ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 692, 2008-03-17 11:00

ראובן סיבלין: רבותיי חברי הכנסת, אנחנו חוזרים לנושא תקנות מס רכוש וקרן פיצויים.

ראובן סיבלין: אני רואה שאנשי שדרות לא הגיעו היום ואולי הם ראו את מה שהם צריכים לעשות.

ראובן סיבלין: אדוני שר האוצר, קודם כל אנחנו מעריכים מאוד את העובדה שאתה ביקשת לבוא ולהתייצב בפני הוועדה.

ראובן סיבלין: הוועדה קיימה דיון נוקב בנושאים, כאשר אחד הדברים אשר עמדו לנגד עיניה היה ההמלצה של ועדה שאתה הקמת לגבי הרטרואקטיביות, ושהיא קבעה את נובמבר 2005 כתאריך הקובע.

ראובן סיבלין: אתה דחית את המלצות הוועדה מהסיבות שפורטו כאן, אבל לא מפיך.

ראובן סיבלין: אנחנו ניסינו למצוא איזה שהיא פשרה ונוצרה "הצעת ליצמן" אשר באה וקבעה שהרטרואקטיביות החל מראשון ליוני 2006.

ראובן סיבלין: אנשי משרדך ביקשו שהרטרואקטיביות תהיה עד ראשון לינואר 2007.

יעקב ליצמן: היתה הצעה אלטרנטיבית של חבר הכנסת אהרונוביץ שאמר 2005.

ראובן סיבלין: ננעלה הישיבה הקודמת כאשר אנחנו לא קיבלנו החלטה והאוצר למעשה ביקש שלא להצביע על הצעת התקנות כפי שהיא.

ראובן סיבלין: אנחנו לא נכנסנו לפרטים של התקנות ולגבי נושא המסלול האדום והמסלול הירוק.

ראובן סיבלין: עצרנו בשאלה איזה תחולה רטרואקטיבית תהיה לתקנות ובכך למעשה הישיבה הסתיימה.

ראובן סיבלין: יש האומרים התפוצצה, אני לא רוצה לנקוט בדברים ובסממנים דרמטיים.

ראובן סיבלין: אני חושב שהאוצר מבקש לקיים את התקנות, אני חושב שאנשי שדרות מייחלים לאיזה שהוא פתרון.

ראובן סיבלין: כל מיני פתרונות צצו מאז, אני יודע ששר האוצר קיים שיחות ממצות עם חברי כנסת שונים, אני לא אפרט את שמותיהם, בהצעות כאלה או אחרת.

ראובן סיבלין: אנשי שדרות באו בהצעות כאלה ואחרות.

ראובן סיבלין: אני מוכרח לומר שאני לא בטוח שכאשר נציגות שדרות מגיעה אלינו, היא מדברת על דעת כל תושבי שדרות, כי ייתכן מאוד שחלקם מסכימים לדרך מסוימת, וחלקם מתנגדים התנגדות חריפה.

ראובן סיבלין: על כל פנים, התקנות באות מטעם שר האוצר.

ראובן סיבלין: שר האוצר ביקש להופיע בפנינו על מנת להביע את דברו ולומר איך הוא רואה את עניין התקנות ומה חשיבותן וכיצד הוא מבקש לאמץ או לדחות את אותן הצעות שהועלו על ידי הוועדה.

ראובן סיבלין: (החלפת יו"ר לישיבה – היו"ר סטס מיסז'ניקוב)

רוני בר-און: תודה רבה, אדוני היושב ראש היוצא, והיושב ראש הנכנס וכל חברי הוועדה.

רוני בר-און: לפני שאני אנסה להרצות בפניכם את הדברים שביקשתי לומר, מצוות אנשים מלומדה, אני רוצה לשים שלושה תיקונים, חבר הכנסת ריבלין, לדברים כפי שאתה הצגת אותם שמרוב הבוקה ומבולקה שהיתה כאן בישיבה הקודמת, או נשתכחו כמה דברים, או נשתבשו כמה דברים.

רוני בר-און: אחד, האוצר מעולם לא ביקש שלא להצביע על התקנות.

רוני בר-און: ההיפך מכך הוא הנכון.

רוני בר-און: האוצר ביקש שכן יצביעו על התקנות.

רוני בר-און: שתיים, האוצר מעולם לא הציע את הראשון בינואר 2007 כמועד לתחולת הרטרואקטיביות.

רוני בר-און: שלוש, דבר שאני אפרט אותו בהמשך, ברמת ההוכחות, מעולם לא היתה המלצה של ועדה שאני הקמתי אותה שמעולם לא השלימה את עבודתה ומעולם לא הגישה המלצה, אבל זה עוד בהמשך, ואת השיבוש הזה צריך לעקור מהשיח הציבורי סביב התקנות האלה, כי יש כאלה שנאחזים בעניין הזה, וזה נוח להיאחז כאילו השר הרשע לא מקבל את המלצות הוועדה שהוא בעצמו הקים.

רוני בר-און: ובכן נלך דבר דבור על אופניו, ראשון ראשון ואחרון אחרון.

יעקב ליצמן: אני קראתי את הבג"צ, אדוני, ונדמה לי שהשופטים אמרו משהו אחר.

ראובן סיבלין: כן, הם מתייחסים בצורה מפורשת.

יעקב ליצמן: לא שאני מאמין במה שבג"צ אומר.

סטס מיסז'ניקוב: רבותיי, בואו ניתן לשר לדבר.

ראובן סיבלין: נציגו של שר האוצר, כפי שבא לידי ביטוי בפני הבג"צ, אמר את מה ששר האוצר אומר.

סטס מיסז'ניקוב: בואו ניתן לשר לדבר ברצף ונקשיב ואחר כך נגיב.

רוני בר-און: אני הוא זה שהקמתי את הוועדה והרכבתי אותה, אני הוא זה שהייתי צריך לקבל את ההמלצות שלה, ומכיוון שלא קיבלתי אותן מעולם, גם לא יכולתי להעביר אותן לאף אחד, מעולם.

רוני בר-און: מה שאמר זה בבג"צ, או אחר בבג"צ, מה שמתייחסים לנייר כזה או אל נייר אחר כטיוטא, כאיזה שהוא דבר שהורכב ברגע האחרון, אני מחויב למה שאני ביקשתי ולמה שאני קיבלתי, וכל היתר חופשי לפרשנות שלכם.

רוני בר-און: המצב הביטחוני באזור שדרות ועוטף עזה, וזה עובדה שאינה צריכה להוכחה, מביא לפגיעה מתמשכת ורצופה במרקם החיים וגם בפעילות הכלכלית השוטפת באזור.

רוני בר-און: לכן החלטנו באוצר, אני בעצם קיבלתי החלטה, מתוך התחשבות בצורך לתת מענה מיידי ואפקטיבי לעוסקים בשדרות ובעוטף עזה, על שורת צעדים לפיצוי בגשר לנזקים עקיפים שנגרמו להם.

רוני בר-און: הצעד הראשון ,הארכנו את תוקפה של ההכרזה על אזור שדרות ועוטף עזה כישוב ספר עד סוף שנת 2008 ואתם, ברוב טובכם, בוועדת הכספים, הואלתם לאשר את ההארכה הזו.

רוני בר-און: שנית, כמשלים לדבר הזה, הגשתי לכם את אותן תקנות שעל המדוכה בעניינן אתם יושבים בישיבה הקודמת ובישיבת היום.

רוני בר-און: יש בתקנות האלה שלושה מסלולי פיצוי חליפיים בגין נזק עקיף.

רוני בר-און: אחד, המסלול האדום המורחב, שמדבר על פיצוי לנזק ממשי, לרבות תשלום פיצוי על תשלום שכר עבודה לעובד שנעדר מהעבודה בגלל המצב הביטחוני, גם כאשר לא ניתנו הוראות מפורשות מצד מערכת הביטחון, כפי שהיה דרוש קודם, וגם בהיעדר התנאי המוקדם, שהיה גם הוא קודם, שהזכאות לפיצוי מותנית בתקופה מינימלית של הפסקת ייצור או הפסקת פעילות.

רוני בר-און: זה המסלול האדום המורחב.

רוני בר-און: המסלול הראשון הירוק, מבין שני המסלולים הירוקים, הוא מסלול המחזורים שנועד לפצות בגין ירידה במחזור העסקים או במחזור של העוסקים כאשר מתוך זה מקזזים את ההוצאה הנחסכת.

רוני בר-און: אם נחסכה הוצאה, את זה מקזזים מהעניין הזה.

סטס מיסז'ניקוב: סליחה, חבר הכנסת ריבלין, אתה לא יודע מה היה עכשיו בוועדת הכנסת.

סטס מיסז'ניקוב: כל מה שעושה הסדרן זה בהוראה שלי.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא יודע ממי מונעים שמה, מונעים שם מאנשים שהם חוצפנים ממדרגה ראשונה והם לא צריכים להיות פה.

סטס מיסז'ניקוב: סליחה, חבר הכנסת ריבלין, יש שם אנשים שפשוט מר סילבן שלום עבר אחד-אחד, ליכודניקים שם, הם באו להפריע ולא לעזור לתושבים, פשוט באו להפריע.

סטס מיסז'ניקוב: יש שם אנשים שלא אכניס אותם לוועדת הכספים והם יישארו בחוץ.

ראובן סיבלין: אדוני היושב ראש, מכל מה שאמרת לי, אני השתכנעתי.

ראובן סיבלין: אדוני היושב ראש, הואיל וערבבת ליכוד, אני, כל מה ששכנעת אותי, שההוראה יצאה מתחת ידיך, זה מספיק לי.

ראובן סיבלין: זה הכול.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

סטס מיסז'ניקוב: יש שם אנשים שבאים לעשות רעש במקום לעשות לטובת התושבים.

ראובן סיבלין: כשהיושב ראש אומר הוא צודק, גם כשהוא לא צודק.

שי חרמש: קל וחומר כשהוא צודק.

ראובן סיבלין: אני לא אמרתי.

יעקב ליצמן: אנחנו דיברנו, חבר הכנסת חרמש, שהיום בהצבעה אנחנו רצינו להצביע לבד.

יעקב ליצמן: אני לא יודע, דיברנו.

סטס מיסז'ניקוב: בבקשה, אדוני.

רוני בר-און: המסלול הירוק השני הוא המסלול שבודק את נושא ההוצאות השוטפות שנועד לפצות את העוסקים על הפסדים תפעוליים, עודף הוצאות על הכנסות, שנגרמו להם כתוצאה מפעולות נזקי האיבה האלה.

רוני בר-און: ככלל, אני אומר, למעט חריגים מוגדרים, כל עוסק יכול לתבוע בכל אחד מהמסלולים, כפי ראות עיניו.

רוני בר-און: יש לזה יתרונות, יש לזה חסרונות, הבחירה היא בחירה חופשית.

רוני בר-און: קבעתי את התחולה הרטרואקטיבית על מסלולי הפיצוי מהיום שבו הכריז שר הביטחון על שדרות ועוטף עזה כמצב מיוחד בעורף, יומיים קודם, 16 במאי 2007, כאמור עד 31 בדצמבר 2008.

רוני בר-און: ההכרזה ביחס לאזור שדרות ועוטף עזה היא מיום 20 למאי 2007.

רוני בר-און: בכדי להגביר את האפקטיביות של הקביעה הרטרואקטיבית, אנחנו נותנים אפשרות לתושבי שדרות והעוטף, שכבר הגישו בקשה או תביעה לפיצוי בגין נזק עקיף, ביחס לתקופה שעד התקנת התקנות החדשות, להגיש תביעה חדשה באחד מהמסלולים.

רוני בר-און: זאת אומרת, לא מה שקרה קודם מבחינתנו הוא הגבלה, הכול פתוח והרשות נתונה.

רוני בר-און: מי שרוצה להתנייד בין המסלולים, כי יותר נוח לו, כי יותר מהר לו, כי יש לו פחות אפשרות להוכיח את הדברים שנדרשים ממנו במסלול האדום, אנחנו משאירים מסלול חופשי בעניין הזה.

רוני בר-און: אני רוצה, לעניין הרטרואקטיביות, שהיה בעצם הנושא הבוער פה, לומר לכם מספר דברים והאמינו לי שאני אומר לכם את הדברים האלה כשהם חפים מכל מניפולציה.

רוני בר-און: אני לא אומר לכם שתמיד הטיעון של האוצר חף ממניפולציה, פה אני אומר לכם את הדברים אחרי שקלא וטרייא נוקבת בתוך משרד האוצר, הרבה יותר נוקבת ממה שאתם יכולים לתאר לעצמכם, והם חפים מכל מניפולציה.

רוני בר-און: הצורך שלי, או השיקול המנחה שלי, היה למצוא נקודת איזון שמאזנת בין אחד, הצורך לתת פיצוי הולם למקרה ספציפי וייחודי כמו שזה שאליו נקלעו שדרות והעוטף.

רוני בר-און: מול זה עמד הצורך לגדר את השלכות הרוחב,נוכח המציאות הגיאופוליטית של מדינת ישראל, כפי שאתם כולכם מודעים לה, וגם הצורך לגדר את ההחלטה מבחינה תקציבית.

רוני בר-און: ההחלטה לאפשר מסלול של פיצוי בגין נזק עקיף במודל של ירידת מחזורים והוצאות שוטפות, אתם יודעים שהיא צעד תקדימי.

רוני בר-און: היא לא היתה קיימת קודם.

רוני בר-און: התוספת, לפי כל המבחנים שאנחנו עושים, התוספת התקציבית שאנחנו צריכים לשים היום לעניין הזה, שהיא לא מתוקצבת, מסתכמת סביב 600 מיליון שקלים, give and take, במספרים ובמועד שאני שמתי כמועד הרטרואקטיביות.

ראובן סיבלין: כולל מיגון?

רוני בר-און: לא, נזק עקיף לאנשים האלה, למסחר ולתעשייה בשדרות.

רוני בר-און: עזוב מיגון.

רוני בר-און: שום דבר.

רוני בר-און: רק הנזק הזה שאתם דנים בו היום, 600 מיליון שקל.

רוני בר-און: ממועד הרטרואקטיביות שאני שמתי.

רוני בר-און: עכשיו אני בונה את הנרטיב פעמיים, אני בונה אותו קדימה ואני בונה אותו אחורה בטיעון שאני טוען בפניכם.

רוני בר-און: החשיפה שלנו בעניין הזה עד 31 לדצמבר 2008 שלא לי יש פוליסת ביטוח שבזה זה נגמר, וגם לא לכם, וגם לא לאף אחד אחר, היא 600 מיליון שקל, זאת החשיפה.

רוני בר-און: ואני לקחתי על עצמי את האחריות לקחת את ההחלטה הזאת, רק אחרי שידעתי שאנחנו יכולים לעמוד בה, בלחצים כאלה ואחרים.

רוני בר-און: גם לעמוד בה פנימית מול תושבי שדרות והעוטף, וגם חיצונית, ואני מבקש מכם לא לשכוח באיזה מדינה אנחנו חיים, באיזה אזור אנחנו חיים וכמה חזיתות יש לנו בכל זמן נתון.

רוני בר-און: כי יש פה מישהו שיודע להגיד לי, כל חברי הכנסת הנכבדים, שיש לו פוליסת ביטוח על מה שקורה בצפון ועל מה שקורה מתחת לצפון?

ראובן סיבלין: אנשי הצפון היו פה.

רוני בר-און: נכון, ותיכף אני אסביר איך זה בא.

רוני בר-און: ואתם יודעים כמוני, וזה לא פעם ראשונה שאני אומר לכם, וזה לא פעם ראשונה שאתם אומרים לי.

רוני בר-און: אנחנו עושים את זה בכל דיון תקציב.

רוני בר-און: עשינו את זה אפילו בדיון על מכללת ספיר, כשדיברנו על סדרי עדיפויות ועשינו את זה כשדיברנו על סל התרופות ועשינו את זה בכל פעם שאנחנו מדברים על זה, שבסוף היום הפיצוי הוא לעולם לא מספיק.

רוני בר-און: אף פעם לא יבוא ויגיד מישהו 'עד כאן, תודה, יותר לא צריך להוסיף כי הפיצוי מספיק', אבל בסוף נדרשת החלטה שצריכה לגדר את ההחלטה, גם בהתחשב בהשלכות הרוחב וגם ביכולת של הממשלה לשלם את זה.

רוני בר-און: אני פונה אליכם במקום שאני מצפה מכם לגמור את הפוליטיקה ולהתחיל את האחריות.

רוני בר-און: אני יודע שאם אני הייתי יושב מהצד הזה של השולחן,ף יהיה השר האוצר אשר יושב פה בכיסא, יש לי נאום שלם וסדור למה כל מה שהוא מביא זה לא טוב, וצריך להוסיף ולהרחיב ולקחת אחורה וקדימה ולהוסיף.

רוני בר-און: דווקא בתקופה הזאת.

רוני בר-און: אנחנו צריכים, אנחנו, כמובן הדרג המבצעי,ף משרד האוצר, ממונה אגף תקציבים, המנהל הכללי, שהוא מאקרו כלכלן של משרד האוצר, כולנו, אבל גם אתם, חברי ועדת הכספים בוודאי, צריכים להיות קשובים לכל מה שמתרחש אם תרצו מעבר לים, אם תרצו פה, בשווקים, במערכת הפיננסית, בכל המקומות האחרים, והצורך שנגזר מאיתנו, אבל גם מכם, ומכם כדי לגבות אותנו, לאפשר לנווט את הכלכלה הישראלית בסערות הגלובאליות שהן פה ועכשיו והן לא בסימני שאלה, והן לא בספקולציות והן לא בנבואות.

רוני בר-און: הן עובדה, הן מציאות קיימת.

רוני בר-און: אנחנו חייבים להתחשב בהם ואנחנו חייבים להיות אחראים, ואנחנו חייבים להיות ממושמעים ולקחת החלטות מאוזנות שמצד אחד ייתנו את הפיצוי ההולם ומצד שני לא יפרקו לנו את כל ההגדרות התקציביות.

רוני בר-און: שדרות והעוטף הם מקרה יוצא דופן והאיזון שמצאנו, דווקא האיזון שמצאנו, דווקא מכיוון שלא הלכנו לטיוטא של ההמלצות, הם אלה שמאפשרות לנו את כל המסלולים האלה שבהם אנחנו מרווחים לאנשים את האפשרות ללכת ולהגיש תביעות, על בסיס מחזור ועל בסיס הוצאות.

רוני בר-און: תזכרו מה היה קורה אם היינו לוקחים את כולם למסלול האדום.

רוני בר-און: חברים, אנחנו חיים במדינת ישראל, כולם מכירים את המציאות.

רוני בר-און: אני אתן דוגמה מעולם אחר.

רוני בר-און: כמה פעמים, אלה בינינו שנחשפו לתיקים פיצויים, לא של נזקי מלחמה, של נזקי גוף ושל נזקי השתכרות, בתביעות ביטוח, על אנשים שאמרו 'ככה אני רוצה, אני לא יכול להוכיח שזה מה שהיה הנזק שלי', כי ככה מתנהלים.

רוני בר-און: אף אחד לא בונה את היום שבו יצטרך להוכיח מה באמת הוא הפסיד, ואני לא רוצה להרחיב בעניין הזה.

רוני בר-און: אני בחרתי את התאריך הזה באופן היחיד שאני יכול להסביר אותו.

רוני בר-און: כל חלופה אחרת, כל חלופה אחרת, פרט לתאריך של ה-16 למאי 2007, גם אם היא יפה, גם אם היא סקסית, גם אם היא עולה רק עוד 40 מיליון, או עוד 100 מיליון, או עוד 150 מיליון, עם תאריך כזה שאתם תיקנתם, מי יהיה לו את המלה האחרונה, האם זה יהיה פלוני או אלמוני, או פלמוני, או כל דעת הוועדה, מחייבת אותנו להתנהל לגמרי אחרת בקריטריונים לבחינת התביעה.

רוני בר-און: אני שומע את הטענה שהיתה המלצה של ועדה מקצועית.

רוני בר-און: הנה אני אומר לכם את זה פעם נוספת, ואני אגיד את זה לאט, בקצב הכתבה, לא היתה המלצה פורמלית של ועדה.

רוני בר-און: לא היתה.

רוני בר-און: היתה טיוטא.

רוני בר-און: מי שכתב או אמר אחרת כעמדת מדינה לבג?"צ, אני אקל איתו, אני אגיד שהוא טעה, אני לוקח גם את האחריות.

רוני בר-און: הטיוטא לא היתה על דעת חברי הוועדה.

רוני בר-און: יושב פה המשנה לממונה על אגף התקציבים, מר הראל בלינדה, יש בכם כאלה שמכירים אותו לפחות פי שלוש זמן מאשר אני מכיר אותו ועוד מעט הוא מסיים את תפקידו והוא ייפרד מכם ותנו לו את ברכת הצלחת הדרך.

רוני בר-און: זה לא איש שיעלה על שפתותיו, תשאלו אותו.

רוני בר-און: תקימו אותו, אני יוצא כדי שיהיה לו נוח, אם אתם רוצים, תשאלו אותו, הוא היה חבר הוועדה.

יעקב ליצמן: אבל אדוני השר, שופטת כותבת אחרת, עם כל הכבוד.

רוני בר-און: תסלח לי, אבל אני מסביר.

ראובן סיבלין: אתה מקלקל לו, כי בהרבה מקומות לא יקבלו אותו לעבודה, אם הוא---

רוני בר-און: כבר קיבלו אותו וזה בסדר גמור.

רוני בר-און: אבל אני מסביר לכם.

סטס מיסז'ניקוב: זה מה שנקרא בעיטה למעלה.

יעקב ליצמן: כמו חברת חשמל, השלטר בידו.

רוני בר-און: חברים,

רוני בר-און: במהלך הדיונים היו חילוקי דעות גם בין גורמי המקצוע בתוך משרד האוצר וגם בין מרכיבי המשרדים שהרכיבו, לכאורה,את הוועדה.

רוני בר-און: אני לא אגלה את קלונה של הרשות המבצעת בקשר ליכולת ההידברות בין שלושת המשרדים שהרכיבו את הוועדה.

רוני בר-און: לא עלה בידי הוועדה, בשום צורה ואופן, וגם הרשימה שראיתי, שחבר הכנסת שי חרמש הגיש, היא רשימה לא פורמלית, לא ניתן היה לקבל ממערכת הביטחון נתונים מבוססים לגבי מספר היריות של הקסאמים, נפילות.

רוני בר-און: לא ניתן היה לקבל נתונים לגבי רצף הימים, כדי לדבר על תקופה של רצף, לא לגבי היקף האירועים, לא משכם ולא תדירות הופעתם.

רוני בר-און: ואם תזכרו, אותה טיוטא שאתם נאחזים בה כאילו כביכול דחיתי את ההמלצה שלה, דיברה על סידור כל ישובי הספר במדינת ישראל.

רוני בר-און: לא על שדרות ועוטף עזה, מפה של עשרות, שלא לומר יותר מעשרות, ולכן מהטיוטא של המסמך הפנימי הזה, שהונחה על השולחן ומישהו מבקש לעשות ממנה המלצה פורמלית של הוועדה, אי אפשר היה, ואני אומר לכם את זה באחריות, ואם הייתי מאמץ אותה, זה היה מצב שבו לא ניתן היה לקבוע אם ישובי שדרות ועוטף עזה בכלל עונים על הקריטריונים וזכאים לפיצוי.

רוני בר-און: אז לאיפה היינו מגיעים פה?

רוני בר-און: היינו יושבים חודשים ומתקוטטים על המסלול האדום וזה טוען בכה וזה טוען בכה והדברים האלה היו נמרחים ולא היינו משלמים את הפיצויים האלה.

רוני בר-און: לכן החלטתי להסתמך על ההחלטה של מערכת הביטחון ושל שר הביטחון, שהוא הסמכות המקצועית, להכריז מצב מיוחד בעורף ולראות בנקודה הזאת את נקודת המפנה וזה הוא קו ההבחנה היחיד, אני אומר לכם באחריות, ואני מוכן להתווכח עם כל אחד על כל תאריך אחר, שאיתרתי אותו, שאני יכול להגן בו על תחולה רטרואקטיבית.

רוני בר-און: אין קו אחר.

רוני בר-און: זה נכון שטיוטת המסמך הפנימי דיברה על 1.11.05, בכפוף לזה שאני אאמץ את ההסדר המוצע כולו.

רוני בר-און: זאת אומרת, מודל של פיצוי בגין נזק עקיף שלא מוגבל רק לשדרות ועוטף עזה.

רוני בר-און: הסתכלו, זה דיון שלם בשאלת הספר של מדינת ישראל, מהצפון הרחוק, עבור במזרח הקרוב, דרך הדרום המרוחק, עבור בנגב המערבי.

ראובן סיבלין: אנחנו שמנו בעיפרון כחול מפורש את עניין עזה---

רוני בר-און: אבל אי אפשר להכות אותי פעמיים.

רוני בר-און: להגיד לי 'לך למסמך', אבל תיקח ממנו רק את מה שנוח לצורך הדיון פה, ולהחיל אחורה.

רוני בר-און: זה לא עומד.

ראובן סיבלין: אני מבין את היגיון דבריך, אבל אנחנו רואים ויכולים לאבחן את המצב הזה בצורה חד משמעית מכל מצב אחר שהיה בארץ.

רוני בר-און: אני לא יכולתי לעשות את ההבחנה הזאת וההחלטה מהסוג הזה, בגלל ההשלכות המרחיקות לכת שהיו יכולות להיות לה, חייבה ניתוח יותר עמוק של ההשלכות.

רוני בר-און: בחינה מקיפה יותר של הזכאות לקריטריונים, מה שדיברתי, החשיפה התקציבית, מה היינו אומרים לתושבי שדרות בהינתן שאנחנו לוקחים את זה, מה הוא אירוע ביטחוני מזכה?

רוני בר-און: דיברו איתי על איקס פצצות ביום.

רוני בר-און: אמרתי למה איקס כזה ולא איקס אחר?

רוני בר-און: דיברו איתי על לפחות 25 ימים בחודש, כדי שהחודש הזה יהיה חודש מזכה.

רוני בר-און: אמרתי 'מה? וב-13 ימים זה לא עובד?

רוני בר-און: וב-18 ימים זה לא עובד?' אי אפשר לקדם את זה.

רוני בר-און: זה היה הדיון במשרד האוצר שדיברתי איתכם על זה שהוא היה דיון נוקב, שהוא היה דיון קשה, ותאמינו לי, במשרד האוצר, תוציאו את השר, יש אנשים שאוהבים ורוצים לפצות את שדרות ואת עוטף עזה לא פחות מכל מי שיושב פה בחדר הזה.

רוני בר-און: לא פחות מכל מי שיושב פה בחדר הזה, רק אי אפשר היה להחזיק עם הדבר הזה מים.

רוני בר-און: הטיוטא המפורסמת, שמישהו הפך אותה להמלצות של ועדה, לא הכילה את הליבון המלא של הסוגיות האלה.

רוני בר-און: היא לא דנה בעניין הזה.

רוני בר-און: על זה תוסיפו שאם היינו הולכים בכיוון הזה ולוקחים את הדבר הזה שהוא כל כך מורכב, כל כך מסובך, כל כך לא קוהרנטי ולא מחזיק, היינו צריכים להתחיל הליך של שימוע.

רוני בר-און: היינו צריכים לשמוע, בדיוק אותה קטסטרופה היתה מזומנת לנו כמו המפה הזאת שעכשיו בדיון ציבורי על הטבות מס באזורי עימות.

רוני בר-און: הייתי צריך לשמוע את כל ראשי הערים במדינת ישראל, שנמצאים בספר, את המצעד של הצפון, את המצעד של הגליל המערבי ואת החברים בירושלים ואת החברים לאורך גדר ההפרדה.

רוני בר-און: איפה היינו גומרים את זה?

רוני בר-און: עוד שלוש שנים היה נגמר הדיון הזה?

רוני בר-און: וכל אחד שלא היה נשמע, או כל אחד שהיה נשמע שלא לרצונו, היה עותר לבג"צ ואידך זיל גמור.

רוני בר-און: מתי הם היו מקבלים את הפיצויים?

רוני בר-און: כל הדבר הזה גם, אם אתם רוצים או לא רוצים, היה הולך לחקיקה ראשית.

רוני בר-און: אתם יודעים להגיד כמה זמן היתה לוקחת החקיקה הראשית?

רוני בר-און: ולכן מה שעמד לנגד עיניי, או הבררה שעמדה מולי היתה או שאני מקבל החלטה מוגדרת, מצומצמת, חדה, ממוקדת בשדרות ועוטף עזה, או שאני הולך להגדרות רחבות, לתהליך כזה שאין לו סוף, אבל אם אני הולך להגדרה המצומצמת, החדה, הממוקדת, אני יודע שאני יודע לשים מודל פשוט, בהיר, פיצוי רחב, עם הפרמטרים שפירטתי לכם, ולא להיכנס לדיונים ולהליכי חקיקה שיכול להיות שהיו עושים ניתוח מוצלח, אבל לא בטוח באיזה מצב של חיות או של חיים הם היו פוגשים את החולה.

ראובן סיבלין: כבוד השר, לא להתריס, אבל בכל זאת את כל השאלות האלה אתה לא העברת לוועדה חיצונית שתסייע בידך?

רוני בר-און: כן.

ראובן סיבלין: אז אם אתה העברת לוועדה חיצונית---

רוני בר-און: והיא לא עשתה.

רוני בר-און: ביקשתי סליחה.

רוני בר-און: אני טעיתי.

רוני בר-און: אני טעיתי.

רוני בר-און: אני אומר לכם שהטקסטים של ה-so called המלצה זה אי-מיילים שלושה ימים לפני המועד שאני ביקשתי לשמוע מה ההמלצות.

רוני בר-און: באחריות אני אומר לכם את זה.

רוני בר-און: אני לא מתחמק, אתה רוצה לשמור על כבודי בבג"צ?

רוני בר-און: כבודי מחול.

רוני בר-און: אני רוצה לשלם פיצויים לתושבי שדרות.

יעקב ליצמן: לא, אני רוצה לשמוע רק אותך.

רוני בר-און: רק רגע, תן לי לסיים.

יעקב ליצמן: אדוני, אלה שמייצגים אותך, לא אומרים מה שאתה אומר.

רוני בר-און: יש לי בקשה, אתה רוצה לקנטר אותי, קנטרת אותי.

ראובן סיבלין: אני לא רציתי לקנטר.

ראובן סיבלין: אני רציתי לשאול שאלה משום שהיא שאלה שתישאל בוודאי גם על ידי גורמים משפטיים.

רוני בר-און: הכול יהיה בסדר.

ראובן סיבלין: בכל זאת באים אלינו, אומרים 'השר הקים ועדה', הוועדה שקלה ובאה ונתנה המלצות.

ראובן סיבלין: אתה בא ואומר לנו, חד משמעית, ההמלצות זה אפילו לא דומה.

רוני בר-און: אני אומר לכם, עוד פעם, שהתוצרים של הוועדה הם לא תוצרים שאני הייתי מרוצה מדרך הדיון שלה, מדרך קיום הדיון שלה, ולכן חתכתי את זה בהחלטה שאני חושב שהיא הולכת לכיוון של תושבי שדרות.

רוני בר-און: אתם רוצים להיאחז בדברים האלה, תביאו את זה למבחן של בג"צ, אין לי בעיה עם הדבר הזה.

רוני בר-און: את מה שאמרתי כאן, אני אצהיר בפני בג"צ.

רוני בר-און: וכשבאנו לפתרון הזה, אמרנו, זה לא יהיה פתרון רק כדי לייצר תקנות שאתם תאשרו אותן, ואמרתי שזה לא יהיה נייר או אבן אין לה הופכין, אלא הלכה למעשה זה ירוץ גם ברמת הביצוע.

רוני בר-און: אני דרשתי, בעקבות ההחלטות שלי, בעקבות התקנות שהבאתי אליכם, לקבוע בתקנות לוחות זמנים מזורזים לקבלת הפיצוי, אני יכול לומר אנסתי את רשות המסים להיערך לטיפול בתביעות בלוחות זמנים שהם כמעט אוטופיים, כמעט בלתי אפשריים.

רוני בר-און: ככלל, תביעה שתוגש כנדרש במסגרת המסלול הירוק, תקבל את החלטת המנהל, חבר הכנסת ריבלין.

רוני בר-און: בתוך 14 יום מקבלת התביעה תהיה החלטת מנהל, והפיצוי ישולם בתוך 7 ימים מיום החלטת המנהל.

רוני בר-און: קרי, מרגע הגשת התביעה עד לתשלום הפיצוי 21 ימים ובדרך ציוויתי לשלם גם מקדמות.

רוני בר-און: תביעה שתוגש במסלול האדום, כרוכה בראיות, כרוכה בבדיקת הראיות, 60 יום להחלטת מנהל ולביצוע התשלום.

רוני בר-און: אנחנו, אם תאשרו את התקנות, העבודה לפיהן תתחיל ממחר בבוקר, מהיום בצהריים, ואני אומר עוד פעם, מכיוון שתקנות זה חקיקה משנית, אנחנו, אני לא יודע איך להגיד את זה, נפעל לפי האוזן, נקשיב, נשמע, אם נגלה דברים שהתקנות האלה לא מסדרות, או דברים שהתקנות האלה לא יודעות לסדר, נבחן אותם, נביא להם תיקונים, נבקש מכם את האישור לתיקונים האלה, נדווח לכם על התיקונים האלה ונעבוד בצורה גמישה עם ההסדר שהצענו.

רוני בר-און: יתר על כן, אנחנו, הנהלת האוצר, ביקרנו לפני שבוע בשדרות ובמכללת ספיר.

רוני בר-און: כל הנהלת האוצר, לשכת השר, כל ראשי האגפים, פיזית, כל הנהלת האוצר, על 9, 10 אגפיה, ואני נתתי הוראה שאחת לחודש, בכל שבוע שני של החודש, הנהלת האוצר, על כל אגפיה, מתכנסת בשדרות, כדי לשמוע את התושבים, כדי לקבל פידבק גם על התקנות, גם על הדברים האחרים שחסרים, למשך 4 החודשים הבאים.

רוני בר-און: אם יהיה צורך, ואני מקווה שלא יהיה צורך, אבל אם יהיה צורך, אנחנו נאריך את זה גם מעבר לזה.

רוני בר-און: אני רק יכול לומר לכם שאם לא תאשרו היום את התקנות שאנחנו מציעים, כדי לחסוך מבוכה, אני מבקש מכם, בכל אופן, בהליך מזורז, לדון ולאשר את ההארכה של התקנות הקובעות את המסלול של הפיצוי האדום המורחב, כפי שהנהגנו עד אוגוסט 2007, כפי שהתחייבנו כהסדר ביניים גם לבג"צ.

רוני בר-און: אני קורא לכם עוד פעם לאשר את התקנות האלה ולתת לנו לעבוד בהם, ולהביא סוף סוף מזור למקום הזה שכל כך ראוי וצריך לו ואנחנו רוצים לסדר אותו.

ראובן סיבלין: כבר אנחנו מודיעים שאם לא יאושרו התקנות, אנחנו.

ראובן סיבלין: ..

רוני בר-און: ואני מודה לכם על הסבלנות ואם אתם רוצים לדבר עם המנהל הכללי של האוצר, הוא נמצא פה, וראשי רשות המסים נמצאים פה.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים לדבר גם עם השר, אבל.

רוני בר-און: לא, ודאי, השר הוא קורבן תמיד.

יעקב ליצמן: קורבן עולה, שעיר לעזאזל.

רוני בר-און: שעיר לעזאזל זה פעם בשנה, קורבן תמיד זה---

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה על דעתך ועל שהשכלת אותנו בכל השיקולים שהנחו אתכם בהכנת התקנות האלה.

סטס מיסז'ניקוב: יש פה רשימה של חברי כנסת שנרשמו, אני רק רוצה להזכיר לכם, רבותיי, לא לחזור על מה שכבר דיברנו, אנחנו היום באנו להצביע ולאשר, או לדחות את התקנות, או לאשר מסלול אחר.

סטס מיסז'ניקוב: לפני שראשון הדוברים מחברי הכנסת פותח, אני רוצה לתת בכל זאת למר דני דהן, מהעסקים בשדרות, להגיד כמה מלים.

דניאל דהן: בוקר טוב.

דניאל דהן: אני רציתי להתייחס לשתי נקודות.

דניאל דהן: קודם כל, בראשית דבריי חשוב לי דווקא להתנצל בפני מה שהיה בוועדת הכנסת, בפניך, יושב ראש הוועדה.

דניאל דהן: אני באמת מלווה את העניין הזה מקרוב, ואני יודע מה אתה עשית לטובת שדרות וכמה הובלת וכמה נלחמת, עד השעות הקטנות של הלילה.

דניאל דהן: ובזה אני רוצה להגיד קודם כל תודה ולהתנצל בשם האנשים.

דניאל דהן: אני גם יכול לנסות גם להבין את הלחץ.

דניאל דהן: כל יום שעובר אצלנו זה כמו שנה.

דניאל דהן: לא לשכוח שאנחנו עוברים הרבה מתחים והרבה בעיות.

סטס מיסז'ניקוב: יש הבדל בין הלחץ לבין זה שבן אדם בא כשכיר חרב, לעשות לכם נזק, לא לי.

סטס מיסז'ניקוב: לכם נזק.

סטס מיסז'ניקוב: והוא הצליח.

דניאל דהן: בעניין השני, חשוב לי רק דקה להתייחס רגע לדברי השר.

דניאל דהן: אני לא עורך דין ולא שר אוצר.

דניאל דהן: שמעתי פה מונולוג מאוד מאוד ארוך ומיוחד ומשכנע.

דניאל דהן: אני רק בעל מכולת בשדרות ויהיה לי מאוד קשה להתמודד, אבל אני יכול לתת רק עובדות.

דניאל דהן: הוא מדבר על ה-16 למאי 2007, מאז שהכריזו על המחלה הקשה.

דניאל דהן: משרד הביטחון החליט שלשדרות יש מחלה קשה שעדיין לא מצאו לה שום פתרון.

דניאל דהן: זה שמשרד הביטחון מאחר בשבע שנים להכריז שאני חולה סרטן, זה בעיה של משרד הביטחון.

דניאל דהן: שר האוצר לא צריך ללכת בעקבות ההחלטה של ההכרזה של משרד הביטחון.

דניאל דהן: כולם יודעים כמה רגליים התעופפו במהלך השבע שנים האחרונות וכמה אנחנו סובלים.

דניאל דהן: זה שאין לנו את הכוח כבר להתמודד, גם נפשית וגם ביטחונית וגם כלכלית, אז אנחנו אומרים שבחלק של המחלה הקשה קיבלנו.

דניאל דהן: קיבלנו את זה שאנחנו צריכים לנהל חיי שגרה כשטילים נופלים עלינו.

דניאל דהן: אבל בחלק האחר, ששר האוצר והממשלה מסוגלת לתת פתרון, למחלה הזו יש תופעות לוואי, ואחת מתופעות הלוואי, גם אקמול אנחנו מבקשים, שזה החלק הכלכלי.

דניאל דהן: אני אפילו לא מדבר על סוג הפיצוי, אני לא מדבר על התקנות, ואני אמרתי את זה גם כששר האוצר בא לבקר, ואני מברך על ההחלטה שלך, כי סוף סוף הרגשנו, גם מוראלית, שלפחות יש לנו עם מי לדבר פעם בחודש, כי עד היום אנחנו שנתיים מרגישים שאנחנו מדברים לקירות.

דניאל דהן: תמיד זה צריך להיות דרך בג"צ, ואני לא מבין למה.

דניאל דהן: למה אנחנו לא יכולים לשבת בהידברות, כמו שאתם יושבים כל כך כל הזמן עם מר עופר עיני, עם כל מי שמשבית לכם את המשק, עד השעות הקטנות של הלילה.

דניאל דהן: למה?

דניאל דהן: אתה עכשיו פה נוקט במספר של 600 מיליון שקלים.

דניאל דהן: תבוא עם המספר הזה תגיד 'זה מה שיש לי להציע לכם, זה התסריט שיש לי'.

דניאל דהן: למה לא לשבת איתנו?

דניאל דהן: לא צריך עד השעות הקטנות של הלילה.

דניאל דהן: יומיים, שלושה ימים, נציגים, עם האנשים שלך הכל כך בסדר שהיו פה, שבו יומיים ותראו איזה הסדר מסודר ומכובד, שפעם אחת תצאו לעיתונות כשאנחנו אומרים 'תודה למשרד האוצר ותודה לממשלה'.

דניאל דהן: אבל אתם הולכים בדרך אחרת.

דניאל דהן: לא רוצים לתת לנו רשות דיבור, הבאתם אותנו פעם אחת לוועדה שהקמת, הוצאנו קיטור ואמרתם לנו 'תלכו, אנחנו נחליט מה טוב בשבילכם'.

דניאל דהן: וכל פעם אתם באים עם החלטה ואנחנו אומרים 'זה לא טוב'.

דניאל דהן: מה אנחנו כבר צריכים להתחנן.

תושב שדרות: דני, הבית שלי נפגע מקסאם.

סטס מיסז'ניקוב: אדוני, אני מבקש ממך, שב, תקשיב.

תושב שדרות: מה קרה לך, אתה?

תושב שדרות: הבת שלי במצב קשה, אשתי במצב.

תושב שדרות: ...

סטס מיסז'ניקוב: רק אני מבקש ממך, אדוני, תנסה לא להתפרץ, בסדר?

תושב שדרות: בסדר.

תושב שדרות: אני רוצה להגיד לו שלום.

סטס מיסז'ניקוב: לא, לא, אדוני.

תושב שדרות: אני אוהב אותך, נשמה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה, אני אוהב אותך גם.

תושב שדרות: כל שדרות אוהבים אותך.

סטס מיסז'ניקוב: את זה ראיתי היום בוועדת הכנסת.

סטס מיסז'ניקוב: אוקי.

דניאל דהן: ופה אנחנו מבקשים שאתם צריכים להבין שהבעיה הכלכלית היא פינאטס אחד קטן, שבחלק הזה אתם צריכים לנקות את המצפון שלכם ולתת.

דניאל דהן: אם החלק הרטרואקטיבי הוא בעייתי, שאתם לא יודעים למדוד אותו, תתנו סכום חד פעמי לכל בעלי העסקים, תמצאו איזה נוסחה פשוטה.

דניאל דהן: עד לפה, תגידו 'אנחנו יודעים שסבלתם שבע שנים, קחו'.

דניאל דהן: מינימלי, תתנו אוויר, ופה בואו נמצא נוסחה חדשה.

דניאל דהן: המחלה הקשה, עדיין לא מצאתם לה תרופה, ברגע שתמצאו את התרופה למחלה הקשה, אנחנו לא רוצים שום פיצוי ולא רוצים שום דבר.

דניאל דהן: אנחנו נחזור לחיים שלנו.

דניאל דהן: כל עוד שהמחלה היא בעינה, חבר'ה, תתייחסו אליה.

סטס מיסז'ניקוב: ברשות היושב ראש, מר דהן,אני רוצה לשאול, אני מבקש שתאמין, זאת אומרת, אתה לא חייב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו, חברי הכנסת, רוצים לעזור לתושבי שדרות.

דניאל דהן: אני מאמין.

ראובן סיבלין: אפילו לצורך הדיון, קבל את זה.

ראובן סיבלין: שר האוצר יודע שאנחנו מתכוונים לתת מידה מסוימת של רטרואקטיביות, השאלה כמה אנחנו יכולים לעשות מבלי שהאוצר יאמר 'עד כאן'.

ראובן סיבלין: אנחנו, בשבוע שעבר, הצענו הצעה מרחיקת לכת, שיהיה כמעט שנה וחודש, מיוני, ואנשי שדרות שהיו כאן, דחו את זה.

ראובן סיבלין: עכשיו מה קורה?

ראובן סיבלין: אם אתה רוצה הכול, אתה יכול בסוף להימצא במצב שאם אתם לא רוצים את זה, יאושרו התקנות כפי שהן.

ראובן סיבלין: השאלה האם אתם נותנים לנו את החופש או את האפשרות ללחוץ על הממשלה שתהיה מידה מסוימת של רטרואקטיביות.

ראובן סיבלין: למשל חבר הכנסת חרמש הציע עד ינואר 2007, לתת לכם 5 חודשים.

ראובן סיבלין: חבר הכנסת ליצמן הציע עד יוני ויכול להיות שהאוצר לא מסכים עד יוני, כי הוא לא הסכים אז.

ראובן סיבלין: ואולי יכול להיות שאנחנו נמצא את הדרך לעשות רטרואקטיביות שתעזור לכם לקבל רטרואקטיבית.

ראובן סיבלין: או שאתם באים ואומרים, נקבל איזה שהיא מידה של רטרואקטיביות, או שאתם אומרים 'לא, או 2005, או לא כלום'.

ראובן סיבלין: וזה אני רוצה לדעת, כי אני מדבר עם אנשי שדרות ואני שומע תשובות אחרות מאנשים שונים.

ראובן סיבלין: אני מבין שלאחר מכן יש עסקים קטנים ויש עסקים גדולים ויש מסלול ירוק ומסלול אדום ויש כל מיני דברים שהם קשים, ההצעה שלך לתת סכום חד פעמי ואחר כך לאשר את התקנות כמו שהן, הן מצוינות לשר האוצר מבחינה תקציבית אבל הן מסוכנות למדינה שלנו מבחינת תקדים, כי אני יודע מה יכול לקרות מחר או מחרתיים, אם חלילה פתאום אנחנו נמצאים במצב שבו---

דניאל דהן: אבל אנחנו תקדים של 8 שנים כבר.

ראובן סיבלין: אני רק אומר,ף תראה, לי היום באופוזיציה קל מאוד לדבר, מה אכפת לי.

ראובן סיבלין: אם לא תסכימו, זה טוב, ואם תסכימו, מצוין.

ראובן סיבלין: לכן אני עכשיו מדבר איתך, עם אנשים, עם אותו אינטרס.

ראובן סיבלין: כולנו רוצים להגיע למצב שבו תקבלו כמה שאנחנו יכולים לבוא לידי הבנה עם הממשלה.

ראובן סיבלין: רק אם תרשו לנו.

ראובן סיבלין: אם תבואו ותגידו 'לא, ייקוב הדין את ההר'.

סטס מיסז'ניקוב: אני מציע שנתקדם, אחרת אנחנו נשב פה כל היום ולא נחליט על כלום.

סטס מיסז'ניקוב: תודה, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן סיבלין: אנחנו מבקשים לעזור לכם.

ראובן סיבלין: אנחנו לא רוצים לייצג בתור מסכנים.

ראובן סיבלין: חרמש, אתה מכיר אותנו, שראית אותנו בכבישים נלחמים, ראית שאנחנו זורקים, יש לנו ילדים, שנפגענו מקסאמים, לא עשיתי טעות בעסק שלי שאני פתחתי איזה עסק ונכשלתי פה.

ראובן סיבלין: יש לי חנות של 200 מטרים, היום אני שוכר דירה באשקלון, אני משלם משכנתא בשדרות, אני משלם מסים מלים בשדרות, איפה קיים דבר כזה?

ראובן סיבלין: ואתם יודעים שאני צודק, אני לא בא להיראות מסכן, הילדים שלי פגועים, אנחנו צריכים לקבל צל"ש, לא באנו לבקש נדבות.

ראובן סיבלין: תנו לנו כח, בבקשה, אנחנו מתחננים מול כולכם פה, תנו לנו כח להחזיק מעמד.

ראובן סיבלין: הזוגיות שלנו נפגעה, הבתים שלנו נפגעו, הילדים שלנו נפגעו, הסחורה שלנו, שאנחנו לא יודעים.

ראובן סיבלין: ..

ראובן סיבלין: תסתכלו לשמים ותגידו, תעצרו לנו את הביטחון במלחמה הזאת שיש, שיש לה התחלה ואין לה סוף ואנחנו נוותר על הכול, אנחנו לא צריכים כלום.

ראובן סיבלין: אנחנו מספיק גברים, בעלי משפחות.

ראובן סיבלין: היום אני אבא שצריך להוביל משפחה, אני לא יודע איך להסתכל לילדים שלי, אני לא יודע איך להסתכל לילדים, אני לא מוביל, אני מובל.

ראובן סיבלין: אני כבר לא יודע מה לעשות, אנחנו בחרדות.

ראובן סיבלין: אנחנו לא מבקשים מה שעשיתם בצפון.

ראובן סיבלין: יש לכם טעות, תעזרו לנו, שיקום מישהו מכם ויהיה גבר ויגיד 'השנה אתם לא משלמים מסים, חצי שנה'.

ראובן סיבלין: תעזרו לנו, על מנת להתקיים.

ראובן סיבלין: שום בן אדם לא עזר לנו עד היום.

ראובן סיבלין: 50% מסים אתה פטור.

ראובן סיבלין: היום.

סטס מיסז'ניקוב: במשך שנתיים.

סטס מיסז'ניקוב: תיקון שלנו, של חבר הכנסת חרמש ושלי, שנתיים אתה פטור מארנונה, 2007, 2008, 50%.

ראובן סיבלין: סליחה, סליחה שאני מפריע לך, ואני יודע שאתה הולך איתנו ואתה היית בשדרות.

ראובן סיבלין: אתם ראיתם איך השר אבי דיכטר בטלוויזיה, מול כל התקשורת, איך הוא התנהג בצבע אדום וכל השגרירות וכולם.

ראובן סיבלין: אנחנו סובלים בשדרות, הילדים שלנו לא בבתי ספר.

סטס מיסז'ניקוב: הכול נכון, הכול נכון.

ראובן סיבלין: הילדים שלי גדלים בתסכול, כולם פגועים, פסיכולוגים מטפלים בהם.

ראובן סיבלין: אנחנו רוצים שתעזרו לנו.

ראובן סיבלין: אנחנו מאוד מבקשים, אל תדרכו אותנו.

ראובן סיבלין: כל מדינת ישראל איתנו, הם באים לקנות, ואני עבדתי בהאנגר 11, תודה רבה להם, ואני עבדתי בחיפה, ואנחנו מתארגנים.

ראובן סיבלין: אני אבא ל-3 ילדים, לא רוצה לעבוד בהאנגר כמו איזה מסכן, רק להביא פרנסה לבית.

ראובן סיבלין: אנחנו מרגישים שיש לנו ילדים ואין לנו אבא.

סטס מיסז'ניקוב: מאה אחוז.

סטס מיסז'ניקוב: תודה.

ראובן סיבלין: תעזרו לנו בבקשה, לא צריך למרוח.

סטס מיסז'ניקוב: אבל עכשיו אתה מקשיב לנו.

ראובן סיבלין: אנחנו רוצים לעזור כמיטב יכולתנו.

יעקב ליצמן: תודה רבה ליושב ראש, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אני חייב להעיר כמה דברים, מאיפה באו המסקנות שלנו ומה אנחנו רצינו ואדוני השר, אני חייב להגיד לך, גם ההצעה שלי כאן בוועדת הכספים, הייתי חוטף צעקות מאנשי שדרות, גם לי לא היה נעים, אבל הצעתי פשרה, מתוך אחריות.

יעקב ליצמן: אני מבין פוליטיקה, אני מבין שמר אלי אפללו יושב איתנו היום, חוגג איתנו, והוא שומר ראש עלינו, לשמור שהקואליציה תעבור את ההצבעה הזאת.

יעקב ליצמן: אני מבין, מכיר את הכול.

סטס מיסז'ניקוב: לא, הוא לא חוגג איתנו.

יעקב ליצמן: לא, אני התכוונתי מבחינת זה שהוא הולך לשמור שהחוק הזה יעבור.

יעקב ליצמן: אדוני השר, בכל זאת אני לא אסטה ואגיד בדיוק.

יעקב ליצמן: בכל הדיונים, ואני קראתי את פסק הדין של הבג"צ, ואני לא חסיד שוטה של הבג"צ.

ראובן סיבלין: זה לא פסק דין, זו החלטה.

יעקב ליצמן: החלטה, אתה צודק.

יעקב ליצמן: אני מנסה להמשיך.

יעקב ליצמן: או שיש פשלה מטעם משרד האוצר, שלא עידכן את פרקליטות המדינה מה להגיד בדיון, כי הם הגישו המלצות---

רוני בר-און: אני התנצלתי על זה.

יעקב ליצמן: רגע, תן לי.

יעקב ליצמן: אני שמעתי את כל מה שאמרת.

יעקב ליצמן: תאמין לי, כל מלה, אפילו לא דיברתי מלה אחת, שמעתי כל מלה ממה שאמרת.

יעקב ליצמן: תיקח את זה פור גרנטד שאני שמעתי וגם מבין מה שאמרת, תן לי רק להגיד.

יעקב ליצמן: עובדה שהגישו את זה, ואני מבין שחלק מהדברים שאמרת היום זה לקראת הדיון בבג"צ, כי רצית להבהיר שהכול לא נכון.

יעקב ליצמן: בסדר, מקובל עליי.

רוני בר-און: פה אתה מאשים אותי בדבר שאני לא יכול לעבור עליו לסדר.

רוני בר-און: אני מצטער.

רוני בר-און: אני לא אמרתי פה שום דבר שתכליתו למקום אחר מלבד לאוזני חברי ועדת הכספים.

יעקב ליצמן: תן לי רק, ברשותך, להגיד.

רוני בר-און: גם בתוך הדבר הזה כתוב שזה טיוטא, למיטב הבנתי, אני לא ראיתי את הדברים האלה.

רוני בר-און: אז תבדוק.

יעקב ליצמן: הנה, אני מקריא.

יעקב ליצמן: 'מנגד כך נמסר לנו בדיון היום החליט השר, מעבר להמלצות הוועדה'.

יעקב ליצמן: יש המלצות הוועדה---

רוני בר-און: אבל אתה לא יודע---

יעקב ליצמן: אני לא אומר שאתה לא צודק, אני אומר מה שהיה כאן.

רוני בר-און: חבר הכנסת ליצמן, אולי מסר את זה העורך דין של התובעים, של העותרים.

רוני בר-און: מאיפה אתה יודע?

רוני בר-און: אני מסביר לך מה היה אצלי.

רוני בר-און: רגע, יכול להיות שאתה לא מאמין לי?

יעקב ליצמן: מאמין.

רוני בר-און: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אבל הציגו את זה אחרת.

רוני בר-און: יכול להיות.

רוני בר-און: אם אתה מאמין לי, תגיד מעכשיו את כל מה שאתה רוצה.

רוני בר-און: תפסיק עם זה.

רוני בר-און: אני הסברתי לך שלא היתה לי החלטה ולא היתה לי המלצה.

רוני בר-און: היה מסמך פנימי שאורגן---

יעקב ליצמן: רגע אחד, אז הוא צריך לפטר את פרקליטות המדינה.

יעקב ליצמן: תעזוב אותי.

יעקב ליצמן: רגע אחד.

יעקב ליצמן: אם זה נכון מה שהוא אומר, אז פרקליטות המדינה העבירה מסמך לבג"צ לא נכון, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: ואני מכיר את מה שהוא אומר.

ראובן סיבלין: דרך אגב, השר, זה לא רעיון רע.

יעקב ליצמן: אפשר לחשוב שנהיה המגן של הבג"צ, תן לי רק להגיד מה שאני רוצה.

רוני בר-און: סליחה, אתה מוכן לשמוע את עורכת הדין מרשות המיסוי שהיתה בבג"צ באותו מעמד, כדי שתבין מה היה שם?

רוני בר-און: את מוכנה להגיד?

מיכל דויטש: מה שאתה מקריא כרגע זה במסגרת אמירות בעל פה שנאמרו במהלך הדיון.

יעקב ליצמן: על ידי שופט.

מיכל דויטש: לא.

מיכל דויטש: השופט בסוף סיכם א ת הדברים שנאמרו לו.

מיכל דויטש: הדיון הזה נערך לפני שנערך דיון אצל השר בטיוטת ההמלצות הכוללת.

מיכל דויטש: מה שאתה רומז ומה שאתם אוחזים ביד, זה מכתב---

ראובן סיבלין: מאה אחוז, אבל הטיוטה הוגשה כאילו היא מסמך וחבר הכנסת ליצמן לא מבין את העניין.

ראובן סיבלין: אתה אמרת דבר שהוא חשוב, כי אתה באת ואמרת עכשיו 'לא החליטו כלום'.

ראובן סיבלין: בעיני בית המשפט היה מצב שבו יש המלצות, אומר היום שר האוצר---

רוני בר-און: אבל גם זה לא נכון, חבר הכנסת ריבלין.

רוני בר-און: בחייכם, אתם עושים עוול.

רוני בר-און: אני מספיק אמרתי לכם מציאות שהיא כשלעצמה מספיק עגומה, מספיק עגומה, ונטלתי את גורלו המקצועי של משרד האוצר בידיי כדי לומר לכם את העובדים כהווייתן.

רוני בר-און: אל תיקחו את זה למקומות יותר רחוקים.

רוני בר-און: זה נמצא מספיק רחוק.

יעקב ליצמן: הדיון של הבג"צ---

סטס מיסז'ניקוב: אני רק רוצה להגיד לך, חבר הכנסת ליצמן, שאם באיזה שהוא שלב השר יילך, אל תיעלבו, כי השר נמצא איתנו מ-10:30, יש לו ישיבות אחרות.

סטס מיסז'ניקוב: הוא רוצה להיות איתנו, אבל אל תיעלבו.

יעקב ליצמן: אני לא נעלב.

יעקב ליצמן: אני חושב שחשוב שהשר ישמע את זה.

יעקב ליצמן: מתי יש לו הזדמנות לשמוע פנינים של חברי כנסת?

יעקב ליצמן: אדוני השר, הדיון בבג"צ היה ב-5.3, מעבר למה שאת אומרת, שההחלטות של השר, אבל תנו לי רק להעיר כמה דברים.

יעקב ליצמן: הבג"צ בסעיף י' של ההחלטה שלו אומר כך 'הואיל ונושא הרטרואקטיביות בוודאי יידון בוועדת הכספים' הוא לא מביע עכשיו דעתו.

יעקב ליצמן: זה מה שהוא אומר.

יעקב ליצמן: ולכן זה ברור שבג"צ הבין ורוצה שוועדת הכספים תדון על נושא הרטרואקטיביות ואכן בוועדת כספים דנו.

יעקב ליצמן: שני דברים היו בפני ועדת הכספים, אדוני השר.

יעקב ליצמן: שני נושאים.

יעקב ליצמן: אל"ף, היה הנושא שחבר הכנסת שי חרמש הביא לפנינו כל מיני הערות.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד, רובן הערות רציניות, ואחר כך היה הנושא של הרטרואקטיביות.

יעקב ליצמן: שני נושאים, כל אחד בנפרד.

יעקב ליצמן: אנחנו בוועדה החלטנו, אדוני השר, ביקשנו, זאת אומרת לא היתה שום החלטה, אבל זה היה פחות או יותר רוח הדברים של כל חברי הוועדה אל"ף, לא לשנות שום דבר ממסקנות של הוועדה, לא לקבל את ההוראות של חבר הכנסת שי חרמש, בכדי לא לפתוח את כל הנושא מחדש.

יעקב ליצמן: מצד שני, אמרנו שנושא הרטרואקטיביות כן.

יעקב ליצמן: עכשיו התחיל דיון.

יעקב ליצמן: היתה הצעה שבהתחלה דיברו בכלל בנושא של נובמבר 2005.

יעקב ליצמן: זה היה התאריך הראשון, שזה כביכול היה לא בהמלצה, רק בטיוטא של הוועדה.

יעקב ליצמן: דבר שני היה מה שאתה החלטת, אדוני, נדמה לי ב-1 לשביעי 2007.

רוני בר-און: אני ביקשתי על ה-15 או ה-16 במאי 2007.

רוני בר-און: החלטתי.

יעקב ליצמן: באו חברי כנסת, בתוכם מה שנקרא חבר הכנסת ליצמן, והוא נציע פשרה.

יעקב ליצמן: למה פשרה?

יעקב ליצמן: מאיפה נובעת הפשרה?

יעקב ליצמן: מאיפה נובע התאריך הזה, יוני 2006?

יעקב ליצמן: התאריך הזה נבע שקיבלנו מפה של הקסאמים.

רוני בר-און: אין דבר כזה.

רוני בר-און: אני ניסיתי לקבל את זה ארבעה חודשים ממשרד הביטחון, הוא קיבל את זה מראשי רשויות.

רוני בר-און: אף אחד לא יכול להתייצב על זה.

רוני בר-און: אני ראיתי את הרשימה של חבר הכנסת חרמש, הוא יודע שברגע שאני אלך לפי קריטריונים של כמה קסאמים ביום ומה רצף הימים בחודש, הם שלוש שנים לא יקבלו פיצויים.

ראובן סיבלין: גם קסאם אחד משבש לנו את החיים.

יעקב ליצמן: תן לי.

סטס מיסז'ניקוב: רבותיי, מ-10:30 השר נמצא איתנו, קצת הבנה.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבקש, וזו גם בקשה אישית שלי.

ראובן סיבלין: אתה לא יכול לגרש אותו כשמגישים קפה.

ראובן סיבלין: זה לא יפה.

ניסן סלומינסקי: בוא נראה אם אפשר להתלכד.

יעקב ליצמן: ובכן, אדוני השר, אני אומר ככה.

יעקב ליצמן: אני חושב שהפשרה שלי היתה רצינית.

יעקב ליצמן: לעומת זאת יש הצעה של חבר הכנסת אהרונוביץ שאומרת 2005.

יעקב ליצמן: אני אומר ככה, אם אדוני השר חושב שפה ושם, חודש, חודשיים, אם יש איזה שינוי, נו, לא עומד על זה, אבל חייב להיות שלדעתי מתי שהתחילו ליפול הקסאמים הרציניים צריך להיות התאריך.

יעקב ליצמן: זו דעתי.

רוני בר-און: אני חייב לצאת.

רוני בר-און: אני מודה לכם על הסבלנות.

רוני בר-און: אני חושב שזה יום לא פשוט.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו ממשיכים לעבוד.

שי חרמש: השר, רק מלה אחת קטנה.

שי חרמש: שימו לב על מה אנחנו מדברים.

שי חרמש: מוצע פה הסדר וזה היה, אני מוכרח לומר, בקשיים מרובים לטובת האוצר, שאין ויכוח על ההסדר.

שי חרמש: בחנו אותו, ההסדר הזה לאין שיעור גובר על הסדר הפיצויים של הצפון בקיץ 2005.

שי חרמש: אני רק אומר דבר אחד, לגבי העסקים הקטנים בשדרות, מסלול ההוצאות שלא היה בהסדר בצפון, הוא מענה אולטימטיבי הייתי אומר ל-90% מהבעיות שישנן.

שי חרמש: שימו לב, עיקר העבודה שנעשתה אין עליה עוררין לא משדרות, לא ממני, כי אני מבין שלא צריך חובת הוכחה לדעותיי בנושא שדרות, הוויכוח הוא כרגע על תחולה.

סטס מיסז'ניקוב: אתה משחרר את השר?

שי חרמש: כן, רציתי רק להגיד לו את הפתיח.

שי חרמש: אני מדבר כרגע על התחולה.

שי חרמש: התחולה, כמו הרבה דברים בבניין הזה, לא נעים להגיד, שאלה של תן וקח, משא ומתן עד לאן אפשר למתוח.

שי חרמש: אני חושב שמן הראוי היה לתת פרק זמן ארוך יותר מאשר 16 למאי, ושמתי לפתחה של הוועדה בישיבה הקודמת, לא כי אהבתי את זה, אנשי שדרות, לא כי זה הפתרון הטוב, הפתרון הטוב ביותר מתחיל באפריל 2001, כשנפלה המרגמה הראשונה על מחסן בקיבוץ נחל עוז.

שי חרמש: מה אפשר לעשות, כמו במערכון של הגשש, 'רוצה רוצה, זה לא יוצא', אי אפשר להביא את זה.

שי חרמש: המועד השני שאמרנו, היציאה מגוש קטיף, עם הדיליי לנובמבר 2005.

שי חרמש: אני מודיע לכם, זה לא יעבור, האוצר לא ייתן להעביר את זה.

שי חרמש: נחזור לבג"צ.

שי חרמש: אני רוצה להשמיע את קולם של שדרות ולומר דבר חשוב, חבר'ה, בין דילמה לקחת היום הצעת הסדר בקונצנזוס מלא, כולנו מרגישים שהיא יותר טובה מאשר הקודמת, אני אומר את זה גם ברמה המקצועית, גם כאיש שדרות.

שי חרמש: הוויכוח הוא כרגע האם נרוויח עוד שלושה-ארבעה חודשים, או האם נפסיד עוד שלושה-ארבעה חודשים.

שי חרמש: אני רוצה להגיע עם האוצר למצב שאנחנו יוצאים מפה היום עם הסדר, הלילה, כיוון שממחר בבוקר סופרים 14 יום ומי שהולך בירוק מקבל את הכסף ביד.

שי חרמש: הסתובבתי בשדרות ביום שישי, ראיתי את התמונה, הייתי גם אצלך, השארתי לך פתק במשרד, מר דני דהן.

שי חרמש: הייתי?

שי חרמש: יפה.

שי חרמש: עם הפתרון אני הצעתי את ינואר 2007, כדי להעמיד את האוצר במבחן ולומר לו, אדוני, ירום אריאב, אם אתה לא מוכן ללכת לפחות על ינואר 2007, גם אני אומר נלך לבג"צ.

שי חרמש: אבל אני לא רוצה למתוח את זה מעבר לזה, בגלל ויכוח על עוד חודשיים-שלושה.

ראובן סיבלין: הצעת הוועדה היתה יוני 2006.

ראובן סיבלין: לצערי הרב, התחננתי בפניכם להסכים.

ראובן סיבלין: לא הסכמתם.

ראובן סיבלין: גם חבר הכנסת אהרונוביץ אמר שהוא לא רוצה להצטרף לבקשה הזו.

ראובן סיבלין: אנחנו היום פונים אליכם, מר דני דהן, אני לא יודע מי הנציג, האם אתם נותנים לנו---

ראובן סיבלין: אבל אתם לא תסכימו.

ראובן סיבלין: אנחנו יכולים לא להסכים.

ראובן סיבלין: למה אין הידברות איתנו?

סטס מיסז'ניקוב: רבותיי, אני רוצה לתת זכות דיבור לחבר הכנסת שי חרמש שיציע משהו ואז אנחנו מגיעים להצבעה.

שי חרמש: התלבטנו ארוכות לא בתוכן התקנות.

שי חרמש: אני שוב אומר את זה לפרוטוקול.

שי חרמש: התקנות האלה משובחות.

ראובן סיבלין: אני מזהיר רגע, אם ההצעה תהיה כזו---

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש ממך.

שי חרמש: לשמחתנו הרבה אין מחלוקת לגבי התקנות, הן תקנות משופרות לעילא ולעילא, כפי שידע הצפון במלחמה, גם תושבי שדרות רואים בזה ברכה.

שי חרמש: הוויכוח היחיד היה על נושא הרטרואקטיביות.

שי חרמש: אני רוצה להציג פה היום על השולחן את הדרישה של חברי ועדת הכספים שמועד תחולת התקנות יחול מ-1 לנובמבר 2006 כדרך של פשרה---

ראובן סיבלין: אני חושב שאתה חוזר בך מינואר 2007.

שי חרמש: חבר הכנסת ריבלין, אני לא יכול להציע שתי הצעות לשני מועדים.

ראובן סיבלין: בסדר, אז אתה חוזר בך.

ראובן סיבלין: אם העניין יהפוך פוליטי, שפתאום קדימה---

שי חרמש: הוא לא פוליטי.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת ריבלין, חבר הכנסת חרמשה הציע בשם כולנו את ההצעה.

שי חרמש: אני מציע על דעת חברי הוועדה, חבר הכנסת רובי, היתה תביעה אחת ללכת למועדים של נובמבר 2005, היתה הצעה שנייה לגבי יוני 2006, היתה הצעה שלישית שלי של ינואר 2007.

שי חרמש: החלטנו כולנו להתלכד סביב מועד אחד, והוא ה-1 לנובמבר 2006.

שי חרמש: ירום אריאב המנכ"ל, מר יהודה נסרדישי, אנחנו מבקשים מכם לכבד את רצון חברי הכנסת את התחושה שצריך לתת היום מענה מיידי, תושבי שדרות חייבים לחזור הביתה בעוד שעתיים בידיעה שישנו פתרון מחר בבוקר.

שי חרמש: אם דעתנו זאת של כלל חברי הכנסת, קואליציה ואופוזיציה מקובלת, ראו את ברכת דרכנו לממש את התקנות כאן ועכשיו.

שי חרמש: תודה רבה.

יהודה כהן: בשם ארבעה אולמות בשדרות מבקש שכל נושא של האולמות ייכנס להסדר, כי הם לא במסלול אדום ולא במסלול ירוק.

יהודה כהן: הם לא בנושא של הגבלה, הם סגורים, אין עבודה, הם לא בהסדר, הם לא מפוצים בהסדר ואני מבקש שלפרוטוקול ייכנס.

אלי אפללו: אני מברך על ההסכמה שכל חברי הכנסת הגיעו.

אלי אפללו: אני חושב שזה באמת תקדים שוועדת הכספים כולה מתאחדת בעניין הזה.

אלי אפללו: יחד עם זה, אני חושב שבנושא של האולמות שלא מטופל, לא נלקחו בחשבון בעניין הזה, אני מבקש, אדוני היושב ראש, לדון באופן נפרד.

אלי אפללו: אי אפשר עכשיו ברגע הזה להכניס את זה, כי זה יפגע.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר גמור.

אלי אפללו: אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, שנדון בהקדם, פה בוועדה, כדי שלא יקופחו גם בעלי האולמות.

אלי אפללו: גם להם יש משפחות, גם להם יש אנשים שעובדים.

סטס מיסז'ניקוב: רבותיי, אני מעלה להצבעה את ההצעה של חבר הכנסת שי חרמש, בשם כל חברי הוועדה ואני רוצה להגיד לכם שזו פשרה כואבת, גם מצד חברי ועדת הכספים, אבל גם מצד משרד האוצר ואנחנו כמובן מצפים מהממשלה, מהאוצר, לא למשוך את ההצעה של התקנות האלה ברגע שאנחנו מצביעים על ה-1 לנובמבר 2006.

ראובן סיבלין: יש רק הערה אחת לפני שאנחנו מצביעים.

ראובן סיבלין: בפעם הקודמת מר סופר הצהיר לפרוטוקול, רק אני לא בטוח שהפרוטוקול קלט את זה, שנושא המסלול האדום יחול גם על המוסדות להשכלה גבוהה.

ראובן סיבלין: הוא אמר זאת.

ראובן סיבלין: אני מבקש שכך ייאמר בצורה מפורשת, כדי שלא ינערו חוצנם אחר כך מן העניין.

ראובן סיבלין: אם רשות המסים לא מעירה איזה הערה עכשיו, זאת אומרת שהיא מקבלת את הדברים שאמרתי.

ראובן סיבלין: מקבלת.

ראובן סיבלין: הנענוע בראש – מקבלת את דבריי.

שגית אפיק: אתה מצביע על ההצעה של 1 בנובמבר 2006.

סטס מיסז'ניקוב: מי בעד ההצעה כפי שהקריא חבר הכנסת חרמש, 1 לנובמבר 2006?

סטס מיסז'ניקוב: מי בעד?

סטס מיסז'ניקוב: מי נגד?

סטס מיסז'ניקוב: פה אחד.

סטס מיסז'ניקוב: ההצעה אושרה פה אחד.

סטס מיסז'ניקוב: מטעם האוצר, אדוני המנהל הכללי, אנחנו הצבענו, אתה שותק.

סטס מיסז'ניקוב: אתם לא מושכים את ההצעה.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר גמור.

סטס מיסז'ניקוב: עכשיו אנחנו נעבור לתקנות ושם אנחנו צריכים לשנות את המועדים, ואת זה אנחנו נעשה, רבותיי, אנשי שדרות, לבד, רק כחברי כנסת.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו אישרנו רטרואקטיבית.

סטס מיסז'ניקוב: תנו לנו לעשות את העבודה.

סטס מיסז'ניקוב: (הישיבה נפסקה ב-12:00 ונתחדשה ב-12:30)

מיכל דויטש: 'תקנות מס רכוש וקרן פיצויים, (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף) (הוראת שעה מס' 2), התשס"ח-2008'.

מיכל דויטש: ההסמכה, אנחנו מרחיבים אותה, גם מכוח סעיף 35 לחוק מס רכוש, מהטעם ששדרות ועוטף עזה לא היה ישוב ספר בתקופה שלפני 16 במאי 2007 ולכן בהגדרה 'אזור הכרזה', אנחנו נוסיף את הסיפא 'המוכרז בזה ישוב ספר מיום' שזה יהיה 1 בנובמבר 2006 ועד 31 לדצמבר 2008.

זאב אלקין: זה סמכות של מי להכריז על זה?

מיכל דויטש: שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת.

זאב אלקין: לא צריכים פה שר ביטחון?

מיכל דויטש: לא.

מיכל דויטש: שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, ולכן ההסמכה בתקנות תהיה גם מכוח סעיף 35 שהוא הסעיף שמעניק לשר האוצר את הסמכות להכריז ישוב ספר.

זאב אלקין: וזה מקובל על משרד האוצר?

מיכל דויטש: ברגע שקבעו שיהיה נזק עקיף, בגין נזק שאירע מ-1 בנובמבר, על פי החוק הראשי, חוק מס רכוש, לא ניתן לשלם נזק עקיף במקום, אלא שהוא ישוב ספר ולכן זה תנאי מקדמי לתקנות בעד נזק עקיף.

מיכל דויטש: תקופת הבסיס שהיא רלוונטית למסלול המחזורים, כפי שהיא מונחת לפניכם, היא מוגדרת פה, התקופה המתחילה מיום 1 במאי 2006 ועד 30 באפריל 2007, מטעם שתקופת הפיצוי מתחילה במאי 2007.

מיכל דויטש: עכשיו יש לנו שני מקטעים.

מיכל דויטש: המקטע הראשון של הפיצוי, לא הבסיס, הוא 1 בנובמבר 2006, עד 31 בדצמבר 2007, ותקופת הבסיס בשלו תהיה נובמבר 2005 עד אוקטובר 2006, שנה שלפני.

מיכל דויטש: 12 חודשים מיצוע של השנה הזו, שקדמה לתקופת הפיצוי הראשונה, המקטע הראשון.

מיכל דויטש: המקטעים השני, השלישי והרביעי, של שנת 2008, תקופת הבסיס בשלהם תהיה השנה שקדמה, משמע שנת 2007.

מיכל דויטש: במסלול הירוק, אם תראו, אנחנו הרי אמרנו שסך כל הפיצוי במסלול הירוק מחזורים, לא יעלה על 2 מיליון שקלים, שזה חלק יחסי ממה שהיה מ-2007.

מיכל דויטש: עכשיו, בגין 1 נובמבר 2006, עד 31 לדצמבר 2007, זה יהיה שלושה מיליון שקלים, כאשר במסלול ההוצאות זה או 3 מיליון שקלים, או הממוצע החודשי של מחזור עסקאותיו של הניזוק בתקופת הבסיס הרלוונטית, שדיברנו עליה כרגע, שהוא מוכפל ב-14, כי יש לנו שם 14 חודשים.

מיכל דויטש: הפרשי פיצוי.

מיכל דויטש: כפי שמנוסחות התקנות כרגע המיליון שקלים, בשל כל מקטע, השני, השלישי, ורביעי, זה מיליון, פלאט.

מיכל דויטש: בהוראת ביצוע שהעברנו אליכם ראיתם שבעצם אנחנו עושים שלושה מיליון נע, במובן שאם במקטע השני האדם תבע מיליון וחצי ושילמתי לו מיליון (זה רק לגבי 2008), במקטע השלישי הוא תבע חצי מיליון, שילמתי לו חצי מיליון, במקטע הרביעי הוא תבע חצי מיליון.

מיכל דויטש: את החצי מיליון העודף, שלא שילמתי לו, בשל המקטע השני, ובגלל שסך כל הפיצוי לא עלה על 3 מיליון, אני משלמת לו את החצי מיליון הנוספים, בשל התביעה במקטע הרביעי.

מיכל דויטש: אנחנו נוסיף כאן הוראה לתקנות שמי שתבע בשל כל אחד מהמקטעים של 2008, במסלול ירוק, כלומר או הוצאות או מחזורים, ויש לו נזק לפי המסלול בו הוא בחר, בכל מקטע כזה, סך הפיצוי השנתי שלו לא יעלה על 3 מיליון שקלים.

מיכל דויטש: ולגבי מסלול ההוצאות, או המחזור, לפי הנמוך.

מיכל דויטש: בתחילה ותחולה, כפי שדיבר חבר הכנסת ריבלין בסוף הישיבה, תקנות אלה לא יחולו על ניזוק שהוא אחד מאלה, המלים 'מוסד להשכלה גבוהה' יורדות מפסקה 4, והמוסד להשכלה גבוהה עובר ל-ג'.

מיכל דויטש: יחול עליו רק מסלול אדום מורחב, לא מסלולים ירוקים.

מיכל דויטש: זה הטבה.

מיכל דויטש: מוסד להשכלה גבוהה, בכלל התקנות לא חלו עליו, עכשיו יחול עליו המסלול האדום המרוכך.

מיכל דויטש: פסקאות 5, 8 ו-10, לאי \

מיכל דויטש: תחולה של המסלולים הירוקים – אנחנו מוסיפים שם את שנת 2005 מהטעם שהיא הופכת להיות שנת השוואה לגבי המקטע הראשון.

מיכל דויטש: פסקה 14, הוא הודיע לרשות המסים על פתיחת עסקו לאחר 1 במאי 2006, זה היה רלוונטי כאשר תקופת הבסיס היתה בדבר הזה.

מיכל דויטש: ברגע שתקופת הבסיס לגבי המקטע הראשון זזה שנה לפני 1 בנובמבר 2006 ולגבי המקטע השני, שלישי ורביעי, היא עברה ל-2007, אז לא יחול מסלולים ירוקים, מי שרוצה לתבוע במקטע הראשון מסלול ירוק, אם הוא הודיע לאחר 1 בנובמבר 2005, ומי שרוצה לתבוע מסלולים ירוקים, מקטע שני, שלישי או רביעי, הודיע לרשות המסים על פתיחת עסקו לאחר 1 בינואר 2007.

מיכל דויטש: כל הזמן בהתאמה לתקופת הבסיס, שאני צריכה את הדיווחים.

מיכל דויטש: בפסקה 18, אנחנו נבהיר שאי הפעילות זה אי פעילות במקטע הרלוונטי בתקופת הפיצוי ושלא נתבע הפיצוי.

מיכל דויטש: מה שמופיע אצלכם כהוראת מעבר, אנחנו פשוט הכנסנו את זה לגוף התקנה.

מיכל דויטש: בשל כל אחד מהמקטעים השני, השלישי והרביעי, תוגש למנהל תביעה לפיצויים תוך שלושה חודשים מתום אותו מקטע, ולעניין המקטע הראשון, שזה היום הופך נובמבר 2006, עד דצמבר 2007, תוגש למנהל תביעה לפיצויים בטופס שקבע תוך שלושה חודשים מיום פרסומם של תקנות אלה.

סטס מיסז'ניקוב: רוצה להצביע?

מיכל דויטש: כן, ודאי.

סטס מיסז'ניקוב: מי בעד אישור התקנות בכפוף לשינויים?

סטס מיסז'ניקוב: מי נגד?

סטס מיסז'ניקוב: אושר.

סטס מיסז'ניקוב: אושר.

סטס מיסז'ניקוב: הישיבה נעולה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה.