמידים והם ענו את התשובות כלהלן: כ-64 אחוזים אמרו שהתוכנית תורמת במידה רבה מאוד לחיזוק הביטחון העצמי של התלמידים ויותר מחצי ציינו שזה תורם במידה רבה לחיזוק ההישגים הלימודיים של התלמידים ולחיזוק המוטיבציה.

מרים כהן-נבות: עוד מעט אני אתן לכם עוד נתונים על הישגים לימודיים מתוך ניתוח ציוני בגרות.

מרים כהן-נבות: כאן אני מדברת על דיווח המנהלים מתוך מה שהם רואים.

מרים כהן-נבות: רק רבע מהמנהלים ראו שהתוכנית תורמת במידה רבה לחיזוק הקשר עם ההורים.

מרים כהן-נבות: שאלנו את המנהלים, מעבר למה שהתוכנית עושה, מה הם הצרכים הנוספים של התלמידים יוצאי אתיופיה שהיום אינם מקבלים מענה בבית הספר.

מרים כהן-נבות: כלומר, חשוב לומר שאלה לאו דווקא דברים שמצפים מהתוכנית הקיימת אבל אלה דברים שהם רואים שהם חשובים ושהילדים היו צריכים לקבל.

מרים כהן-נבות: נושא אחד שעולה הוא נושא של העשרה ופעילות פנאי וחשוב לזכור את זה אחר כך כאשר אני אדבר על מרכזי הנוער, שזה שירות שבהחלט פונה לכיוון הזה.

מרים כהן-נבות: מנהלים גם דיברו על נושא של צרכים בסיסיים של ילדים - בעצם בתחום הכלכלי כמו מזון, ציוד, לבוש - שיש לחלק מהילדים שלא מקבלים מענה.

מרים כהן-נבות: שימו לב שהאחוזים שמצוינים כאן אלה הם אחוז המנהלים ולא אחוז התלמידים.

מרים כהן-נבות: זה אחוז המנהלים שהעלו את הנושאים האלה.

מרים כהן-נבות: המנהלים דיברו על חיזוק הקשר עם הורי התלמידים, הם דיברו על הנושא שיש לחלק מהתלמידים צרכים רגשיים שהיו צריכים לקבל טיפול מקצועי אבל אין היום אפשרות לתת אותו במסגרת המערכת, שיש תלמידים מתקשים שהיו צריכים אבחונים, שגם היום אין לזה מענה, ושהיה רצוי לשקול תגבורים במקצועות נוספים מעבר למה שניתן, שכפי שאמרתי, זה בעיקר מתמטיקה ואנגלית.

מרים כהן-נבות: עכשיו אני עוברת לחלק הבא במצגת שלנו והוא הנושא של מהי השפעת התוכנית על הישגי התלמידים בבחינות הבגרות.

מרים כהן-נבות: כפי שאמרתי, חלק מהתלמידים הם בכיתות י"ב כאשר בסוף י"ב התלמידים נבחנים בבחינות בגרות ויכולנו לנתח את הנתונים האלה ובצורה הזאת ללמוד על השפעת התוכנית על ההישגים.

מרים כהן-נבות: הנתונים שאנחנו מנתחים הם משנת 2006, כלומר, שנת תשס"ו שהיא השנה האמצעית שראיתם בתרשימים על פיזור התוכנית.

מרים כהן-נבות: התוכנית עדיין הייתה באמצע תהליך הפיתוח ובכיתה י"ב סיימו בית ספר 440 תלמידים שמשתתפים בתוכנית.

מרים כהן-נבות: חשוב להזכיר שבשנת הלימודים תשס"ו היו הרבה יותר תלמידים בתוכנית בכיתה י"ב אבל בשנת 2006 היו 440 תלמידים בכיתה י"ב שהם למדו ב-38 בתי ספר ולגביהם אנחנו עשינו את הניתוח.

מרים כהן-נבות: רק לסבר את האוזן, באותה שנה הם היוו 20 אחוזים מסך כל התלמידים יוצאי אתיופיה במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: כמה זמן הם השתתפו?

יולי יואל אדלשטיין: יש נפקא מינא אם מישהו התחיל בכיתה ט' והגיע לבגרות.

מרים כהן-נבות: זאת הנקודה הבאה.

מרים כהן-נבות: התלמידים האלה, רובם היו בתוכנית עד שנה אחת וחלקם היו עד שנה וחצי.

מרים כהן-נבות: זה מאוד חשוב לקחת בחשבון כי זה גם אומר שבעצם רובם, אם לא כולם – אין לנו מידע על זה – התחילו להיבחן בבחינות הבגרות עוד לפני התוכנית.

מרים כהן-נבות: כלומר, חלק מבחינות הבגרות שלהם הם ציונים שהיו עוד לפני שהם נכנסו לתוכנית והיתר היו כאשר היו בתוכנית יחסית זמן קצר.

מרים כהן-נבות: זאת הערה מאוד חשובה כי התוכנית מכוונת למעשה ללוות את הילדים מכיתה ז' עד כיתה י"ב וזה דבר שמהווה חשיפה אחרת לגמרי תוכנית.

מרים כהן-נבות: בכל זאת רצינו לראות את מה שיש לנו.

מרים כהן-נבות: חשבנו שעדיין מעניין להסתכל על ציוני הבגרות אפילו שזה מוקדם.

מרים כהן-נבות: היינו צריכים שיטה סטטיסטית שתעזור לנו להבין וללמוד על האימפקט של התוכנית.

מרים כהן-נבות: היינו צריכים שיטה שתעזור לנו לענות על השאלה מה היו הישגי התלמידים האלה אילו לא יושמה התוכנית.

מרים כהן-נבות: זאת השאלה המתודולוגית כדי ללמוד על אימפקט.

מרים כהן-נבות: אגב, יש את כל התיעוד בחוברות שחילקנו לכם.

מרים כהן-נבות: השיטה הסטטיסטית שאימצנו עושה התאמה או זיווג בין יחידות הניתוח.

מרים כהן-נבות: כלומר, לכל בית ספר שהשתתף בתוכנית הותאם או זווג בית ספר דומה שלא השתתף בתוכנית.

מרים כהן-נבות: ההתאמה נעשתה על פי מאפייני התלמידים, כלומר, אחוז התלמידים יוצאי אתיופיה בבית הספר, המצב הסוציו אקונומי של התלמידים גם יוצאי אתיופיה וגם אחרים, על פי מאפייני בית הספר כמו גודל בית הספר, המעמד הסוציו-אקונומי של בית הספר, של הישוב, הרבה מאוד נתונים שיכולנו לקבל, ועל פי הישגי כלל התלמידים והישגי התלמידים יוצאי אתיופיה בבגרות עוד לפני תחילת התוכנית.

מרים כהן-נבות: הנקודה הזאת חשובה והיא גם קיבלה משקל רב בניתוח מכיוון שאנחנו יודעים שבית ספר משפיע על הישגי התלמידים ולכן היה חשוב מאוד להשוות בין בתי ספר שהיו באותה רמה גם לפני התוכנית.

מרים כהן-נבות: את כל הניתוח הזה עשינו בעזרת קבצי הנתונים המלאים של משרד החינוך לגבי חמש שנים, משנת 2002 עד 2006.

מרים כהן-נבות: כאן אנחנו מציגים לכם את תוצאות הניתוח בעזרת החבילה הסטטיסטית הזאת.

מרים כהן-נבות: לגבי האנגלית, אתם רואים שבבתי ספר עם התוכנית, בממוצע 75 אחוזים מהתלמידים יוצאי אתיופיה עברו את הבגרות, זאת אומרת, קיבלו ציון עובר במבחן של שלוש יחידות לפחות, שאלה הדרישות לבחינות בגרות.

מרים כהן-נבות: התוכנה הסטטיסטית מצאה בתי ספר דומים ואצלם רק 61 אחוזים מהתלמידים יוצאי אתיופיה עברו את הבגרות.

מרים כהן-נבות: כלומר, קיבלו אותו ציון עובר באנגלית.

מרים כהן-נבות: אתם רואים כאן פער של 14 נקודות, שזה שינוי משמעותי בעליית ציוני התלמידים בתוכנית לעומת התלמידים האחרים.

מרים כהן-נבות: בנושא של מתמטיקה אנחנו רואים תמונה דומה.

מרים כהן-נבות: אתם רואים ש-68 אחוזים מהתלמידים בתוכנית באותה שנה, שנת 2006, קיבלו ציון עובר במתמטיקה לעומת 56 אחוזים מהתלמידים בבתי ספר דומים להם.

מרים כהן-נבות: כאן אנחנו רואים נתונים על הזכאות לתעודת בגרות.

מרים כהן-נבות: 48 אחוזים מהתלמידים בתוכנית היו זכאים לבחינות בגרות בשנת 2006 ובבתי ספר שהותאמו להם 38 אחוזים כך שגם כאן יש לנו הפרש של 10 נקודות.

מרים כהן-נבות: המדד האחרון שאנחנו מביאים הוא זכאות לבגרות שמאפשרת כניסה לאוניברסיטה שזאת בגרות ברמה קצת יותר גבוהה עם 4 יחידות באנגלית.

מרים כהן-נבות: כאן הנתונים על התלמידים בתוכנית מראים על 33 אחוזים לעומת בתי הספר הדומים שם יש 24 אחוזים.

מרים כהן-נבות: חשוב לשים לב לשני דברים.

מרים כהן-נבות: קודם כל, הנתונים האלה בהחלט מדברים על השפעה משמעותית של התוכנית, על אימפקט של בתי הספר בתוכנית לעומת בתי ספר דומים מבחינת כל מיני מאפיינים שאינם בתוכנית.

מרים כהן-נבות: עדיין אנחנו רואים פערים משמעותיים בין הציונים של התלמידים יוצאי אתיופיה לבין הרמה הארצית, וחשוב לזכור את זה, כך שעדיין יש אתגרים מאוד משמעותיים במערכת.

מרים כהן-נבות: אנחנו צריכים להזכיר גם שבנתונים של יוצאי אתיופיה בארץ הייתה ירידה כך שבאופן כללי חלק השפעת התוכנית היא בשיפור ההישגים וחלק היא במניעת הידרדרות.

מרים כהן-נבות: לסיכום.

מרים כהן-נבות: התוכנית צמחה עד שנת 2006-2007 ל-23 ישובים, 119 בתי ספר וכ-6,500 תלמידים.

מרים כהן-נבות: זה קרה תוך שנתיים וחצי.

מרים כהן-נבות: כ-80 אחוזים מהמנהלים בבתי הספר מרוצים מאוד מכך שהתוכנית יושמה בבית ספרם והתוכנית מיושמת תוך שיתוף פעולה עם בתי הספר ומערכת החינוך.

מרים כהן-נבות: על 50 אחוזים מהמנהלים מעריכים כי התוכנית תורמת במידה רבה לחיזוק הביטחון העצמי של התלמידים, המוטיבציה וההישגים.

מרים כהן-נבות: ניתוח סטטיסטי על השפעת התוכנית על הישגי הבגרות של תלמידי כיתה י"ב מצביע על השפעה משמעותית של התוכנית בכל המדדים שבחנו.

מרים כהן-נבות: עדיין צריך להצביע גם על אתגרים ואתגרים מרכזיים של התוכנית כוללים הגברת המוטיבציה של התלמידים בלמידה וחיזוק הקשר של ההורים עם בתי הספר.

מרים כהן-נבות: הכנו גם דיווח על תמצית של הממצאים בנושא של מרכזי הנוער.

מרים כהן-נבות: כאן מדובר בעוד תוכנית של הפרוייקט הלאומי.

מרים כהן-נבות: מרכזי הנוער נועדו לשרת את בני הנוער יוצאי אתיופיה בכל הישובים בהם הם ממוקמים.

מרים כהן-נבות: כלומר, כל תושבי השכונה, תוך דגש במיוחד על בני נוער בסיכון גבוה.

מרים כהן-נבות: מטרות המרכזים הן מתן מסגרת לפעילות בשעות הפנאי, מניעת התנהגויות סיכון, מתן פעילות ערכית חינוכית לקידום צמיחה והתפתחות אישית, מתן תמיכה אישית והפניה לשירותי הקהילה הטיפוליים בעיקר במקרה הצורך, ואיתור בני נוער במצבי סיכון ומשיכתם לשירות.

מרים כהן-נבות: המרכזים גם הם מופעלים על ידי ארגונים שונים.

מרים כהן-נבות: המרכזים שבדקנו מופעלים על ידי עמותת פידל, הקרן לפיתוח חדרה, עמותת עליה והמתנ"ס העירוני.

מרים כהן-נבות: במחקר שביצענו בדקנו שבעה מרכזים שפעלו שנה אחת לפחות בזמן איסוף הנתונים, במאי 2006, ובאותם שבעה מרכזים הגשנו שאלונים לכל בני הנוער שביקרו במרכזים באותו שבוע וגם לצוות במקום.

מרים כהן-נבות: כל המרכזים פועלים בשעות אחר הצהרים והלילה ויש שונות ביניהם בהיקף הפעילות.

מרים כהן-נבות: כאשר בדקנו היו חמישה מרכזים שפעלו חמישה-שישה ימים בשבוע ושני מרכזים שפעלו שלושה ימים בשבוע.

מרים כהן-נבות: כאשר שאלנו את בני הנוער, ראינו שההשתתפות שלהם במרכזים היא מקיפה.

מרים כהן-נבות: כלומר, בממוצע בני הנוער מגיעים למרכזים כמעט ארבע פעמים בשבוע – 3.6 – ובממוצע 3.3 שעות ביום.

מרים כהן-נבות: זאת אומרת, מי שמגיע, מגיע הרבה, משהו כמו 12 שעות בממוצע בשבוע שזה הרבה מאוד.

מרים כהן-נבות: מי הם בני הנוער שמגיעים למרכזים.

מרים כהן-נבות: קודם כל, כמעט כולם הם באמת יוצאי אתיופיה כאשר מחציתם ילידי אתיופיה ומחציתם ילידי הארץ.

מרים כהן-נבות: כמעט כולם לומדים ורק 4 אחוזים נושרים למרות שאחוז הנשירה עולה בקרב הנוער המבוגר יותר, בני 17.

מרים כהן-נבות: אנחנו רואים שיש להם קשיים בלימודים, וזה דבר שלא מפתיע אותנו, כאשר 50 אחוזים ציינו שהם נכשלו במקצוע אחד לפחות, 30 אחוזים אמרו שקשה להם לקרוא ספרי לימוד בבית הספר.

מיכאל נודלמן: אתם מדברים על ילדים שנולדו כאן או ילדים שהגיעו לכאן?

מרים כהן-נבות: מחציתם נולדו כאן ומחציתם הגיעו לכאן.

מיכאל נודלמן: הם נולדו כאן ולא יודעים לקרוא.

מרים כהן-נבות: 29 אחוזים אומרים לנו שאלה הילדים שבאים ומה הצרכים שלהם.

מרים כהן-נבות: מהנתונים אנחנו רואים שהמרכזים ממלאים תפקיד בקהילה שבאמת היה מאוד נחוץ.

מרים כהן-נבות: כ-67 אחוזים מקרב בני הנוער לא מבקרים באף מסגרת אחרת לנוער ו-60 אחוזים אמרו שבחיים הם לא היו באף מסגרת.

מרים כהן-נבות: כלומר, זה באמת נותן שירות ראשוני שלא היה קודם לכן.

מרים כהן-נבות: חשוב היה לבדוק את הנושא של התנהגויות סיכון אצל בני הנוער.

מרים כהן-נבות: הנתונים כאן הם לפי הדיווח העצמי של בני הנוער.

מרים כהן-נבות: שאלנו אותם באיזו מידה הם משתתפים בהתנהגויות סיכון.

מרים כהן-נבות: בערך שליש סיפרו שהם עושים דברים שהחברים מעודדים אותם לעשות שהם אסורים ומסוכנים, שליש בערך אמרו שהם משתכרים מאלכוהול לפחות פעם אחת, שליש מציינים שהם מכירים אנשים שמשתמשים בסמים ושליש מהילדים גם מספרים על אלימות.

מרים כהן-נבות: הבאנו כאן אינדיקציה של איזה אחוז דיווחו שהם הלכו מכות לפחות שלוש פעמים בשנה האחרונה.

מרים כהן-נבות: יש כאן גם שאלה על נשיאת נשק להגנה עצמית ו-11 אחוזים מהילדים דיווחו על זה.

מרים כהן-נבות: אגב, האחוזים הם הרבה יותר גבוהים בקרב הבנים מאשר בקרב הבנות.

מרים כהן-נבות: שאלנו אותם למה הם מגיעים למרכזים.

מרים כהן-נבות: שני שליש אמרו שהם באים כדי לבלות, כדי לעשות דברים מעניינים וחשובים, אבל יש גם אחוזים משמעותיים מאוד שהם אמרו שהם באים כדי להיות עם החברים או כדי להשתתף בחוג ספציפי שחשוב להם לעשות אותו, ויש גם אחוזים, אמנם בודדים, שדיברו על כך שהם באים כדי להשתתף בלימודים או כדי לדבר עם המדריכים, כדי לדבר עם מבוגר משמעותי ולקבל ממנו תמיכה, ייעוץ ומידע.

מרים כהן-נבות: במרכזים קורים כל מיני דברים.

מרים כהן-נבות: בסך הכל יש איזשהו מכלול של מגוון דברים.

מרים כהן-נבות: הדבר המרכזי הוא חוגי העשרה בנושאים שונים – הרבה מחשבים, הרבה ספורט, דרמה, אומנות, הנושאים הרגילים של החוגים.

מרים כהן-נבות: יש גם חוגים לא בנושאים רגילים כמו הכשרה להיות DJ וכל מיני דברים יצירתיים.

מרים כהן-נבות: יש גם פעילות חופשית שבני הנוער באים ופשוט מתכנסים ואז הם יכולים להשתמש במחשבים או לראות סרטים או לשחק.

מרים כהן-נבות: יש סדנאות לפיתוח אישי וחברתי ולהכשרת מנהיגות.

מרים כהן-נבות: יש מפגש חברתי שקורה וחשוב להזכיר אותו, והשיחות עם המדריכים, ויש גם אירועים חד-פעמיים כמו טיולים, מסיבות, טקסים וכולי.

מרים כהן-נבות: מעבר לפעילות הזאת של המרכזים במתן שירות לילדים באופן ישיר, המרכזים גם פועלים ועוסקים בקיום קשרים עם שירותים קהילתיים כדי להביא לילדים מענים בעיקר טיפוליים שהם עצמם לא יכולים לספק.

מרים כהן-נבות: בדרך כלל הקשרים האלה עם שירותי הקהילה הם על פי הצורך ופחות קורה בצורה של מגעים שוטפים קבועים.

יולי יואל אדלשטיין: מה הפרופיל של מדריך/מדריכה במרכז כזה?

מרים כהן-נבות: חלק מהם אנשי מקצוע, למשל פרופיל של איש קידום נוער, חלק הם לא.

מרים כהן-נבות: כלומר, אנשים שלמדו, שיש להם תואר ראשון, אבל אין להם הכשרה דווקא בתחום הטיפולי.

יולי יואל אדלשטיין: כמה מהם בני העדה?

קריאה: כמעט כולם.

מרים כהן-נבות: שאלנו את בני הנוער מה הם חושבים על המרכז והבאתי כאן שלושה היגדים.

מרים כהן-נבות: 81 אחוזים אמרו שהם מרוצים מהמרכז מאוד, במידה רבה או רבה מאוד.

מרים כהן-נבות: בעצם אנחנו ידענו את זה כי הם באים 12 שעות בשבוע וזה הרבה, כך שיכולנו להבין שהם מאוד שבעי רצון מהמרכז.

מרים כהן-נבות: שאלנו אותם גם אם יש להם למי לפנות ו-55 אחוזים אמרו שיש להם במידה רבה או רבה מאוד.

מרים כהן-נבות: יכול להיות שכאן אנחנו מאוד מחמירים אבל עדיין נראה לנו שזה ששליש אמרו שאין להם לאן לפנות, זה מהווה בעיה.

מרים כהן-נבות: כלומר, בגדול האתגר של המרכזים הוא שכל הילדים ירגישו שיש להם למי לפנות.

מרים כהן-נבות: הבאנו את הנתון ש-50 אחוזים מבני הנוער אומרים שעוזרים להם לחשוב בצורה אחרת, וגם זה נתון משמעותי והוא משמעותי גם בגלל מה שקורה, גם בגלל המודעות של בני הנוער שהם אומרים לנו את זה כי הרבה פעמים אצל בני נוער יותר קשה להגיע לאמירות רפלקטיביות כאלה.

מרים כהן-נבות: שאלנו את בני הנוער מה הם קיבלו מההשתתפות שלהם במרכז.

מרים כהן-נבות: נתנו להם רשימה של תרומות אפשריות ושאלנו האם זה קורה, האם מאז שהם באים למרכז זה קרה במידה רבה או רבה מאוד או במידה בינונית או במידה מועטה או בכלל לא.

מרים כהן-נבות: אתם יכולים לראות שבעיקר התרומות המרכזיות היו בנושא הפנאי, הרוב ציינו שיש להם לאן ללכת בשעות הפנאי ושהם עושים דברים שמעניינים אותם, הרוב ציינו את זה במידה רבה מאוד והיתר במידה בינונית.

מרים כהן-נבות: הרוב גם אמרו שהם מרגישים יותר בטוחים בעצמם וחלק משמעותי, כמעט חצי, אמר שבעקבות ההשתתפות במרכז הם יודעים יותר טוב עברית.

מרים כהן-נבות: שימו לב, לא בגלל שהם קיבלו תגבור או שיעורי עזר במרכז אלא בגלל ההשתתפות בכל הפעילות במרכז, אולי גם בגלל האפשרות להשתמש במחשבים, לעשות שיעורי בית, דבר שגם הוא עזר בנושא השפה העברית.

מרים כהן-נבות: הם הכירו חברים חדשים, מצאו דרך לפתור בעיה אישית והפנו אותם לאנשים שיכולים לעזור להם – גם כאן

מרים כהן-נבות: אחוזים משמעותיים הצביעו על זה, אבל פחות, בין היתר כי אולי לא הייתה להם בעיה גם אולי כי זה לא דגש של המרכז וגם אולי כי פשוט לא הייתה להם בעיה בזה.

מרים כהן-נבות: שוב הנושא של לימודים, 42 אחוזים אמרו שזה עזר להם בלימודים במידה רבה למרות שזה לא הדגש כאן.

מרים כהן-נבות: לסיכום.

מרים כהן-נבות: אנחנו רואים שהמרכזים נותנים שירות לבני נוער יוצאי אתיופיה, חלקם בסיכון, רבים הם דווקא מהווים נוער נורמטיבי, עיקר הפעילות הוא במתן מסגרת נורמטיבית לבילוי בשעות הפנאי, העשרה, סדנאות לפיתוח אישי, מרבית המשתתפים מאוד מרוצים מהמרכזים ורואים תרומות בעיקר בתחום של הזדמנות לעסוק בדברים מעניינים וחשובים וחיזוק הביטחון העצמי.

מרים כהן-נבות: אנחנו רוצים גם להצביע על כמה אתגרים לחיזוק המרכזים, דברים שעלו מהראיונות ומהנתונים, כאשר דבר אחד הוא הרחבת היקף הפעילות כך שתהיה עוד יותר פעילות ועוד יותר שעות, הגדלת כוח האדם המקצועי, להביא עוד כוח אדם עם הכשרה מקצועית, חיזוק תחושת כל בני הנוער שיש להם כתובת ויש להם לאן לפנות, חיזוק פעולות האיתור של בני הנוער כדי למשוך עוד יותר בני נוער בסיכון גבוה, וחיזוק שיתוף הפעולה עם שירותי הקהילה וההורים כדי להיות מסוגלים לתת מענים כוללניים יותר לבני הנוער בעזרת הגופים האחרים האלה.

מרים כהן-נבות: תודה רבה לכם על ההקשבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: זה היה מרתק.

יולי יואל אדלשטיין: במקרה של הפרוייקט הזה, הרבה יותר קל להאמין שהנתונים גם תואמים את המציאות וזה אחרי דיווחים שאנחנו שומעים כאן לפעמים.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי הנושא הלימודי היו נתונים על שביעות רצון מנהלי בתי הספר ואני מנסה להבין – ואולי זאת שאלה מוזרה – כי היו 5-6 אחוזים של מנהלים שהם לא שבעי רצון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנסה לתאר לעצמי שאם אני מנהל בית ספר, יש לי אחוז גבוה של עולי אתיופיה, באים ונותנים לי סיוע, ממה אני יכול להיות לא מרוצה?

יולי יואל אדלשטיין: ניסיתם לפענח את זה?

יולי יואל אדלשטיין: זה מפריע למנהל בית הספר והוא לא רוצה עולי אתיופיה בכלל בבית הספר שלו?

יולי יואל אדלשטיין: יש קושי בתיאומים?

יולי יואל אדלשטיין: מה יכול לגרום לכך?

יולי יואל אדלשטיין: זה אולי נשמע קצת קטנוני, אבל אני מנסה לפענח מה יכולה להיות כאן הבעיה של המנהל שלא מרוצה מהסיוע שניתן.

יולי יואל אדלשטיין: ציינת שההשוואה במחקר הייתה עם מה שנקרא השכן הקרוב.

יולי יואל אדלשטיין: האם ניסיתם להשוות את זה לתוצאות של ילדים שנמצאים בתוכניות מקבילות?

יולי יואל אדלשטיין: אמרת שאתם לא באים במקום תוכניות אחרות ולא משתלבים, אבל האם היה כאן איזשהו ניסיון של השוואה של ילדים שהם בוגרי מרכזים של קרן ויזל או כל מיני יוזמות.

נגיסט מנגשה: קרן ויזל פועלת רק בישוב אחד.

יולי יואל אדלשטיין: נתתי את זה כדוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: האם ניסיתם לעשות איזושהי השוואה עם מסגרות אחרות?

מרים כהן-נבות: לא ניסינו להשוות אבל זה בהחלט רעיון.

אבי מספין: אני רוצה לברך את דוקטור נגיסט מנגשה ואת מכון ברוקדייל על המחקר, על הפרוייקט הלאומי ועל העשייה המרובה שלהם בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.

אבי מספין: אני מאמין שהכניסה שלהם למערכת החינוך סייעה ושיפרה את הישגי התלמידים, דבר שלא היה קודם להקמת התוכנית.

אבי מספין: שאלה עקרונית אחת שמופנית לדוקטור נגיסט מנגשה ושאלות שקשורות לפרוייקט עצמו.

אבי מספין: עד כמה הפרוייקט הלאומי ימשיך להוות – אני לא יודע אם לקרוא לזה כך - תחליף או תוספת או גוף שלוקח חלק מהאחריות של משרד החינוך לגבי הישגי התלמידים?

אבי מספין: עד מתי הפרוייקט ימשיך להתקיים?

אבי מספין: אני מעריך שהוא יתקיים עוד שנים ספורות ואם הוא יחדל להתקיים, התקציבים עלולים לרדת לטמיון או להתווסף למשרד החינוך.

אבי מספין: השאלה הגדולה היא עד כמה הפרוייקט הלאומי יהווה תחליף למשרד החינוך.

אבי מספין: לגופו של המחקר.

אבי מספין: ראינו שיש פחות מעורבות של ההורים וגם מחקרים מוכיחים שמעורבות ההורים במה שקורה עם הילדים שלהם תורמת גם להישגים בלימודים, אבל כאן אנחנו רואים שהמעורבות יחסית היא מאוד נמוכה כאשר 53 אחוזים לא מעורבים.

אבי מספין: האם התוכניות עצמן באות על חשבון שעות הלימוד של מערכת החינוך או בנוסף?

אבי מספין: זאת אומרת, האם התוכניות הן אחרי שעות הלימודים או במקביל?

קריאה: בנוסף.

אבי מספין: דיברנו גם על הנושא של חיזוק הביטחון האישי של התלמידים וזאת שוב שאלה עקרונית, האם הבידול שלהם – אני משתמש במילה קיצונית – אחרי שעות הלימוד כקבוצה הומוגנית של יוצאי אתיופיה אמור לתרום לביטחון האישי שלהם או שצריכה להיות מעורבות שלהם עם אוכלוסיות אחרות?

וונדה קסהון: אני מצטרף לברכות.

וונדה קסהון: השאלה העקרונית הראשונה שלי היא האם נכון להשקיע בבית הספר התיכון, לשם הם מגיעים עם פער לימודים מאוד גדול, והאם לא היה נכון להתחיל בתוכנית בבית הספר היסודי.

וונדה קסהון: כל המחקר נראה לי יותר מדיי טוב ומתבסס רק על רגשות המנהלים.

וונדה קסהון: כמנהל, כל עזרה שתבוא, הוא יקבל אותה בברכה.

וונדה קסהון: אני לא רואה מחקר שנכנס לעומק ובודק את התרומה של הפרוייקט עד כמה הוא עוזר לילדים.

וונדה קסהון: גם במתנ"סים וגם בכל מיני פרוייקטים שהיו עד עכשיו ראינו שכל עוד סטודנט או מתנדב נכנס – ואני חושב שזאת אחת הבעיות של הקהילה היא שהמתנדבים, הסטודנטים, נכנסים ואז אנחנו רוצים להקנות להם שיטת לימוד או למידה ואני חושב שעצם ההתערבות של הסטודנטים בתוכנית כזאת ולא של מורים מקצועיים, זה עלול לגרום בעתיד לבעיות ולא יסייע מספיק לילדים.

וונדה קסהון: לגבי מרכזי הנוער.

וונדה קסהון: האם בדקתם כמה אחוזים של נערים מתוך הישוב משתתפים?

וונדה קסהון: לא אלו שהגיעו אלא האם שאלתם כמה אחוזים באותו ישוב באים להשתתף בתוכנית הזאת?

וונדה קסהון: יכול להיות שאותם נערים שצריכים את העזרה מגיעים אבל יש ילדים שהיו רוצים להשתתף בחוגים אבל הם לא מגיעים להשתתף בהם בגלל שהמקום הזה קיבל תווית שהוא רק ליוצאי אתיופיה.

מרים כהן-נבות: שאלת אם בדקנו גם תוכניות אחרות – לא, אבל זה רעיון ואכן היה כדאי לבדוק זאת.

יולי יואל אדלשטיין: זה גם מתקשר לתחושה שאולי באמת יש יותר מדיי שביעות רצון ואולי צריך לבדוק מה קורה בתוכניות אחרות.

מרים כהן-נבות: לגבי שביעות הרצון של המנהלים.

מרים כהן-נבות: אני דווקא חושבת שזה חשוב לדעת מה המנהלים חושבים.

מרים כהן-נבות: יש להם פרספקטיבה כוללת אבל אנחנו במחקר הזה לא מסתפקים רק בזה אלא מאוד חשוב לשים לב שיש את הניתוח של ציוני הבגרות ואלה הם נתונים קשים מאוד.

מרים כהן-נבות: לקחנו כאן את קובץ הנתונים של משרד החינוך לגבי ההישגים ובסופו של דבר ראינו איך הילדים מסיימים את התיכון והנתונים הם מאוד קשים.

וונדה קסהון: גם שם יש לי בעיה.

וונדה קסהון: אם תוך שנה גרמתם לפער של 10 אחוזים בין אלה שקיבלו תגבור לבין אלה שלא קיבלו תגבור, אני הולך לישון בשקט כי 7,000 יוצאי אתיופיה הולכים ללמוד בטכניון.

מרים כהן-נבות: למה חלק מהמנהלים לא מרוצים.

מרים כהן-נבות: אלה אותם אנשים כנים שבכל זאת הצביעו על דברים כאשר מדובר בבעיות ארגון, בעיות של הפעלה, של תיאום.

מרים כהן-נבות: נושא שעלה אצל חלק מהמנהלים – לא הרוב – הוא שהתוכנית היא רק ליוצאי אתיופיה ולפעמים זה יצר בעיות.

מרים כהן-נבות: כלומר, רצון המנהלים להשתמש במשאבים גם לילדים אחרים שלא נכללים בתוכנית.

נגיסט מנגשה: אבי מספין שאל עד מתי הפרוייקט ימשיך והאם הוא בא להחליף את משרד החינוך.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להזכיר לכולם שהפרוייקט הלאומי מיועד להמשיך לפעול תשע שנים בלבד.

נגיסט מנגשה: בשנת הלימודים הנוכחית אנחנו מסיימים כבר ארבע שנים.

נגיסט מנגשה: אם יימצא מימון בקרב הפדרציות בסדר גודל תקציב כזה והממשלה תמשיך לתת את חלקה – היא עכשיו נתנה התחייבות לשלוש שנים, עד שנת 2011 – הפרוייקט ימשיך.

נגיסט מנגשה: לגבי תחליף למשרד החינוך.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי לא מחליף אף אחד.

נגיסט מנגשה: אלה עקרונות ומדיניות הפרוייקט הלאומי.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט מחזק את התלמידים אחר הצהרים, תלמידים שלומדים בבתי הספר, שנמצאים במסגרת חינוכית והוא מצמצם את הפער ולא מחליף.

נגיסט מנגשה: צמצום פערים בהישגים לימודיים לא ייעשה לא תוך שנה אחת ולא תוך שנתיים.

נגיסט מנגשה: המחקר שאתם רואים היום הוא מחקר של שנה-שנה וחצי בלבד.

נגיסט מנגשה: אנחנו מציגים תוצאות של שנת 2006 אבל אנחנו בשנת 2008, כך שהרבה דברים גם השתנו, גם שביעות רצון של מנהלי בתי הספר, גם הישגים לימודיים של אותם תלמידים.

נגיסט מנגשה: הספקנו להדביק פערים עצומים.

נגיסט מנגשה: לגבי מעורבות הורים, נושא מעורבות הורים הוא בעייתי ביותר.

נגיסט מנגשה: בשנה הראשונה ראינו שאנחנו לא מצליחים להתקדם, בשנה השנייה פיתחנו והקצבנו כסף רב לקבוצות הורים כך שיש לנו היום קרוב ל-75 קבוצות הורים בכל הארץ וזאת על מנת להביא אותם.

נגיסט מנגשה: בנוסף לכך כל גוף מפעיל נותן דגש להביא ולערב את ההורים ולתת להם חיזוק אפשרי.

נגיסט מנגשה: יש דילמה מקצועית ושאלה מרכזית שכולם שואלים, למה הפרוייקט הלאומי מחזק את אותם ילדים יוצאי אתיופיה בנפרד.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להזכיר לכולם שאם לא היו בעיות, החלטת הממשלה לא הייתה מתקבלת בשנת 2000 להקים פרוייקט לאומי רק ליוצאי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: לפרוייקט הלאומי אין מדיניות הפרדה.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי עובד עם מודלים שונים.

נגיסט מנגשה: כל רשות מקומית שרוצה ומוכנה להשתתף תקציב בתוכניות לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה, יש לנו מודלים בלוד, יש לנו מודלים בעפולה, רשות המקומית משלמת כסף לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה והילדים לומדים ביחד.

נגיסט מנגשה: אנחנו עומדים על כך – ואני אומרת את זה בקול רם – שהפרוייקט הלאומי לא ייתן דולר אחד לילדים שהם לא יוצאי אתיופיה כי בעצם אנחנו מגייסים כסף ומבטיחים לתורם שהכסף הזה הולך לאותם ילדים יוצאי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: את זה אני אומרת כתשובה לטענה שעולה למה המשאבים שמקבלים ילדים יוצאי אתיופיה לא מחולקים גם לאחרים.

נגיסט מנגשה: להושיב ילדים יוצאי אתיופיה ליד תלמידים אחרים שהם לא יוצאי אתיופיה, כאשר יש פערים לימודיים, עבורי זאת לא אינטגרציה.

נגיסט מנגשה: חיזוק של אותם ילדים שיהיו ברמה לימודית שווה, שילד יוצא אתיופיה מרים יד ועונה לשאלה, זאת עבורי אינטגרציה.

נגיסט מנגשה: לכן אני אומרת שריכוז גבוה של עולים מאתיופיה זה לא אינדיקטור לכישלון אלא מה שיקבע, זאת איכות ההוראה של אותו בית ספר.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי מצמצם פערים.

נגיסט מנגשה: הילדים האלה כל היום לומדים ביחד וברגע שתלמיד מצמצם את הפער, יש לו ביטחון עצמי מלא ולמחרת בבוקר הוא משתלב ולומד ביחד.

נגיסט מנגשה: אל תשכחו שאלה גם ארגונים יוצאי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: ילדים יוצאי אתיופיה משחקים לבד בהפסקות.

נגיסט מנגשה: בהפסקות אין אינטגרציה?

נגיסט מנגשה: ילדים לא לומדים ביחד באותו בית ספר?

נגיסט מנגשה: לכן, לא לטעות.

נגיסט מנגשה: כדאי לנו להשקיע, לחזק ולצמצם את הפערים בהישגים לימודיים כי אדם שיש לו ביטחון עצמי ושהוא מתקדם מבחינה לימודית, הוא ישתלב באופן אוטומטי.

מיכאל נודלמן: כאשר הצעירים ישבו בישובים שונים, הילדים ילכו לבתי ספר לשם הולכים כולם, אבל כאשר יש ריכוז, טבעי שהילדים הולכים לאותו בית ספר.

מיכאל נודלמן: יש ילדים שנולדו כאן, יש ילדים שהגיעו לכאן בגיל שנה, שנתיים ושלוש, יש ילדים שהגיעו לכאן בגיל שבע, שמונה ותשע.

מיכאל נודלמן: צריך להיות הבדל.

מיכאל נודלמן: אתם בודקים את ההבדלים?

מיכאל נודלמן: אם אתם יודעים איזה הבדל קיים, אתם יודעים מה צריך לעשות.

מיכאל נודלמן: כאן נתתם לנו ממוצעים ומדברים על כל הילדים האתיופים, אבל יש ילדים שנולדו כאן והם תלמידים טובים.

מיכאל נודלמן: יש הבדל גדול בין זה שילד בא מאתיופיה ולא למד כאן לבין ילד שגדל כאן.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לדעת את ההבדלים האלה.

ג'ק חביב: הכוונה היא גם לנתח את הנתונים לפי הוותק בארץ, לפי ילדים שנולדו בארץ או לא, וזה קריטריון מאוד חשוב.

ג'ק חביב: עשינו את זה בעבר.

ג'ק חביב: הפעם הבאנו רק תמצית של הדברים.

ג'ק חביב: גודל הקבוצה שהשלימה כיתה י"ב היא קטנה יחסית, כך שיותר קשה לעשות את ההבחנה בשלב זה, אבל במאי נקבל את הנתונים ממשרד החינוך לגבי שנת 2007 – תמיד יש פיגור של כשנה ולכן לא הצגנו היום את שנת 2007 – אז מספר הילדים יהיה יותר גדול ואז נוכל לנתח גם לפי הוותק בארץ, נתון שהוא חשוב מאוד.

מיכאל נודלמן: מי שנולד כאן, היחס אליו צריך להיות קצת אחרת.

מיכאל נודלמן: אי אפשר לומר שכל הילדים יוצאי אתיופיה דומים, כי זה לא כך.

ג'ק חביב: בעבר, בנושאים שונים, אנחנו ואחרים בדקנו את העניין הזה.

ג'ק חביב: לא תמיד הוותיקים היו במצב יותר טוב בקרב יוצאי אתיופיה.

ג'ק חביב: אפשר לדון על זה כי זאת סוגייה מאוד מעניינת.

ג'ק חביב: לפעמים לחדשים יש מגבלות אבל יש יתרון של מוטיבציה מאוד חזקה והם עוד לא מרגישים שהם נכשלו אלא שהם חדשים.

ג'ק חביב: לפעמים הוותיקים מרגישים שהם נכשלו וזה משפיע אוטומטית.

ג'ק חביב: כאמור, מאוד חשוב לבדוק את זה ואנחנו מבטיחים לעשות את הבדיקה.

ג'ק חביב: שאלת האם כל הילדים בישוב משתתפים במסגרות לנוער.

ג'ק חביב: אני לא חושב שהמטרה היא שכל ילדי אתיופיה בישוב ישתתפו במסגרות האלו כי כן רוצים לפי העדפה של הילד.

ג'ק חביב: יש ילדים שמשתלבים נהדר בפעולות אינטגרטיביות, במסגרות שונות, אם זה מתנ"ס או מרכז ואנחנו רוצים שהם ימשיכו בזה.

ג'ק חביב: המסגרות האלו מיועדות להשלים - כי בכלל קשה מאוד להביא בני נוער לפעילות ואת זה אנחנו יודעים לגבי כל הקבוצות – לאותם בני נוער שלא מצאו את מקומם במסגרות אחרות או שהם מעדיפים את המסגרת המשולבת ולכן זאת לא המטרה שכולם ישתתפו.

נגיסט מנגשה: המרכז נמצא בשכונה אחת באותה עיר וזאת לא תוכנית עירונית אלא תוכנית של שכונה אחת במקרה הטוב.

ג'ק חביב: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה שעולה כאן וזה שזה נראה יותר מדי טוב, ואם זה המצב, לא צריך לדאוג.

ג'ק חביב: אני רוצה לציין שמדובר בקבוצה קטנה ראשונית שבדקנו.

ג'ק חביב: מתוך הממצאים לגבי הקבוצה הזאת, יש נתון אחד, לגבי אלה שהשתתפו, שיש עדיין פער מאוד גדול הוותיקים לבין האתיופים וזה בנושא של בגרות ברמה אוניברסיטאית.

ג'ק חביב: צומצם מאוד הפער בין בגרות בכלל, צומצם הפער בחלק מהמקצועות שלמדו, אבל בנושא בגרות ברמה אוניברסיטאית עדיין נשאר פער.

ג'ק חביב: אנחנו מקווים, כמו שאמרו כאן, אחרי שהילדים יהיו חשופים יותר שנים, שיהיה שיפור יותר גדול בנושא הזה.

ג'ק חביב: התוכנית בהתחלה טיפלה במספר קטן של ילדים והמספר גדל ל-7,000 ילדים.

ג'ק חביב: אנחנו מקווים שמצד אחד זה ייתן את אותותיו בצורה יותר רחבה לגבי האינדיקטורים הכלליים של העדה, ומצד שני יצליחו לשמור על הייחוד.

ג'ק חביב: יש דברים שיכולים לתת תקווה לחיזוק ההשוואה ויש את השאלות ולכן חשוב כל כך המשך המעקב.

ג'ק חביב: לפעמים מפעילים תוכנית על אוכלוסייה וכשהיא מצליחה, אומרים שהכל בסדר עם האוכלוסייה הזאת אבל שוכחים שאולי האוכלוסייה הצליחה בגלל שהיא קיבלה את העזרה.

ג'ק חביב: צריך לדאוג לתת את העזרה כדי שיצליחו.

ג'ק חביב: לפעמים אומרים שיכולים להפסיק את מתן העזרה, אבל שוכחים שאולי האוכלוסייה הזאת הצליחה בגלל העזרה שניתנה לה.

ג'ק חביב: אנחנו מקווים שאם מספיק דורות יקבלו את העזרה ואחר כך ההורים יהיו חזקים, ילדיהם בעתיד לא יצטרכו את העזרה הזאת.

מיכאל נודלמן: במקרה של בית ספר רגיל, תמיד המורה עבד על ממוצע.

מיכאל נודלמן: אם הממוצע הוא ממוצע רגיל, זה דבר אחד, אבל כאן הממוצע הוא יותר נמוך.

מיכאל נודלמן: אולי צריך לבדוק כי אולי יש תלמידים יותר חזקים שלא צריכים להיות באותו ממוצע.

מיכאל נודלמן: אם אנחנו עוסקים כאן בדבר מאוד מסובך, אנחנו לא צריכים לתת לימודים לממוצע שלהם כי הממוצע שלהם הוא מאוד נמוך אבל אני בטוח שיש שם תלמידים ברמה יותר גבוהה ותלמידים כאלה צריך להעביר לבית ספר אחר או לכיתה אחרת.

ג'ק חביב: אני יכול רק לומר שיש סכנה בכל קבוצת מיעוט שהממוצע מראה על הישגים נמוכים.

מיכאל נודלמן: ראיתי בטבלה שמדובר ב-44 אחוזים.

ג'ק חביב: אתה מתייחס לקבוצה באופן סטריאוטיפי ומניחים שכולם אותו הדבר וזה עדיין קורה, אבל אני חושב שבסך הכל המערכת למדה לעשות את הדיפרנציאציה בקרב התלמידים האתיופים למרות שתמיד אפשר לעשות זאת יותר טוב.

ג'ק חביב: בתחילת שנות ה-90 התחלנו לעשות את המחקרים שלנו על האוכלוסייה האתיופית והייתה באמת הכוונה מסיבית של אתיופים לכיתות נמוכות.

ג'ק חביב: באותה תקופה משרד החינוך וכל הגורמים ביחד עשו צעד נועז והעבירו הרבה יותר ילדים אתיופים למסלולים יותר איכותיים.

ג'ק חביב: מצד שני היה חשש שאולי הם לא יצליחו שם, אבל עשינו מחקר על כל התהליך הזה וראינו שהייתה הצלחה אדירה של התייחסות יותר דיפרנציאלית והבנה יותר של הפוטנציאל.

ג'ק חביב: לכן אני חושב שאנחנו בכיוון הזה למרות שאפשר לחזק אותו.

נגיסט מנגשה: אולי כדאי לשמוע את יואב שיש לו 4,000 ילדים בתוכנית.

מיכאל נודלמן: אני קודם רוצה לשמוע את משרד החינוך איך הוא מתייחס לזה ואת משרד הקליטה.

עמיהוד בהט: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמה שמוצע כאן על ידי הפרוייקט הלאומי האתיופי הוא בהחלט מראה על כיוונים מאוד מאוד חיוביים שמשרד החינוך רואה אותם עין בעין וכמשולבים לחלוטין במהלך החינוכי שנעשה גם בחינוך הפורמלי.

עמיהוד בהט: הפרוייקט הלאומי בוודאי לא בא להחליף ולא מתיימר להחליף את מהערכת החינוך ואי אפשר להחליף את מערכת החינוך בארבע שעות שבועיות אבל אפשר להוסיף לה המון בארבע שעות שבועיות כי ארבע השעות השבועיות האלה נותנות לילדים דבר שאולי קשה להם בתוך המערכת וזה תחושת הביטחון, קבוצות קטנות של חמישה-שישה ילדים ולא כיתה של 35 ילדים, יחס אישי, היצמדות בדיוק למצבו של כל ילד, מיפוי נכון של כל ילד אחר הצהרים, ורצף נכון עם המורה של הבוקר, מה גם שלעתים קרובות זה אותו מורה ואותו בית ספר.

עמיהוד בהט: אמנם יש גם כמה סטודנטים, אבל בסך הכל המסה הגדולה היא מורים ובתך המורים המסה היא – והשאיפה היא גם כזאת - לחבר את זה עם אותם מורים שעובדים בבוקר ומכירים את הילדים ורואים בזה איזשהו רצף.

עמיהוד בהט: כלומר, יש פה בהחלט פעולת המשך שנועדה לצמצם פערים ולסגור חסכים שאין ספק שהם קיימים.

עמיהוד בהט: התוצאות של בחינות הבגרות מראות את זה.

עמיהוד בהט: עם כל ההצלחה הגדולה, ויש הצלחה גדולה מלפני 10 או 12 שנים עד היום, יש עדיין דרך ארוכה מאוד והדרך הזאת מתקצרת על ידי הפעולה של הפרוייקט הלאומי שיש בו כמה וכמה יתרונות שאת חלקם ציינתי.

עמיהוד בהט: מעטות מאוד הן התוכניות במערכת החינוך שההיקף שלהן הוא כל כך גדול.

עמיהוד בהט: הקהילה האתיופית היא בסך הכל לא גדולה, בחטיבות העליונה בוודאי לא, אלא מדובר ב-16 או 17 אלף תלמידים.

עמיהוד בהט: אם אנחנו מדברים היום על 7,000 – ואולי בעוד שנה-שנתיים על 10,000 – זה אומר שרובה של הקהילה נמצא בתוך הפרוייקט הזה וזה דבר מאוד מיוחד.

עמיהוד בהט: עצם ההיקף, יש בו את היתרונות שלו כי גם פעולה למאה ילדים היא חשובה וגם לילד אחד אבל האפקט של הדבר הזה על החתכים, על הממוצעים, על האופק שיש לקהילה, הוא אפקט מצטבר והוא מאוד גדול.

עמיהוד בהט: משרד החינוך מעורב בכל דבר שנעשה בפרוייקט הלאומי, בדרך של הוועד המנהל שבה שותפה הממשלה עם יתר הגורמים, אבל גם בוועדות המקצועיות.

עמיהוד בהט: יושבת כאן טלי שמעורבת בכל הוועדות המקצועיות שעוסקות בהיבטים הפדגוגיים, שותפה להחלטות שמתקבלות, ולכן אנחנו נמצאים בפגישות שוטפות עם הנהלת הפרוייקט ואנחנו רואים את הפרוייקט הלאומי, כמו שגם הממשלה רואה אותו, כחלק מהמהלך הכולל שאליו תצטרף - אני מקווה במסה גדולה – תוכנית החומש.

עמיהוד בהט: אולי אנחנו כמשרד רואים את כל שלושת המרכיבים, את שלושת המעגלים האלה, שבסופו של דבר עובדים על אותה אוכלוסייה לא גדולה כאיזשהו דבר שצריך לסנכרן אותו נכון ולעבוד אתו הלאה.

עמיהוד בהט: אני לא רוצה להיכנס כרגע לדילמה - כי נגיסט עושה זאת בהצלחה מאוד גדולה וגם תמיד טוב שמישהו מתוך הקהילה עושה אותה – של אינטגרציה וסגרגציה כי תמיד אנחנו מסתכלים על הדברים, ואני לא רוצה לדבר כאן לא על מדיניות ואפילו כמעט אני אומר לא לפרוטוקול, אבל אני רוצה לומר שהדילמה בין תחושה טובה של ילד בקרב בני קהילתו מול התסכול מול ילדים מצד אחד, אבל השאיפה המאוד נכונה וצודקת לאינטגרציה, הן דילמות שמלוות את המערכות כל הזמן ונגיסט היטיבה להבהיר אותן וכדאי שבאמת הדברים יישמעו.

עמיהוד בהט: לא אני בחרתי בגורמים המפעילים אלא הנהלת הפרוייקט הלאומי שזה המנדט שלה והיא עשתה זאת בהליכים מכרזיים מסודרים, אבל אני יכול לומר שהגורמים המפעילים – שזה גם בנקו, גם אורט וגם החברה למתנ"סים – עושים עבודה רצינית מאוד, מקצועית מאוד ואני חושב שבעניין הזה מגיע להן תשבחות.

עמיהוד בהט: אני משוכנע שבסופו של תהליך התוצאות תוכחנה שהפעולה הזאת, המאמצים והסכומים הגדולים מאוד שמושקעים בזה, הן בכיוון הנכון.

עמיהוד בהט: עדיין רוב הפעולה של הפרוייקט היא בחטיבות הביניים נכון להיום, כך שבאמת את התוצרים המוגמרים, אם מדברים על מספרים, אפשר לראות רק במספרים קטנים יחסית היום אבל אני בטוח שנשב כאן בעוד שנה-שנתיים ונראה את התוצאות על מסה הרבה יותר גדולה של ילדים, אנחנו נרגיש את העניין.

עמיהוד בהט: מילה בקשר לקהילה בכלל ולדברים שעלו כאן.

עמיהוד בהט: בקהילה הזאת יש פוטנציאל ענק של ילדים.

עמיהוד בהט: אנחנו מזהים אותו יותר ויותר.

עמיהוד בהט: גם הפרוייקט זיהה אותו.

עמיהוד בהט: כל מה שנאמר קודם על קדם עתידים, הוא אחד המענים של הפרוייקט וגם של המערכת לעניין הזה.

עמיהוד בהט: אנחנו מקיימים גם מרכזי מחוננים ומצטיינים בגילאים של בית ספר יסודי, ודיברת קודם על בית ספר יסודי.

עמיהוד בהט: אני הייתי אישית בגבעת אולגה ובבאר-שבע ואתה רואה דברים נפלאים.

עמיהוד בהט: אתה רואה את הילדים מטפסים לגבהים כי יש להם את הפוטנציאל הזה.

עמיהוד בהט: אם יש חסך זמני שנובע מבית שקשה לו להיות שותף או מפוטנציאל שעוד לא התגלה בגלל בעיות של שפה, אנחנו כן אמורים, רוצים ועושים גם הכל כדי לחשוף אותו, לקדם את זה ולהביא אותו לידי ביטוי כי אין הבדל בין שאר אוכלוסיית תלמידי ישראל לבין הפוטנציאל שנמצא בקהילה של יוצאי אתיופיה.

שרה כהן: מאוד התרגשתי לשמוע את הדברים.

שרה כהן: אני חושבת שבמה שקשור להתערבויות חברתיות, מאוד קשה למדוד הישגים ויש כאן מדידה של הישגים שאחרי פרק זמן לא מאוד ארוך של הפעלת התוכנית רואים הישגים שהם מדידים גם בתחומים של התערבויות לימודיות וגם בכל מה שקשור לנושא של מרכזי הפנאי.

שרה כהן: לפחות מבחינתי כאיש מקצוע וגם כמובן כנציגת משרד הקליטה ששותף במהלך, זה נותן הרגשה שהיא בהחלט טובה וחשובה.

שרה כהן: הייתי מעורבת יותר מהמקום המקצועי שלי בתהליך של ההבניה של המרכזים.

שרה כהן: הייתי רוצה להתייחס כאן אולי לכמה דגשים וגם מתוך המקום של מכאן והלאה.

שרה כהן: בכמה משפטים כדי לסבר את האוזן אומר שהכיוון שבסופו של דבר התמצבו המרכזים לא היה הכיוון הראשוני בראשית הדרך.

שרה כהן: בתחילה דובר על מרכזים לנוער שנמצא בסיכון והייתה איזושהי אמירה שבשלב הראשון ההבניה של המרכזים תיועד יותר כמרכזים שאולי יהיו בהם רכיבים טיפוליים לנוער שנמצא בסיכון.

שרה כהן: היה איזשהו תהליך בתוך ועדת ההיגוי שליווה את התוכנית ובסופו של דבר זה יצר את המבנה שהוא המבנה שנכון להיום שוקף בממצאים ויצר איזשהו תמהיל של מרכזים שעיקרם מרכזי פנאי, בעקבות זיהוי החסך של מקום אליו יוכלו להגיע צעירים, בני נוער וילדים בני הקהילה, במקום בו הם מתגוררים.

שרה כהן: גם התלבטנו לגבי השם עצמו ואני זוכרת שבדיונים שלנו שאלנו האם אלה מרכזים לנוער בסיכון אבל בסוף אמרנו שאלה מרכזים לנוער כי אלה מרכזים שהמשמעות שלהם הוא מרכז אוניברסלי שאמור להיות נגיש וזמין לבני הנוער שמעונינים עם אפשרות לקבל שם מגוון מאוד גדול של תוכניות ופעילויות שמתייחסות בעיקר לשעות הפנאי.

שרה כהן: השימוש וההגעה של בני הנוער והנגישות שלהם למרכזים, מבחינתנו היא בהחלט גורם שהוא מעודד מאוד לגבי המשמעות של המרכזים בחייהם של בני הנוער.

שרה כהן: יש שתי נקודות מרכזיות שלדעתי מחייבות איזושהי התייחסות לגבי האוכלוסייה שמגיעה.

שרה כהן: עיקר האוכלוסייה שמגיעה הוא נוער שהוא נוער שמשולב במערכת החינוך.

שרה כהן: 94 אחוזים מתוכם הוא נוער שלומד, שנמצא בסך הכל במערכת הלימודית.

שרה כהן: כ-6 אחוזים מבני הנוער שאולי מוגדרים באיזשהו סוג של סיכון או ניתוק מתוך המערכת החינוכית, ותכף אומר לגבי העניין של הסיכון, אבל אני חושבת שאולי גם כאן זה עלה בתוך הציון של האתגרים של מציאת דרך להגיע לאותו נוער שמסתובב ולא מגיע וגם לא עושה פעילות במקומות אחרים.

שרה כהן: הסוגייה השנייה מתייחסת לגבי מאפייני הסיכון של בני הנוער שמגיעים למרכזים ואנחנו עדיין רואים אחוזים די גבוהים של התנהגויות שלפחות אני לא מזהה אותן כהתנהגויות סיכון.

שרה כהן: אנחנו רואים שלמעלה מ- 30 אחוזים מבני הנוער, שאנחנו מזהים אותם כנוער לומד ונורמטיבי, כן מצביעים על סוגים שונים של התנהגויות סיכון וזה לא פשוט.

שרה כהן: כלומר, גם בנושא של שתיית אלכוהול בהיקף בהחלט מאוד משמעותי, השתתפות בתגרות, אלימות, אלה דברים שאנחנו כן צריכים לתת עליהם את הדעת ברזולוציית העבודה בתוך המרכזים עצמם.

שרה כהן: זאת אומרת, למה נוער שמגיע כל כך הרבה למרכזים, 12 שעות בשבוע ויותר, עדיין רואים אחוזים גבוהים של התנהגויות סיכון בקרבו.

שרה כהן: הנקודה השלישית לגבי העתיד היא מידת האפשרות של שימוש – אני זורקת את זה כאיזשהו רעיון אולי בכיוון של תהליכי אינטגרציה.

שרה כהן: מתוך הממצאים ראינו שבעצם הנוער שמגיע למרכזים מגיע כי לא היו לו דברים אחרים או כי הוא לא השתתף בדברים אחרים.

שרה כהן: השיקול כאן שצריך להיות הוא האם הוא לא נטל חלק בדברים אחרים באותו מקום בגלל שיקולים שהם כספיים.

שרה כהן: זאת אומרת, יכול מאוד להיות שאולי דווקא כדאי לחשוב על הקצאת תקציב ייעודי שיועמד לטובת הילדים שהם כן יוכלו ליטול חלק בתוכניות שנמצאות במתנ"סים או בתוכניות הרגילות שקיימות באותו ישוב ושהם בעצם לא הגיעו לשם בגלל שלא היה מי שיממן אותם.

שרה כהן: אולי כן שווה לתקצב תוכניות שקיימות במקומות אחרים כדי שבני הנוער ישתתפו בהן ושלא בהכרח הנושא הכספי ינקז את כל האוכלוסייה למרכז עצמו.

שרה כהן: ברמת אמירה שהיא הגעה לרזולוציה יותר משמעותית, זה עניין של ההבחנה בין בני הנוער שהם ילידי הארץ ובני הנוער הוותיקים.

שרה כהן: צריך לנסות לראות אולי יצירה של יותר דיפרנציאציה של תוכניות במקומות השונים שם נמצאים בני הנוער ולא תוכניות שהן אוניברסליות כוללניות גם לילידי הארץ גם לחדשים, אלא באמת לראות איזשהו סוג של תמהיל אחר כדי כן לתת מענים שהם יותר מחודדים למישהו שהוא פחות ותיק.

שרה כהן: תודה רבה גם על התוצרים של המחקר.

שרה כהן: אני חושבת שצריך להיות המשך תהליך של שיתוף פעולה בין ארגוני ובין משרדי שאנחנו רואים שמניב כאן תוצאות.

מיכאל נודלמן: בסופו של דבר, בעוד 10-15 שנים יכולה להיות אינטגרציה טבעית אבל אנחנו לא צריכים לחכות אלא לחשוב איך לגרום לאינטגרציה שאפילו לא תהיה טבעית בין נוער שמוכן לה.

מיכאל נודלמן: זאת עבודה קשה אבל היא צריכה להיעשות ולא רק דרך המתנ"סים וארגונים שונים אלא אני חושב שבתוכנית החומש הממשלתית יש כלים ליצירת אינטגרציה יותר מהירה.

רוני אקלה: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו אלא להתייחס לשלוש נקודות חשובות מאוד.

רוני אקלה: בנושא של הקמת מרכזי נוער בישובים.

רוני אקלה: אני חושב שזה מאוד חיובי ומאוד עוזר משום שאני רואה זאת במקביל בתהליך אחר.

רוני אקלה: רוב בני הנוער שהיו מגיעים לתחנה המרכזית בתל-אביב, המספר מצטמצם משום שבני הנוער שהיו מגיעים לשם, יש להם היום מענה.

רוני אקלה: ההורים מגיעים לאותו מרכז, דבר שמסייע.

רוני אקלה: במרכזי הנוער, הנוער לאט לאט לוקח את הפיקוד וזה אומר שהוא צריך להשקיע בסביבה שלו ולשנות את המצב בו הוא נמצא.

רוני אקלה: הוא צריך להיות משולב עם בני נוער אחרים, דבר שאנחנו מעודדים, עד כדי כך שאנחנו מבקשים גם את תנועות הנוער לבוא למרכזי הנוער ושהנוער ילך לתנועות הנוער, כך שתהיה אינטגרציה טבעית ולא אינטגרציה בכפייה.

רוני אקלה: דבר זה מאוד יעזור ויקדם.

רוני אקלה: אם היה נעשה מחקר עכשיו, יכול להיות שהנתונים היו מצביעים על כך.

רוני אקלה: השתתפות הורים בוועדי הורים בבית הספר.

רוני אקלה: אני מאוד שמח שנאמר שמאז התחלנו לעבוד עם קבוצות הורים, אחוז המשתתפים בקבוצות ההורים הולך וגדל.

רוני אקלה: בזמנו, כאשר הקמנו קבוצות הורים, הגיעו 25 ובסופו של דבר נשארו חמישה או שישה, אבל היום קבוצות ההורים מתחילות ב-20 ונשארים 18, דבר שמהווה הישג גדול וטוב.

רוני אקלה: לשמחתי הרבה בוועדות ההורים של בתי הספר יש לנו יושבת-ראש ועד הורים.

רוני אקלה: היום הורה זה אני, אלה היושבים כאן, ואנחנו צריכים לקחת את המושכות ולהיות בוועדי ההורים כך שנוכל להשפיע על התהליך שמתקיים בבית הספר.

רוני אקלה: ההורים מגיעים לבית הספר, כאשר בעבר לא היו מגיעים, ואם היו מגיעים, היו ממתינים זמן רב כדי לדבר עם מנהל בית הספר או עם יועץ בית הספר.

רוני אקלה: היום התהליך הזה התקצר משום שישנם מגשרים שנמצאים בתוך בית הספר והם נותנים את המענה הזה בצורה חיובית.

רוני אקלה: אני שומעים כל יום שהתהליך הוא הרבה יותר טוב.

רוני אקלה: לגבי נוער בסיכון או נוער מנותק, ראינו שמרכזי נוער, מאז הוקמו, אלה שהיו מנותקים ולא היו מגיעים, מגיעים למרכזי נוער.

רוני אקלה: שלחנו אותם להמשך טיפול בשירותי הרווחה, דבר שמאוד סייע משום שההגעה שלהם למרכז ולאחר מכן לשיחות עם צוות המרכז ושליחתם להמשך טיפול אצל איש מקצוע, זה דבר חיוני מאוד, חשוב מאוד, דבר שאנחנו מעודדים אותו.

דוד גזייה: דבר אחד מפריע לי במחקר.

דוד גזייה: הילדים שמשתתפים בפרוייקט, במיוחד בבתי הספר, אלה ילדים שיש להם ממוצע גבוה שהוא מעל 80.

דוד גזייה: ילדים יותר חלשים – ושאלתי מספר ילדים – לא משתתפים בפרוייקט.

דוד גזייה: אני מציע שיבדקו בפעם הבאה את אותם ילדים שלא השתתפו בפרוייקט.

דוד גזייה: שאלתי את מנהל בית הספר עצמו והוא אמר לי שלמפעילים יש קריטריונים משלהם וכי אותם ילדים צריכים לעבור מבחן.

נגיסט מנגשה: אתה מתכוון לומר שילדים שמשתתפים בפרוייקט לאומי הם עוברים מבחן?

דוד גזייה: כן.

דוד גזייה: זה לפי דיווח בית הספר.

דוד גזייה: אני מדבר על מנהל בית ספר תיכון.

דוד גזייה: אני מבקש לבדוק את זה.

דוד גזייה: יש ילד אחד ששאלתי אותו מדוע הוא לא משתתף שנתיים והוא אמר לי שהוא לא עבר את המבחנים.

דוד גזייה: אלה דברים שצריכים להיבדק.

דוד גזייה: אותם ילדים חזקים, עם עזרה שלנו ובלעדיה, יכולים לעבור את הכיתות, אבל אני רוצה שלא נשכח את אותם ילדים חלשים שלא נמצאים בסקר הזה.

דני קסהון: ראינו כאן מצגת שהביאה תוצאה נפלאה מכיוון שהושקע פה זמן ומחשבה כדי לשפר ולהפוך את החולשה לחוזק.

דני קסהון: דוקטור מנגיסט מנגשה התייחסה לתקציב שמגיע מהפדרציות.

דני קסהון: אני שואל מה עם המדינה, מה עם אחריות המדינה שצריכה לתקצב ולהיות מעורבת בתקציב הזה?

דני קסהון: לא רק הפדרציות צריכות לקחת חלק אבל ייאמר לזכותן שהן מממנות את רוב הפרוייקט.

דני קסהון: לגבי השתתפות הילדים שנולדו בארץ.

דני קסהון: יש כאן הורים שמגיעים ממצב סוציו-אקונומי נמוך מאוד.

דני קסהון: למרות שהילדים נולדו בארץ, עדיין יש הורים שמתקשים לשלוח את ילדיהם לחוגים השונים וצריך שגם ילדים אלו יקבלו את המגיע להם כדי שישלימו את הפער העצום שקיים.

דני קסהון: גם הילדים שנולדו כאן צריכים להילקח בחשבון וצריך לחזק אותם כי החיזוק יצמצם את הפער ובסופו של דבר יביא לאינטגרציה הכי נכונה והכי טובה.

דני קסהון: אני ראיתי במצגות דברים חיוביים שצריך לציין אותם.

מיכאל נודלמן: יש הבדל בין ילד שנולד כאן, הלך לגן הילדים, הלך לבית הספר, לבין ילד שמגיע רק עכשיו.

דני קסהון: בדרך כלל המצב של אלה שנולדו כאן יותר קשה מאשר מצבם של העולים.

מיכאל נודלמן: אבל הם כל הזמן במערכת החינוך.

ריקי ארגיי: מפתיע אותי מה שאני שומעת לגבי ההבדלים.

ריקי ארגיי: כאשר נער עולה מאתיופיה בגיל 13, הוא כבר שווה מבחינת הבגרות שלו לילד שנמצא כאן והוא בן 19.

ריקי ארגיי: לכן אי אפשר להשוות בין הילדים האלה והמוטיבציה היא אחרת.

ריקי ארגיי: לכן הילדים שנולדים כאן בארץ, נמצאים ברמת סיכון יותר גבוהה מאשר אלה שמגיעים עכשיו.

ריקי ארגיי: אני אומרת את זה כנערה שלא נולדה בארץ אלא עלתה מאתיופיה ואני רואה את אלה שנולדו כאן.

עמרם אקלום: מאחר שרוב הילדים נמצאים בחטיבות הביניים, האם יש בממצאים גם התייחסות לחטיבות הביניים?

עמרם אקלום: האם יש איזה שהם אינדיקטורים שאנחנו יכולים לראות?

עמרם אקלום: הייתי מעונין לדעת בנושא ההסללה או המעבר שלהם מכיתה ט' לכיתה י'.

עמרם אקלום: אני חושב שעיקר הבעיה טמונה שם לגבי הישגי הבגרות שלהם והשאלה אם יש איזה שהם ממצאים בנושא הזה.

עמרם אקלום: טווח הזמן של הפרוייקט הלאומי יהיה בעוד 5 שנים ואולי קצת יותר.

עמרם אקלום: אני חושב שדווקא משרדי הממשלה צריכים לחשוב מה יהיה בעוד חמש שנים.

עמרם אקלום: יש פה ספינה ענקית שחורשת את הארץ נכון להיום ובאיזשהו שלב אני מניח שהמשאבים ילכו וירדו, כך שיכולה להיות כאן קריסה טוטאלית בטיפול בילדים האלה ומישהו צריך להיערך גם לזה.

רונית רדה: האם נבדק במחקר המודל הזה שרוב הרכזים או העובדים הם יוצאי אתיופיה תורם?

רונית רדה: אני מאמינה קצת אחרת.

רונית רדה: עבדתי במרכז מידע לנוער יוצאי אתיופיה ועבדנו בקבוצות מעורבות וראינו שזה עוזר.

רונית רדה: השאלה אם זה תורם וכמה זה תורם לתוכנית.

נגיסט מנגשה: נתת נקודת חשיבה להמשך מחקר.

גלעד טל: הערת התייחסות לדברי נציג משרד החינוך.

גלעד טל: בהמשך לדברים שנאמרו כאן לגבי ארבע שעות לימודיות.

גלעד טל: היום מערכת החינוך שמחה ורואה עין בעין את התוספת של הפרוייקט הלאומי.

גלעד טל: האם המערכת מתווה או מתכוונת להתוות מדיניות של צביעת שעות באופן חדש של תגבור, אולי סינכרון מערכות יותר טובות וכל המערך הזה לגבי השנים הקרובות?

יפה צרפתי: האגודה הישראלית לתכנון משפחה עוסקת בכל הנושאים שקשורים לקידום מיניות בריאה.

יפה צרפתי: אחת השאלות שלי נוגעת לנושא התנהגות הסיכון שמופיעות בחוברת.

יפה צרפתי: האם הפרוייקט לקח בחשבון שאחת ההתנהגויות הסיכוניות בבני נוער יוצאי אתיופיה, התנהגות מינית סיכונית, שהפועל היוצא אחר כך הוא גם סמים וכולי?

יפה צרפתי: זאת התנהגות מינית שפוגשת גם בני נוער שהם ילידי הארץ וגם אלה שהם עולים בהתבגרותם.

יפה צרפתי: האמונות והעמדות שהנער פוגש בחברה המערבית הישראלית ומול הבית ממנו הוא בא – וזה לא משנה אם זה בית שכרגע נקלט בארץ או בית שנמצא כאן בתהליכי קליטה כאלה ואחרים – זה נושא שאני חושבת שצריך לשים אותו בסדר הקדימויות שלנו וזה גם נושא שהוא מאוד מאוד מורכב מבחינת הקהילה האתיופית בכלל.

יפה צרפתי: השאלה השנייה שלי נוגעת לעניין ההסללה שעלתה כאן.

יפה צרפתי: האם הפרוייקט מתערב בבתי ספר שכוללים אוכלוסיות בסיכון ולא רק לצורך תעודת בגרות?

יפה צרפתי: יש כאן גם בתי ספר כאלה שכוללים נוער אתיופי שנמצא על סף ניתוק או כבר היה בניתוק וחזר לאיזושהי מערכת ולא מיועד לבגרות.

לילך גביש: מה בנוגע להחזרת בני נוער שהם מחוץ למסגרות חינוכיות, להחזיר אותם למסגרת חינוכית?

לילך גביש: מה בקשר לשיתופי פעולה עם גורמים אחרים כמו למשל עלם או צופי שבא?

ריקי ארגיי: השאלות האלה רלוונטיות לעבודה שנעשית במרכזי נוער ואני אשמח מאוד לענות עליה.

ריקי ארגיי: בעיקרון, מרכזי הנוער שלנו, ואנחנו כרגע פועלים בדרום, המטרה היא לבדוק שאם יש ילד שלא נמצא בבית הספר, למצוא לו מסגרת.

ריקי ארגיי: לכן גם במחקר רוב הילדים אומרים שהם נמצאים בבית הספר.

ריקי ארגיי: גם אם זה לא בית ספר שמגיש לבגרויות, ולצערי יש לנו כאלה הרבה בדרום אבל למזלנו הם יוצאים עם מקצועות שיכולים לשמש אותם בעתיד, הראייה היא קודם כל לגבי בית הספר – כן, בהחלט, תמיד לנסות לשלב ובגלל זה תמיד אנחנו גם זועקים וצועקים שאין לנו מספיק כוח אדם במרכזי הנוער כי הראייה ודרך העבודה היא כל פעם לראות ברמה המערכתית ולא רק אנחנו נמצאים ואנחנו נותנים את כל השירות.

ריקי ארגיי: זה אומר שגם עם עלם ועם כל הארגונים שעובדים בעיר, צריך לעבוד אתם בשיתוף פעולה.

עמיהוד בהט: במסגרת הרפורמה שכרגע עובדת בחלק מבתי הספר היסודיים, בכ-300 בתי ספר יסודיים ואנחנו במהלך כולל של הגדלת המספרים לקראת שנה הבאה, יש כבר עכשיו המלצה לבתי הספר עם הדגשה של העולים כקהל יעד שאליו יצטרכו חלק מן השעות של הרפורמה להתייחס ואנחנו אחר כך גם נראה איך אנחנו מקדמים את המהלך הזה.

עמיהוד בהט: אני מתנצל, אבל קודם הזכרתי את כל הגורמים המפעילים ושכחתי להזכיר את עמותת מקסם שעושה עבודה מקסימה וראיתי בחדרה את הדברים.

עמיהוד בהט: אני רוצה להוסיף את העמותה לפרוטוקול ולברכות שלי.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להדגיש שהפרוייקט הלאומי לא פותר את כל בעיות העולים מאתיופיה אלא הוא מתמקד במשהו ספציפי.

נגיסט מנגשה: , בגילאי 13-18 והעצמת קהילה בלבד.

נגיסט מנגשה: אנחנו לא עובדים בכל הארץ ואנחנו לא אחראים לפתרון כל הבעיות של העולים מאתיופיה.

נגיסט מנגשה: ההתייחסות שלנו לגבי ההתנהגות בסיכון מינית, יכול להיות שנקשר אותך עם גופים מפעילים במרכזי הנוער, אתם צריך לקיים דיאלוג ואנחנו נוכל לעזור.

נגיסט מנגשה: לגבי תלמידים שלומדים בבית ספר שלא מגיש לבחינות הבגרות.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי לא גוזר ומדביק תוכנית לכל אחד.

נגיסט מנגשה: אנחנו לומדים ומשנים כיוונים.

נגיסט מנגשה: אני יכולה לומר שתוכנית טכנולוגית שפותחה על ידי מכון ברנקו וייס, ראינו שלגבי ילדים יוצאי אתיופיה, שתוכנית SPACE לא מתאימה לכולם ולכן פיתחנו תוכנית לתלמידי טכנולוגיה.

נגיסט מנגשה: יש לנו היום כ-350 תלמידים, כאלה שלא היה להם שום סיכוי לעשות בגרות ובית הספר בו הם לומדים היה תחנה אחרונה.

נגיסט מנגשה: אנחנו רואים שהתלמידים האלה גם היום עושים בגרות חלקית וגם לא נשרו מבתי הספר.

נגיסט מנגשה: לכן כל פעם תוך כדי עשייה אנחנו לומדים, משנים כיוונים ומשנים אסטרטגיה.

נגיסט מנגשה: לגבי החזרת תלמידים שנשרו מהמסגרות.

נגיסט מנגשה: כל מרכז נוער עוסק בהחזרה של אותם תלמידים.

נגיסט מנגשה: הפרוייקט הלאומי עובד עם כל מיני גופים, כולל קציני ביקור סדיר.

נגיסט מנגשה: לא כל קצין ביקור סדיר מודע לנשירה של תלמיד זה או אחר.

נגיסט מנגשה: ברגע שתלמידים מגיעים אלינו למרכזי הנוער, תפקידם של אותם מנהלים או מפעילים להחזיר אותם.

נגיסט מנגשה: אם אתם שואלים אותי כמה הגיעו וכמה החזירו, אנחנו צריכים ללמוד את הנושא ולעדכן את כולם.

נגיסט מנגשה: מבחינתי, אם לא יהיו שאלות, אני מסיימת כאן את דבריי.

מיכאל נודלמן: שמענו כאן דברים שאני לא חושב שנאמרו כביקורת אלא כמחשבות.

ג'ק חביב: נכון.

ג'ק חביב: יש הרבה נקודות חשובות שעלו כאן וכמובן הפרוייקט יכול לקחת אותן בחשבון.

ג'ק חביב: אנחנו ניקח אותן במסגרת המחקר.

ג'ק חביב: רציתי להוסיף עוד נקודה אחת.

ג'ק חביב: אני חושב שלגבי הפעילות בכללותה, וגם הפעילות של מרכזי הנוער, אנחנו צריכים לדבר גם על המושג הלא חדש של מניעת סיכון.

ג'ק חביב: כלומר, יש אולי ילד שהוא לא מעורב בהתנהגויות סיכון, אבל הרבה מהילדים הם ממשפחות עניות מאוד, בשכונות שלא מוסיפות הרבה לבריאות ומעמידות הרבה סכנות ופיתויים בפני בני הנוער והם על סף הסיכון.

ג'ק חביב: הרבה מאוד מהנוער בסיכון, הנשירה הוא לא הקריטריון.

ג'ק חביב: רוב הנוער בסיכון הוא בבית ספר, בנשירה סמויה, דבר שקיים גם בקרב עולי ברית המועצות וגם בקרב כל קבוצות העולים.

ג'ק חביב: לכן זה שהוא לומד, זה לא הקריטריון העיקרי אלא יש דווקא דפוס מעניין.

ג'ק חביב: עולי רוסיה נוטים יותר לנשור לגמרי ואילו עולי אתיופיה איכשהו מחזיקים אותם בבית הספר אבל מדובר בנשירה סמויה.

ג'ק חביב: לכן אנחנו צריכים להרחיב את היריעה ולחשוב הרבה על מה אנחנו מונעים ולא רק על הנושאים בהם אנחנו מטפלים.

מיכאל נודלמן: אני שמח על הדיון שקיימנו היום מאחר והדיון הוא חשוב מאוד.

מיכאל נודלמן: כל הזמן אנחנו מדברים על ילדי עולים מאתיופיה וכבר זמן רב ביקשתי ממשרד הקליטה וממשרד החינוך שייתנו כלים.

מיכאל נודלמן: היום שמעתי שאנחנו מתקדמים קצת.

מיכאל נודלמן: אני לא חושב שאפשר לעשות דברים במהירות.

מיכאל נודלמן: התהליך הוא תהליך לא קצר, תהליך קשה שדורש סבלנות, ידע ומחקרים כפי ששמענו היום.

מיכאל נודלמן: כולם צריכים להיות בכוננות.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לדעת שהמשימה שלכם היא מאוד גדולה, להביא את הקהילה שלכם למצב נורמטיבי.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לציין את עבודתה הנפלאה של דוקטור נגיסט מנגשה.

מיכאל נודלמן: היא מגייסת כספים ועושה הסכמים לגבי עריכת מחקרים.

מיכאל נודלמן: אני יושב בוועדה בישיבות עם קהילות אחרות ואנחנו מבינים שאתם צריכים עזרה.

מיכאל נודלמן: אני חושב שמאוד חשוב שהיום פועל הפרוייקט הלאומי, מכון ברוקדייל ומשרדים ממשלתיים כמו משרד החינוך ומשרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: זה אומר שכולם מבינים את המצב, כולם מבינים מה המטרות העומדות לפנינו, ואם כולם יעבדו בתיאום, המצב יהיה יותר טוב ויהיו תוצאות טובות.

מיכאל נודלמן: תודה שבאתם ותודה שהשתתפתם בדיון.

מיכאל נודלמן: בישיבה שקיימנו לגבי התוכנית הלאומית היו כמה דברים שלא היו ברורים כמו ההלוואות לדיור לצעירים.

קריאה: בתוכנית החומש.

מיכאל נודלמן: ותקציבים לשיקום שכונות.

מיכאל נודלמן: הייתה לי פגישה עם שר האוצר ועם שר הבינוי והשיכון.

מיכאל נודלמן: בסוף חודש אפריל שלושתנו צריכים לשבת והם צריכים להכין שיעורי בית.

מיכאל נודלמן: אני לא אומר שתהיה התקדמות דרסטית, אבל איזושהי התקדמות צריכה להיות כדי שנגיע למטרה כך שהילדים יוצאי אתיופיה ירגישו שהם שווים לכל אזרחי ישראל.

רוני אקלה: בהזדמנות זאת אני רוצה להודות לך על הביקור שערכת.

רוני אקלה: באותו זמן שבאתם לרחובות הייתה בעיה, אבל הבעיה נפתרה בעקבות הביקור שלך.

נגיסט מנגשה: תודה רבה לכל הגופים המפעילים.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לכם.