ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 183, 2008-03-17 10:00

מיכאל נודלמן: בוקר טוב לכולם.

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיכאל נודלמן: הנושא היום זה הצעה לסדר היום – פיטורי עובדת ממוצא אתיופי ממשטרת התנועה הארצית.

מיכאל נודלמן: זו הצעה של חבר הכנסת שלמה מולה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

שלמה מולה: בוקר טוב לכולם.

שלמה מולה: אני שמח לראות גם את נציגי המשטרה, ואולי סוף סוף אנחנו נוכל לברר בדיוק את האמת, מה בדיוק קרה שם.

שלמה מולה: באופן אישי אני לא כל כך התרשמתי מתגובת השר והיו תשובות שהוא נתן וזה בכלל לא מן העניין, רק מסביב.

שלמה מולה: אנחנו רוצים להגיע דווקא למקרה עצמו.

שלמה מולה: אני עוד יותר שמח לראות גם את אנשי משרד הקליטה.

שלמה מולה: מה שאנחנו רוצים להתעסק בנושא הזה, לאו דווקא רק במקרה הזה, אלא לנסות קצת לגעת בבעיות התעסוקה של יוצאי אתיופיה, במיוחד במגזר הסטודנטים, האקדמאים, ולקחנו את הסיפור של אותה בחורה, מה שהתפרסם, על ידי העיתונאית הדס שטייף.

שלמה מולה: רצינו קצת להבין יותר, אל"ף מה קרה עם המקרה עצמו.

שלמה מולה: בי"ת, את בעיות התעסוקה אנחנו מכירים ויודעים, אבל גם בגלל תכנית החומש החדשה, מה משרד הקליטה, מינהל הסטודנטים או גופים נוספים מתכוונים באמת לעשות כדי להאיץ את התהליך הזה של קליטת יוצאי אתיופיה באקדמיה ואחרי שהם אקדמאים, ובלי כמובן לבקש שיעשו להם איזה שהן הנחות.

שלמה מולה: אני לא מאמין בזה, אלא דווקא לאפשר להם, בגלל היכולות שלהם, שיוכלו להשתלב במקומות תעסוקה.

שלמה מולה: לצערי הרב, רוב יוצאי אתיופיה עוסקים בעבודות כפיים, בעבודות קשות, ולכן אני זעקתי וכעסתי מאוד, אפילו באופן אישי.

שלמה מולה: עד שאנחנו מצליחים להוציא סוף סוף נשים לעבודה, אדוני היושב ראש, ולא משנה כמה כסף הן מרוויחות, זה חשוב, אבל להוציא אותן, שתוכלנה לצאת לעבודה, שנשים תהיינה דוגמה לילדים בבית, ויכול להיות שאיכות העבודה יכולה להיות מוטלת בספק, אבל זה לא משנה, היחס שאותה בחורה חשה היא תחושה רעה, תחושה לא נעימה, לכן המקרה הופך להיות חמור, גם אם לא בדיוק במאה אחוז הוא כפי שתואר, בגלל שמדובר במשטרת ישראל.

שלמה מולה: משטרת ישראל צריכה להיות דוגמה לשירות לאזרח והמשטרה צריכה להיות קצת יותר אפילו מכל גוף אחר שנותן עזרה.

שלמה מולה: היא מופקדת על אכיפת החוק, למעשה.

שלמה מולה: לכן אני אסכם את הדברים שלי ואני אגיד, אדוני היושב ראש, קודם כל תודה שאתה מקיים את הדיון.

שלמה מולה: שתיים, אני אשמח לשמוע מאנשי המשטרה על המקרה הספציפי הזה, ואחרי זה אולי נשמע את אנשי משרד הקליטה שיפרסו לפנינו את התכניות שלהם בנושא של העסקת אקדמאים.

שלמה מולה: כי אם בסופו של דבר החברה משקיעה המון כסף באקדמאים והאקדמאים לא ימצאו עבודה, לא משנה למה, יכולות להיות מיליון סיבות, אם הם לא ימצאו עבודה, זאת אומרת, כל העבודה שנעשתה, כל ההשקעות הולכות לטמיון ואני ביקשתי להרחיב את הדיון לנושא התעסוקה בכלל, אבל הייתי מאוד רוצה לשמוע קודם נקודתית על המקרה שהיה בתחנת המשטרה בבית דגן.

שלמה מולה: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: מי מהמשטרה יכול להסביר לנו מה קרה?

רפי פלד: אני סגן ראש אגף התנועה.

רפי פלד: כל מה שאתה אמרת פה וכל הדברים יוחסו לגביי ואני אחלק את התשובה שלי לשתיים, לגבי הנושא הספציפי הזה, ובמשפט אחד – להד"ם, לא היו דברים מעולם.

רפי פלד: והדבר השני, אני כן מוכן להרחיב מה עושה המשטרה למען יוצאי אתיופיה, כי זה נושא מאוד מאוד קרוב אליי ואני תיכף אפרט גם למה הוא קרוב אליי.

רפי פלד: לגבי המקרה של הגב' הנכבדה.

רפי פלד: אני אומר שמשטרת ישראל לא עוסקת בנושא הזה של ניקיון.

רפי פלד: יש קבלן שנותן שירותים לכל משטרת ישראל בנושא ניקיון, וגם בבית דגן, באגף התנועה, יש דבר כזה.

רפי פלד: שם מועסקות מספר רב של עובדות ניקיון, לא בשליטה שלי, לא בשליטה של אגף התנועה והעבודה נעשית שם לשביעות רצון, או לא, של הלקוחות, דהיינו המזכירות, ראש הלשכה, ראש האגף, סגן ראש האגף.

רפי פלד: מרגע שיש בעיה של ניקיון, אנחנו מעלים את הבעיה לקבלן עצמו, שהוא אזרח.

רפי פלד: הוא מספק מישהי טובה יותר, או בתקווה שתהיה טובה יותר.

רפי פלד: אני חושב שבתקופת החצי שנה האחרונה הוחלפו מספר עובדות, ללא שום בעיה, וגם הבחורה הספציפית שלגביה פעם ראשונה ששמעתי שהיא אתיופית, זה מהפרסום ברדיו.

רפי פלד: הבנות בלשכה, המזכירות, לא מצא חן בעיניהם סוג הניקיון ולכן באיזה שהוא מקום הן העלו את הדבר הזה ופנו לקבלן, על מנת להחליף אותה.

שלמה מולה: בשורה התחתונה, מה שאתה אומר לנו, העיתונאית המציאה את הסיפור?

רפי פלד: לאט לאט אני אומר את הדברים האלה.

רפי פלד: מה הסיבה שהדבר הזה יצא החוצה?

רפי פלד: לאלוהים פתרונים.

רפי פלד: אני יכול רק לנחש, מכל מיני סיבות.

רפי פלד: אני כמעט בטוח שזה לא מהגברת האתיופית.

רפי פלד: אני לא אוהב לקרוא להם ככה.

רפי פלד: אני כמעט בטוח שזה גם לא מהקבלן שלה.

רפי פלד: זה מתוך המשטרה, מישהו כנראה רצה אולי לסגור חשבון, עשה את מה שהוא עשה, רק נפל לא טוב.

רפי פלד: כי אם הוא היה נופל במישהו אחר, יכול להיות שעוד היה איזה זיק של משהו, לא אצלי.

רפי פלד: לא אצלי.

רפי פלד: למה?

רפי פלד: אני גרתי בערד קרוב ל-11 שנים, אשתי עובדת בסוכנות היהודית.

רפי פלד: אתה גם מכיר אותה, יעל פלד, ממרכז קליטה כלנית באשקלון.

רפי פלד: היינו אז במרכז קליטה יפית, בערד.

רפי פלד: אני אימצתי ילדה אתיופית בת 5 אצלי בבית, למשחק עם הילדים אחרי הצהריים, כי היא היתה יתומה מאבא ואמא.

רפי פלד: אשתי שותפה מלאה בעליית משה ועליית שלמה.

רפי פלד: כל חייה היא עוסקת בנושא של אתיופים.

רפי פלד: לא בכדי הבאתי פה איזה קצין שאולי קצת יספר מי זה רפי פלד.

רפי פלד: לכן להדביק לי דבר כזה, אני אומר להד"ם, לא היו דברים מעולם.

רפי פלד: אני התייחסתי לדבר הזה כאל עובדת ניקיון נטו, שיש נגדה תלונות על ניקיון והוציאו אותה.

רפי פלד: הדס שטייף דיברה איתי במוצאי שבת ושאלה אותי, סיפרתי לה את הכל.

רפי פלד: היא גם הסכימה איתי, בהכירה אותי.

רפי פלד: למה פורסמו הדברים למחרת?

רפי פלד: אולי זה טריגר טוב לוועדה פה, אולי זה גם מצוין, זה עולה לסדר היום.

רפי פלד: אני מוכן לשתף פעולה בכדי לעזור כמה שאפשר בתוך המשטרה, אבל לבוא ולשייך דבר לאחד שנושא את הדגל הזה?

רפי פלד: בכל מקום אני מחנך את הפקודים שלי לעבוד ללא הבדל דת, גזע ולאום.

רפי פלד: לבוא ולומר דברים כאלה?

רפי פלד: אישית, אני בא לפה כי אני מכבד את הבית ואני מכבד גם אותך ואני מכבד את כל מי שיושב פה.

רפי פלד: אני האחרון שהייתי צריך להגיע לפה בשביל להסביר וכאילו להצטדק.

רפי פלד: להד"ם.

רפי פלד: דרך אגב, היא לא פוטרה.

רפי פלד: היא עובדת.

רפי פלד: ודרך אגב, מי שנמצאת כרגע בתוך הלשכה ועובדת זה אתיופית אחרת.

רפי פלד: לא קרה שום דבר, רבותיי.

רפי פלד: לבוא ולעשות איזה משהו, אני לא רוצה את המניעים האפלים שמאחורי הכתבה, אבל באמת לא אני האיש.

רפי פלד: אם מישהו רוצה לשמוע מי האיש באמת, אז הבאתי קצין שהגיע אליי לא כקצין, והתפתח אצלי.

רפי פלד: הוא היום לא פקוד שלי, שלא תחשבו לרגע שיש לי איזה יחסים איתו או משהו כזה.

רפי פלד: הוא גם ביקש ממני להביא ספר שהוא הקדיש לי ב-2005, שהוא יקריא לכם מה הוא כתב פה.

אברהם מבורך: בוקר טוב לכולם.

אברהם מבורך: בהזדמנות הזו, אני מברך אותך בהצלחה, חבר הכנסת מולה.

אברהם מבורך: לא היתה לי את ההזדמנות.

אברהם מבורך: מחזיקים לך אצבעות.

אברהם מבורך: קודם כל, מבחינת עובדות, אני בחופשה.

אברהם מבורך: נולד לי בני בכורי, לאחר 12 שנות נישואין, ורפי התקשר אליי.

אברהם מבורך: זה לא משהו שכיח אצלי לקחת חופשות ארוכות, אבל סטיתי ממנהגי ואחרי שנולד לי הבן, החלטתי לקחת חודש חופש.

אברהם מבורך: אמרתי להם, 'חברים, הנה המפתחות, תנהלו, אני בחופש'.

אברהם מבורך: ולמה אני מספר את זה?

אברהם מבורך: היום הילד, בעוד שעה, בטיפת חלב, ואני לא אהיה איתו.

אברהם מבורך: חשוב לי היה להיות כאן, כי רפי התקשר אליי.

אברהם מבורך: ועוד עובדה אני אומר לכם, שלושה שבועות חלפו מאז שהבן נולד, כל חיי הוא, כל זמני הוא, אני לא בלופ, דהיינו, לא מכיר את העובדות של האירוע, גם לא דרך אמצעי התקשורת.

אברהם מבורך: וכשביקשתי מרפי לדעת את העובדות, או את המקרה, הוא אמר לי 'ידידי, לא רוצה לתת לך תחושה אולי של שטיפת מוח או משהו כזה, שאנשים יתרשמו בוועדה, אני מבקש ממך שתגיד מה שאתה חושב'.

אברהם מבורך: על כן אני אומר כמה משפטים.

אברהם מבורך: אל"ף, אני נמצא בסיטואציה לא כל כך נוחה.

אברהם מבורך: אני קורא לזה אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

אברהם מבורך: יוצרי זה הקהילה שאני יוצא חלציה, יצרי זה המצפון שלי.

אברהם מבורך: אני פה להגיד את מה שעל מצפוני ואני אקריא, בבקשה, ברשותכם, ספר שנתתי לרפי פלד.

אברהם מבורך: הוא היה מפקד המרחב שלי, דברים שכתבתי ב-20 לינואר 05'.

אברהם מבורך: אגב, לא ידעתי שאני אשב בוועדה הזו, כשכתבתי את הדברים האלה, וברשותכם, זה כמה משפטים, אז קצת אורך רוח: "לרפי פלד (האביר).

אברהם מבורך: על אחד מהמרחבים המורכבים במשטרה פיקדת, צעד אחד לפני כולם (זה היה הסיסמא שהוא טבע במרחב) אותו קידמת.

אברהם מבורך: ראשון ורחובות, ערים שעברו אורבניזציה חיש מהר, רמלה ולוד ערים מעורבות שאת המרקם החברתי בהם נזהרת שלא להפר.

אברהם מבורך: וממזרח, מודיעין, עיר בהתהוות שגובלת עם קו התפר.

אברהם מבורך: היית ברור, רהוט וקליט, השפה ששגורה בפיך מאפילה אף על פרקליט, כל הזמן דחפת קדימה והדהמת את כולם, הייה בטוח שבמרחב השפלה הטבעת חותם.

אברהם מבורך: היססת להבטיח, אך נאמן אתה לקיים, לא נשארת חייב לאיש, קיימת הבטחותיך לפני שאת תפקידך אתה מסיים.

אברהם מבורך: חוסך שבטו שונא בנו, לכן לעתים הפלקת וגם נתת צ'אנסים.

אברהם מבורך: אצלך אין חוכמות, כולם עומדים כמו צ'יפסים.

אברהם מבורך: אני יכול לומר בביטחון שעזבת במצפון נקי, יצאת גדול, ממש ענקי.

אברהם מבורך: מנהיגותך בשבילי היא דוגמה למופת וחיקוי.

אברהם מבורך: אתה לא רק מתאים לקידום, אתה גם ראוי.

אברהם מבורך: תחנות הצדק טוחנות לאט (כי לקח לו זמן לקבל את הדרגה) אך בבטחה, קודמת לדרגת תת ניצב, כדי לשמור על אדמות מדינתך, היום פקודיך הגדולים כקטנים, מצדיעים לך ומאחלים בהצלחה.

אברהם מבורך: ברגשי כבוד, הערכה ואהבה, מבורך אברהם' שזה אני.

אברהם מבורך: אני אתייחס דווקא למלה אהבה מכל מה שנאמר פה.

אברהם מבורך: אהבה זה הרגש החזק ביותר, יותר מעצב, יותר משנאה.

אברהם מבורך: השתמשתי דווקא במלה הזאת בשביל להמחיש באמת שאני אוהב את האיש.

אברהם מבורך: לדעתי זה המקרה הכי קלאסי של רשע וטוב לו וצדיק ורע לו.

אברהם מבורך: האיש הזה ובני ביתו חווים וחשים יום-יום, שעה-שעה, לא את העלייה האתיופית, את הקליטה שלה, וזו הציונות האמיתית.

אברהם מבורך: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: אבל יש לי שאלה.

מיכאל נודלמן: אנחנו מבינים עכשיו שפה משהו פה לא כמו שצריך להיות, אבל אתם, זה הגיע לוועדה לא סתם, בזה דנו במליאה, המליאה החליטה להביא את זה לפה לדיון.

מיכאל נודלמן: למה אתם שותקים?

מיכאל נודלמן: למה אתם מדברים רק פה?

מיכאל נודלמן: כי פה יושבים 20 איש, קוראים עיתונות אלפים.

רפי פלד: אדוני היושב ראש, שני דברים אני רוצה להגיד לך.

רפי פלד: דבר ראשון, אני חושב שכמו שעיתונאית פנתה אליי, חבר הכנסת מולה היה יכול לפנות אליי והיה מקבל את התשובה ויכול להיות שכל העסק הזה לא היה נוצר.

רפי פלד: דבר שני, להזכיר, אני קראתי את הפרוטוקול, הדיון עבר לוועדה לא כמקרה הספציפי הזה, אלא כמקרה רחב, רק בשביל כך הסכים השר להעביר את זה לוועדה.

רפי פלד: צריך לדייק, אני באתי לפה בכדי באמת.

רפי פלד: .. אני מחלק את זה לשניים, החלק הראשון זה להגיד להד"ם, לא היו דברים מעולם.

רפי פלד: החלק השני, לשמוע פה דברים ולומר – משטרת ישראל עושה הכול על מנת לקלוט את יהודי אתיופיה.

רפי פלד: אנחנו אוהבים אותם.

מיכאל נודלמן: למה אתם לא אומרים את זה בעיתון?

רפי פלד: הם שוטרים חרוצים, הם שוטרים טובים.

מיכאל נודלמן: היא פגעה בך.

מיכאל נודלמן: העיתונאית פגעה בך.

רפי פלד: מה אני אעשה?

רפי פלד: תציע לי.

רפי פלד: תביעת דיבה אני אעשה?

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לשלוח מכתב לעיתון.

רפי פלד: אתה צודק לא במאה אחוז, במאתיים אלף אחוז.

רפי פלד: היה על זה כמו שאומרים חשיבה בהתחלה ובסופו של דבר, אנחנו מכירים את טחנות הצדק, איך הן טוחנות, לאט מאוד וחבל על הזמן, ואני חושב שבאיזה שהוא מקום באתי לפה בכדי לומר שדבר ראשון, חבר הכנסת מולה, שהעלה את זה, אני חושב שבאיזה שהוא מקום אין לי שום כעס אפילו.

רפי פלד: כשאמרו לי 'תשמע, הוא העלה', אמרתי 'רבותיי, זה התפקיד שלו, הוא נבחר בשביל כך', כי אם באמת מפרסמים דבר כזה.

רפי פלד: ..

רפי פלד: אני יכול לומר לכם, אני עקבתי אחרי זה באינטרנט, נעשה נזק גדול מאוד ליהודי אתיופיה, כתוצאה מהאירוע הזה.

רפי פלד: התגובות של הציבור – אני בושתי ונכלמתי.

רפי פלד: כאילו לטובתי, אני רוצה לכתוב להם 'זה לא נכון, אל תכתבו את זה בכלל'.

שלמה מולה: אני גם מבין ואני אשמח גם לשמוע את דעתך.

שלמה מולה: ..

שלמה מולה: מי שמכיר אותי יודע, לפחות מי שעבדו איתי יודעים שאני לא כל יום שולף משפט ובא ואומר שהגזענות משתוללת בחברה הישראלית כלפי עולי אתיופיה.

שלמה מולה: אני בכלל לא האופי שלי ואני לא כזה, אבל כשאני שומע ולפחות על פניו, מה שהתפרסם, מה שאנחנו שמענו, מה שאני יודע גם, מאינפורמציות נוספות, האם אתה התבטאת כלפי הבחורה ואמרת לה 'את מסריחה'.

שלמה מולה: זו בעצם השאלה.

שלמה מולה: אין לי שום בעיה עם הניקיון, מי שלא עושה את עבודתו והוא צריך לעשות את עבודתו.

שלמה מולה: יש הבדל בין זה שאתה מבקר את הבן אדם, את עבודתו, לבין שאתה פונה אליו כאדם כשאתה אומר לו 'מסריח'.

שלמה מולה: אלה שני דברים שונים.

שלמה מולה: זה בעצם החוט.

רפי פלד: מה שאתה אומר, אתה צודק.

רפי פלד: אני לא הכרתי אותה בכלל, לא פניתי אליה, אין לי שום קשר עבודה איתה.

רפי פלד: חבר הכנסת מולה, אין לי שום קשר עבודה איתה.

רפי פלד: אני יכול להיות סגור בחדרי ומשם לצאת לישיבות, מדן ועד אילת, כי כך פרושה משטרת התנועה הארצית.

רפי פלד: אני שומע את המזכירות, אני מסתכל על הרצפה אם יש לכלוך, למה לא נקי?

רפי פלד: יש עובדת חדשה שלא טובה, תחליפו.

רפי פלד: לא יודע אם היא אתיופית, רוסיה, צברית, אשכנזייה, ספרדייה.

רפי פלד: זה בכלל לא מעניין אותנו, אין דבר כזה, אין לי מגע בכלל איתה.

רפי פלד: דרך אגב, אחרי שזה התפרסם, ראיתי באיזה שהוא מקום אתיופית מנקה שם, אמרתי להם, 'רגע, שנייה, היא עדיין נשארת פה, היא עדיין עובדת פה'.

רפי פלד: היא עבדה עוד איזה שבועיים אחרי המקרה הזה ואף אחד לא בא בטענות ולא אמר שום דבר.

מיכאל נודלמן: מישהו עוד רוצה להגיד כמה מלים?

גלעד אברהמי: אני רק רוצה לציין שאם אתם תרצו התייחסות של משרד הקליטה בנושא תעסוקה, יש לכם אותנו לרבע שעה.

גלעד אברהמי: מצטער.

מיכאל נודלמן: אני מציע למי שמגיע לכאן ל-15 דקות, לא להגיע לפה.

גלעד אברהמי: אנחנו הולכים לדאוג לעולים בחברת טבע.

גלעד אברהמי: אנחנו בנושא עולים.

דנה גורדון: הם הולכים מסיבות טובות.

מיכאל נודלמן: לא אכפת לי, יש ישיבת ועדה, זה לא איזה חוג.

מיכאל נודלמן: זה ועדה של כנסת.

מיכאל נודלמן: בשבילי יותר חשוב מוועדה אין, זו ועדה של כנסת.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

עופר אופן: אולי ברשותך רק מלה לנושא הקודם, למרות שזה באמת לא קשור.

עופר אופן: באופן אישי אני מוכרח להגיד שאני כן שמעתי את ההסברים בתקשורת וזו לא פעם ראשונה שאני שומע את ההסבר של תת ניצב רפי פלד ודווקא את ההסברים האלה כן שמעתי בתקשורת, כך שזה כן התפרסם.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: אני לא שומע, פה אין תקשורת.

מיכאל נודלמן: כל יום אנחנו יושבים פה, בלי תקשורת.

רפי פלד: אל תדאג, הם היו פה, הם קלטו את הרישא של חבר הכנסת מולה, זה תיכף ייצא בגלי צה"ל, לא התגובה שלי.

רפי פלד: הם היו פה.

רפי פלד: הם יעלו את זה לשידור וזה ימשיך הלאה, אתה מבין אותי?

רפי פלד: ככה, זו המדינה שלנו.

רפי פלד: אנחנו שמחים להיות גאים בה.

מיכאל נודלמן: אני מסכים איתך שהיה פה מקרה שבעיתון היה כתוב שהחיילים אתיופים הם הכי גרועים ואנחנו עשינו ישיבה ובסופו של דבר התברר שהם הכי טובים, הם מתגייסים יותר טוב.

מיכאל נודלמן: זה שהם לפעמים הולכים לכלא, זה בגלל מצב כלכלי במשפחות, יש מקרים, אבל אף אחד מהצבא לא אמר שהם חיילים גרועים, שהם בלי דיסציפלינה, שהם מתגייסים לא טוב.

מיכאל נודלמן: אנחנו שלחנו מכתב לעיתונאית הזו, עם החלטה של ועדה, כי ככה אי אפשר.

מיכאל נודלמן: העיתונאים עושים מכל דבר סקופ ואני מבין, סקופ אפשר לעשות, אבל במטרה טובה, אבל לעשות סקופ כדי לקלקל כל הקהילה האתיופית, זה לא בסדר.

מיכאל נודלמן: אחרי זה עשינו פה פגישה עם 20 קצינים אתיופים והיה נעים לראות איזה בחורים כאלה ובחורות.

מיכאל נודלמן: עשו תרגיל מול תקשורת.

גלעד אברהמי: אני מנהל אגף בכיר לכלכלה ויזמות, תעסוקה ומדע במשרד הקליטה.

גלעד אברהמי: הוא דיבר על תעסוקת אקדמאים, אז יש לנו כלים ופתרונות שאנחנו נפרט אותם בהמשך וספציפית לגבי העדה האתיופית, יש את תכנית החומש שנותנת פתרון במסגרת ועדה בין משרדית, שבה כנראה נצטרך לראות איך אנחנו מתאימים את עצמנו מבחינת ההיערכות, תצטרך אולי לקום איזה שהיא מנהלת במשרד הקליטה, על מנת לרכז את כל הפתרונות, כלל הפתרונות, אם זה תעסוקה, דיור וחינוך, או כל דבר אחר.

גלעד אברהמי: אני אעביר ברשותך את שרביט הדיבור לגב' קלאודיה כץ, מנהלת אגף התעסוקה, שהיא תסקור בפניכם את הפתרונות התעסוקתיים לאקדמאים ובתחום החומש לאתיופים.

גלעד אברהמי: בבקשה.

קלאודיה כץ: אנחנו מדברים על תכנית חומש לתעסוקה וקליטת עולי אתיופיה, אשר הוקמה על ידי ממשלת ישראל.

מיכאל נודלמן: זה נכנס לתכנית הכללית?

קלאודיה כץ: כן.

מיכאל נודלמן: אנחנו דנו על התכנית הזו.

קלאודיה כץ: כן, חבר הכנסת מולה העלה את הנושא של תעסוקת עולי אתיופיה והמענה הוא בתוך התכנית, אז לאלה שלא מכירים, רק מלה וחצי.

קלאודיה כץ: הוקמה ועדה בין משרדית שהיתה אמורה לדון בארבעת ההיבטים; תעסוקתי, חינוכי, רווחתי ודיור עבור אוכלוסיית עולי אתיופיה.

קלאודיה כץ: אני הייתי חלק מוועדת התעסוקה, המנדט שלנו היה לדון באנשים בגילים 18 – 35, אקדמאים יוצאי אתיופיה.

קלאודיה כץ: אנחנו הצענו תכניות מאוד מפורטות שלוקחות בחשבון את האפיון של הקבוצות.

קלאודיה כץ: עשינו ממש מחקר ועבודה גדולה, חילקנו את האוכלוסייה לארבעה רבדים.

קלאודיה כץ: רובד אחד קודם כל, צריך לטפל באמת באותם אקדמאים שקיבלו סיוע ממדינת ישראל, שלמדו ולא משנה מה למדו ולא יכול להיות שהם מועסקים בלי סוף בפרויקטים דוברי אמהרית, או בפרויקטים נוגעים לעולי אתיופיה.

קלאודיה כץ: אותו פרויקט לאומי גם לוקח על עצמו כמה העסקות, אבל בסופו של דבר זה לא מתקדם ואנחנו, כמשרד הקליטה, וגם השר לשעבר וגם השר הנוכחי, מקדמים את הפרויקט של קליטת עולי אתיופיה במסגרת הממשלתית, 45 תקנים הצלחנו להשיג.

קלאודיה כץ: כרגע מתקיימים, על בסיס המקום הנדרש, על בסיס מיומנות נדרשת וטובה לאותו מקום עבודה, מדובר גם בעורכי דין, מדובר במשרד החינוך, במשרדנו.

קלאודיה כץ: לא הרבה משרדים קפצו על ההזדמנות והולכים איתנו ממש בהתלהבות, אבל יש פעילות מאוד גדולה של נציבות שירות המדינה וכרגע למשל מתקיימים מבחני מיון למשרד החינוך.

קלאודיה כץ: זה מדובר על אקדמאים, וכמובן שיכול להיות שיש אנשים בתוך האקדמאים שלמדו מקצועות שלא בדיוק נדרשים בשוק הישראלי, אז כל כך הרבה השקענו בהם, שווה להשקיע עוד קצת, לעשות שדרוג כזה או אחר ובאמת שיוכלו לעבוד בעבודה שגם מכבדת את עצמה, גם מכניסה פרנסה וגם שיש לה אורך רוח, שיש לה הישרדות לאורך זמן.

קלאודיה כץ: זה לגבי אקדמאים.

קלאודיה כץ: יתר האנשים, אנחנו אפיינו אותם בשלוש קבוצות; הילדים, שהיו בצבא הישראלי, הילדים שלמדו בבית ספר ישראלי, הילדים שנולדו אולי בארץ, ועבורם פשוט צריך לדאוג להכשרה מקצועית, או מי שיכול להיכנס לאקדמיה ושם ההשמה תהיה טבעית, כמו כל ילדי ישראל.

קלאודיה כץ: לא צפויה שם בעיה גדולה, כמובן שיש צורך במשאבים מאוד ברורים ובהתאמה אמיתית של יכולת וזה מאוד נחוץ, אני חושבת שלכולם, גם לילדים של כל בני ישראל.

קלאודיה כץ: מאוד חשוב שמה שילד הולך ללמוד כהכשרה מקצועית שלו, תואם ליכולת שלו וגם תואם לשוק הישראלי.

קלאודיה כץ: אין מה לעשות.

קלאודיה כץ: יש הרבה מאוד תחומים שילדים רוצים ללמוד, גם ילדים של חברים שלי שהם דור שביעי ורביעי בארץ, ואני אומרת להם 'חבר'ה, זה שטויות, אתם לא תוכלו לאכול מזה'.

קלאודיה כץ: אז יש ילדים שמקשיבים ויש ילדים שלא.

קלאודיה כץ: ישנם כלים מאוד מובנים ויכולת הכוונה מקצועית שזה קיים היה אפילו בברית המועצות מאה שנה בערך ואין סיבה שלא נשתמש בכלים האלה.

קלאודיה כץ: עוד שתי קבוצות – מדובר על אנשים שעברו איזה שהיא הכשרה מקצועית, או לא עברו, אבל התנסו בעבודה ולא מתמידים בה, וצריך לבדוק מה הסיבות לכך.

קלאודיה כץ: וכאן זו באמת עבודה אינדיבידואלית במתכונת דומה למרכזי הכוונה שיש לנו לכלל העולים, מותאמים.

קלאודיה כץ: מדובר ביציאה למכרז ומדובר באמת בעבודה מאוד גדולה וישנם אנשים שהם יכולים לעבור השכלה כזאת או אחרת.

קלאודיה כץ: יכול להיות שאין להם יכולת קרוא וכתוב, אז ליד המשך הלימודים, אי אפשר ללמוד כל הזמן, אנשים מתעייפים, אנשים גם לא רואים מזה תועלת.

קלאודיה כץ: הם לא רואים קשר ישיר בין לימודים לבין הכנסה ולכן חייבים למצוא מקומות עבודה מקבילים ושהעבודה תהיה במקביל ללימודים, שלעבודה יהיה ערך וגם שיראו מזה הכנסה מכובדת, אחרת אף אחד לא יתמיד בעבודה.

קלאודיה כץ: מדובר בתכנית מאוד גדולה, מאוד מגוונת, אני נגעתי בה ממש בקצה המזלג.

קלאודיה כץ: הפעלת התכנית, בהתאם לסיכום הממשלתי, תהיה ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

קלאודיה כץ: הכספים יגיעו לשם, משרד הקליטה, מכל התכנית הגדולה לכל גווניה, לכל 800 ומשהו מיליון שקל, קיבל רק שלושה מיליון שקלים לעדכון של חינוך, כל יתר הכספים מגיעים למשרדים הייעודיים.

קלאודיה כץ: המנהלת, שמר אברה

קלאודיה כץ: מי דיבר עליה, תטפל ותפקח על הפעילות.

קלאודיה כץ: אנחנו כמובן נספק את כל העזרה המקצועית שלנו.

קלאודיה כץ: מדברים על כך שאנחנו נמצאים במצב קטסטרופלי מבחינה תקציבית לתעסוקת עולי אתיופיה---

דנה גורדון: סליחה, מי אמרת שקיבל 3 מיליון שקלים?

קלאודיה כץ: משרד הקליטה.

קלאודיה כץ: מכל הסבב, קיבל רק 3 מיליון שקלים.

קלאודיה כץ: יש עוד בעיה אחת, שהיא פחות בעיה אולי, אבל זה אחד המכשולים שמאוד חשוב שהתכנית תהיה תכנית חומש באמת.

קלאודיה כץ: מאוד חשוב שיהיה המשך למה שקורה וכרגע, עד כמה שאני מבינה, אין יכולת להתחייב.

קלאודיה כץ: זאת אומרת, המשרדים לא קיבלו את התקציב כמות שהוא בבסיס לחמש שנים, אלא כל שנה תידון מחדש הסוגיה הזאת.

קלאודיה כץ: זה עלול לפגוע בתכנית, כי לא ניתן לשמור על המשכיות, ואם רוצים פעם אחת כבר לפתור, לקחנו אוכלוסייה, בחרנו אוכלוסייה, לא כל כלל אוכלוסיית עולי אתיופיה נכנסה לתכנית הזו, לקחנו אוכלוסייה שמעוניינת לקדם את עצמה בתחום העבודה, אני לא נוגעת בדברים אחרים, מאוד חשוב לתת לה את מלוא הסיוע וזה לא זבנג וגמרנו.

קלאודיה כץ: לא ניתן לתת פתרון במשך חצי שנה או שנה.

קלאודיה כץ: לכל אחד והיכולת שלו, מאוד חשוב להתאים את השירותים לקליינטים שלנו.

מיכאל נודלמן: איך אתם רואים את הרעיון שחברת הכנסת מרינה סולודקין מעלה כל הזמן?

מיכאל נודלמן: הם הגיעו ממדינה חקלאית, היו עסוקים בחקלאות, לתת להם קצת אדמה וקצת מים ושמי שרוצה גם יעסוק בחקלאות?

קלאודיה כץ: הרעיון בתוך הוועדה נלקח בחשבון, שתהיה התאמה אישית, אינדיבידואלית, לכל אחד.

קלאודיה כץ: ואלה שיתברר שבאמת המיומנויות שלהם בחקלאות גבוהות ויש להם עניין, יש לנו מספר עולי אתיופיה שקיבלו מאיתנו קורסים בתחום הגננות נוי, לתחום עיצוב וגינון ועובדים.

קלאודיה כץ: ישנם אנשים שיש להם חברות משלהם.

קלאודיה כץ: יש בחור בדרום הארץ שיש לו חברה לגינון מאוד מבוקשת, מאוד מוצלחת, הוא מגייס אנשים.

מיכאל נודלמן: אבל גינון זה לא חקלאות.

קלאודיה כץ: אבל חקלאות מאוד מאוד מאוד שונה בין הארץ לבין אתיופיה ולכן כאן צריך גם חלק מהשכלה אקדמית, כדי להיות באמת בקי במה שקורה ולהצליח להרוויח מזה.

קלאודיה כץ: הרעיון הוא באמת ללכת ולהתאים לאנשים את העבודות.

קלאודיה כץ: השיטה היא לא אמריקאית, שזה מה יש, בבקשה כנסו למסגרת, אלא יפנית, יש בן אדם ומה אפשר לעשות עבורו.

קלאודיה כץ: דרך אגב, זאת שיטה שאנחנו דוגלים בה בכלל העלייה, כי אין בררה, אחרת אנחנו לא נצליח להצליח.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: היה מעניין.

גלעד אברהמי: ברשותך, אני רוצה להוסיף עוד משהו.

גלעד אברהמי: קודם כל, מהתקציב של כמעט מיליארד שקל, משרד הקליטה קיבל יותר מ-3 מיליון.

גלעד אברהמי: הוא קיבל גם במסגרת חינוך 32 מיליון ועוד במסגרות אחרות.

גלעד אברהמי: היא כנראה דיברה רק מההיבט של השנה, של תעסוקה.

גלעד אברהמי: חבל שחבר הכנסת מולה לא נמצא, כי חשוב שאתם תיכנסו לתמונה אולי.

גלעד אברהמי: משרד הקליטה, אני חושב, מפספס פה את ההזדמנות לקחת את הכלים שהוא בנה במהלך השנים, ואתה מכיר את הכלים שיש למשרד הקליטה, ולהשתמש בהם עבור הקהילה והעדה האתיופית במסגרת תכנית החומש.

גלעד אברהמי: כיוון שבעצם כנראה משהו התפספס בוועדה הבין משרדית וראו יותר את הגופים העיקריים כמו משרד האוצר, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, משרד השיכון והבינוי ואיפה שהוא התפספס פה משרד הקליטה, נראה לי.

גלעד אברהמי: הוא אמנם מוביל מבחינת הריכוז של כל המערכת, אבל מבחינת המענה האופרטיבי, אם זה מבחינה למשל תעסוקתית, הוא לא נמצא שם.

גלעד אברהמי: וזה חבל, כי בעצם אמרו היום למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, 'בוא, קח, תטפל בהם תעסוקתית', או במתווה התעסוקתי, אבל הוא לא פיתח שום תכניות שמתאימות לעולים, או לעולי אתיופיה.

גלעד אברהמי: אתה בעצם אומר לו 'תבנה היום תכניות חדשות', כשלמשרד הקליטה יש אותן והוא לא מעמיד לרשות הפרויקט הזה את אחת התכניות שלו וזה חבל.

מיכאל נודלמן: אני הבנתי.

מיכאל נודלמן: מה אנחנו יכולים לעשות?

מיכאל נודלמן: לבקש עוד פעם שיעשו ביקורת?

גלעד אברהמי: אני לא אומר.

מיכאל נודלמן: אתם יודעים שהכל זה קצת לא מוכן.

גלעד אברהמי: החלטת ממשלה, קודם כל.

מיכאל נודלמן: החלטת ממשלה.

מיכאל נודלמן: בשנה הזו היו צריכים להיות תקציבים לדירות לצעירים, אין כסף, אתם יודעים.

מיכאל נודלמן: אין הרבה כסף שם.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לראות עד אמצע השנה ואחר כך עוד פעם הוועדה צריכה לדון בנושא הזה, כי אם מקבלים החלטה, צריכים לבצע את ההחלטה.

גלעד אברהמי: כן, אני רק אומר את זה בשביל שיעמוד על סדר היום שלך, כיושב ראש הוועדה, שתדע שאם יש פתרונות שצריכים להעמיד עבור הקהילה, הם קיימים היום במשרד הקליטה, רק שפשוט---

מיכאל נודלמן: אבל אין תקציבים.

גלעד אברהמי: לא כסף.

גלעד אברהמי: אני לא מדבר על כסף, הכסף הוא משני, אבל אם אתה לא קובע במסגרת המדיניות שמשרד הקליטה יטפל בהם, אלא משרד התעשייה והמסחר יטפל בהם, אז הכסף הולך למשרד התעשייה והמסחר והוא אמור היום, כשנפל עליו פתאום כסף משמים, לעבוד על תכניות שעוד אין לו בכלל.

גלעד אברהמי: לנו יש תכניות וכלים, אבל פשוט התוו את המסלול, כמו ערוץ מים, למקום אחר.

מיכאל נודלמן: יש לכם מנהל כללי עם כל כך הרבה מרץ והוא יודע כל הדברים, הוא היה שם כשדיברו על התכנית.

מיכאל נודלמן: אני לא מאמין שהוא שתק.

גלעד אברהמי: אני הארתי את עיניו בנושא הזה, דיברתי איתו ואני מקווה שבמסגרת המנהלת שתוקם, אני מקווה שנצליח להביא לאיזה שהוא תיקון קל או מזערי---

מיכאל נודלמן: אם אתם צריכים עזרה שלנו, תגידו מתי ואנחנו נעשה הכל כדי שזה יחזור למסלול שלו.

גלעד אברהמי: תודה רבה.

עופר אופן: אני ברשות

עופר אופן: כם אתייחס קצת לשלב טרום תעסוקה, כי זה מה שאנחנו עושים, שלב ההכשרה.

מיכאל נודלמן: אתם יושבים ושומעים דברים שלא כל כך שייכים אליכם.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שאני מבין שפה הוועדה של עיתונאים שקשה להגיד שזה עיתונאים, כי עיתונאי לא יכול לעשות דבר שלא היה.

מיכאל נודלמן: אם מה שהיה, אפשר לעשות יותר חריף, פחות חריף, אפשר לעשות, אבל אם זה לא היה והם עשו, אני לא מקבל דברים כאלה.

מיכאל נודלמן: אבל בינתיים זה עבר במליאה והתחייבו לי בוועדה שלי, כמו שיש בכנסת, מדברים שם באופן כללי ואחר כך זה נשלח לוועדה.

מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו בוועדה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשאול כמה יש יוצאי אתיופיה במשטרה?

אברהם מבורך: כ-660 שוטרים מתוך 28,000.

מיכאל נודלמן: שוטרים סתם, או שוטרים.

מיכאל נודלמן: ..

אברהם מבורך: שוטרים שממלאים את מגוון התפקידים שמציעה משטרת ישראל.

מיכאל נודלמן: לא, שוטרים באגף שלכם?

רפי פלד: כמות מדויקת אני לא יכול לומר לך, אף פעם לא התייחסנו אליהם.

רפי פלד: אני אומר לך את האמת, אני נזהר אפילו לומר אתיופים, כי זה ראשית הגזענות.

מיכאל נודלמן: בסדר, זה גם טוב.

רפי פלד: אני לא סופר אותם, יש לנו שוטרים.

רפי פלד: אפשר לתת נתונים.

רפי פלד: אם אתה רוצה, נשלח לך.

רפי פלד: אני חושב שהם שוטרים טובים, הם נקלטים בצורה טובה, אני חושב שמקבלים אותם בסבר פנים יפות.

מיכאל נודלמן: הם חיילים טובים.

רפי פלד: הם חרוצים, הם אנשים מנומסים.

רפי פלד: אני לא יודע אם יש להם את המלה 'לא'.

רפי פלד: כל מה שתבקש מהם, הם יעשו בשבילך.

רפי פלד: זה גם איזה משהו שבאיזה שהוא מקום צריך לתת להם יותר פוש, גם להגיד 'לא'.

רפי פלד: אני אישית, כמפקד, שפיקדתי על מספר רב של מרחבים, היו לי פקודים בכל המקומות שהייתי, אתיופים, אני מרוצה מהם, מאושר מהם ואוהב אותם.

רפי פלד: צריך להגיד את הדברים על השולחן.

רפי פלד: יכול להיות שאני באיזה שהוא מקום בגלל שמהבית יש לי את הדבר הזה, אני גם אמרתי פעם אחת שאני מאוד מאוד אשמח אם הבן שלי יביא כלה אתיופית הביתה.

מיכאל נודלמן: בסך הכול, אני שמח שאתם הייתם פה, כי אנחנו שמענו מה שאתם אומרים ואנחנו מאמינים לכם, כי אתם עושים עבודה שלא כל אחד יכול לעשות, לשמור על הביטחון של האנשים ואני מברך אתכם ואני מאחל לכם פחות פגישות עם עיתונאים כאלה ושהעבודה שלכם תהיה רק לטוב.

מיכאל נודלמן: זה בלתי אפשרי, אני מבין, בעבודה שלכם, כי אתם עסוקים עם אנשים עקשנים.

מיכאל נודלמן: אנחנו פה לא משווקים, אנחנו רוצים לדעת ורוצים למנוע מקרים כאלה גם בעיתונות, ואם זה קורה בשירות מדינה, שבשירות המדינה גם יידעו שזה בלתי אפשרי ואסור לעשות דברים כאלה.

מיכאל נודלמן: תודה שאתם הגעתם.

טל צ'קול: קודם כל, אני שומע את הדברים וכשאני פה, לעומת מה שקראתי, התמונה מתבהרת ואתה מבין מה ואיך.

מיכאל נודלמן: יושבים קצינים, אני צריך להאמין להם.

טל צ'קול: למרות שלעולם לא נדע את האמת, כי אף אחד מאיתנו לא היה.

טל צ'קול: זו בעיה בפני עצמה.

מיכאל נודלמן: אפילו הבחורה יכולה להגיד שזה היה, בגלל שפיטרו אותה.

טל צ'קול: אני לא בא להטיל ספק בדברים שלכם, ולא של הוועדה חלילה, אלא אני רוצה להגיד שהדבר הזה כן קיים ואנחנו מתמודדים.

טל צ'קול: אני מעמותת טבקה ואנחנו מתמודדים מול תופעות כאלה הרבה.

טל צ'קול: יש הרבה נהגים שמתבטאים באופן די משפיל ויש אנשים שכשאנחנו מגיעים לישיבות, נפגשים איתם, פתאום אומרים 'אצלנו באגד יש...', מצטער שציינתי את שם החברה, אבל 'אצלנו אנחנו מעסיקים 700 אתיופים', או כאלה וכאלה.

טל צ'קול: התגובה הזו לא באה לרפא את הפצע.

מיכאל נודלמן: אתה שמעת, הוא אפילו לא יודע כמה יש לו.

מיכאל נודלמן: זה בסדר.

טל צ'קול: זה לא בא לרפא את הפצע ואנחנו לא צריכים להתנצל על העובדה שהוועדה התכנסה והתיישבנו פה.

טל צ'קול: כן צריך להמשיך ולתפוס את האנשים האלה.

טל צ'קול: אם לא היו דברים מעולם, הרי הדבר הזה לא היה מתפרסם, לא היה מגיע לעיתונות.

טל צ'קול: אין עשן בלי אש.

טל צ'קול: כך התחושה שלי וייתכן שהיו דברים.

טל צ'קול: כאדם הגון שמגנה דברים כאלה, אני אשמח אם תמשיך כמובן להקפיד בנושא הזה של התנהגות הולמת, שחלילה לא יהיו תופעות כאלה, אבל אין צורך להתנצל.

טל צ'קול: זו התחושה שלי.

טל צ'קול: אנחנו כאילו מתנצלים על זה---

מיכאל נודלמן: אני לא התנצלתי.

מיכאל נודלמן: אני אמרתי רק שזה טוב שהם היו פה וזה טוב בשבילם וטוב בשבילנו.

מיכאל נודלמן: העבודה שלהם היא עבודה קשה ויכול להיות ככה, אבל כל אחד צריך לדעת שבשירות ממשלתי ובשירות מדינה ובכל מקום לא צריכה להיות גזענות.

אברהם מבורך: אני יכול להגיד חצי משפט?

אברהם מבורך: אני בדברים שלי התייחסתי למקרה של רפי.

אברהם מבורך: אני באופן אישי לא טומן את ראשי בחול, אני חי בתוך החברה הישראלית ואני סופג ורואה ושומע, גם חוויתי על בשרי אמירות ותחושות גזעניות של החברה.

אברהם מבורך: זה משהו שהוא שכיח, שגם הוועדה לא תצא מתוך תחושה שאם אין במשטרה, אז אין באף מקום.

אברהם מבורך: יש גזענות בארץ נגד הקהילה האתיופית, זה שיהיה ברור.

מיכאל נודלמן: זה ברור לכולם.

אברהם מבורך: השאלה באמת מה המינון ובאיזה מקומות ואני רוצה להאמין שבמשטרה, ממה שאני מכיר ויודע, המשטרה, כמי שאמורה לאכוף את החוק, צריכה לחרות על דגלה ערכיות, בטח שוטריה, בטח קציניה, ובעניין הזה צריכים להיות מורמים מן העם.

אברהם מבורך: אז אני מצפה שאנחנו נוהגים וננהג בעתיד גם כך.

אברהם מבורך: תודה לוועדה שנתנה לנו את ההזדמנות הזאת.

מיכאל נודלמן: אתם חופשיים.

עופר אופן: כמו שאמרתי, אני רק אתן סקירה על מה שאנחנו עושים בשלב המקדים לתעסוקה.

דנה גורדון: רק שנייה - חבר הכנסת מולה מתנצל, מעכבים אותו בוועדת הכנסת.

עופר אופן: חבר הכנסת מולה מכיר את מה שאני הולך להגיד, אז זה לא יהיה חדש לו.

עופר אופן: אנחנו עוסקים באמת בשלב הטרום תעסוקה ופה אנחנו עוסקים בהכשרה של עולים חדשים בכלל, ובני הקהילה האתיופית בפרט, בתחום של השכלה גבוהה, בכל הגוונים שלה, גם בתחום האקדמי וגם בתחום היותר טכני, כמו הנדסאים ותחומים משיקים לזה.

עופר אופן: אני רוצה להתחבר קצת למה שחבר הכנסת מולה אמר קודם, שהוא מבקש לא לעשות הנחות, אז אנחנו באמת מחלקים את זה לשניים.

עופר אופן: אחד זה לעשות הנחה בתנאי הקבלה, כדי להיכנס ללימודים, והשני זה הנחות בתנאי הסיום, ביציאה מהלימודים, ואנחנו בהחלט מסכימים שבשלב הסיום, שלב הגמר, בשלב התעודה אין מקום להנחות.

עופר אופן: בשלב הקבלה של הדיפלומה, כולם צריכים להיות אותו דבר ולהגיע לאותם הישגים, אבל בשלב הכניסה אנחנו כן דוגלים במתן שוויון שונה ותהליכי כניסה טיפה שונים ופה אנחנו כן בעד לאפשר לבני הקהילה להיכנס, גם אם לא תמיד על פניו תנאי הקבלה זהים, ועל מנת להביא אותם לאותו שלב גמר שבו אנחנו כן דורשים שיהיו ברמה אחידה כמו כולם, אז אנחנו באמת עוסקים בתגבור לימודים במהלך הלימודים, בשיעורי עזר, בתגבורים, בחיזוק, כדי שבסופו של דבר התוצר יהיה תוצר זהה.

עופר אופן: כשדיברנו על סוגים שונים של תארים וסוגים שונים של לימודים שמאפשרים אחרי זה תעסוקה, אז אנחנו עוסקים גם בשלב של ייעוץ והכוון, כדי לכוון את האנשים למקצועות שמתאימים להם במיוחד, כדי שהם יוכלו לעסוק בזה בתום הלימודים.

עופר אופן: אני מוכרח להגיד שההתפלגות של מסיימי תארים בכלל, כל מי שלומד תואר, יש הרבה מהם שבסופו של דבר הם עובדים בעבודות פקידות.

עופר אופן: גם עם בי.

עופר אופן: איי בפילוסופיה ובי.

עופר אופן: איי בספרות, בסוף הולכים לעבוד בפקידות ובטלמרקטינג ואני לא מתייחס לאוכלוסייה האתיופית, אלא לכלל האוכלוסייה וזה קיים בהתפלגות זהה או דומה גם בקרב בני הקהילה, כאשר יש תמיד את הטובים ואת המוצלחים שמסיימים משפטים והולכים להיות עורכי דין, ויש את אלה שמסיימים תואר בספרות ולא כל כך מוצאים מה לעשות עם זה וצריך למצוא גם להם פתרון, אבל באותה מידה כמו שצריך למצוא פתרונות לכל האחרים שלומדים ספרות.

עופר אופן: אני חושב שאנחנו עוסקים בזה בצורה הכי אינטנסיבית שיש, ומכל המגזר הזה של העולים, בני הקהילה מקבלים את התמיכה הרחבה והמקיפה ביותר שאפשר היה לתת.

מיכאל נודלמן: כל הכבוד.

מיכאל נודלמן: יש לכם מספר, כמה נכנסים, כמה עוזבים?

עופר אופן: קודם כל, הם נמצאים אצלנו שלוש, ארבע וחמש שנים.

עופר אופן: במהלך הלימודים הם מתחילים הרבה פעמים בשלב של מכינה, שמכשירה לקראת ואז עוד שלוש שנים לימודים, לפעמים ארבע שנים, לפעמים זה נמשך קצת יותר, או אם זה תואר שהוא של ארבע שנים, אז לפעמים זה גם חמש שנים.

עופר אופן: כרגע, בתוך המערך הזה של לימודים נמצאים כ-1,700 סטודנטים בני הקהילה.

מיכאל נודלמן: כמה עזבו?

עופר אופן: אנחנו מעריכים את זה בסדר גודל של כ-1,500 שסיימו עם דיפלומה.

מיכאל נודלמן: והפסיקו לימודים?

עופר אופן: אנחנו מעריכים שכ-40% מפסיקים את הלימודים.

מיכאל נודלמן: זה טבעי, כי קשה לבן אדם שאין לו תשתית כמו שצריך, אחר כך להוסיף ידע, זה קשה מאוד, אחרי צבא.

עופר אופן: אנחנו עוסקים גם בתשתית, גם בהכנה ובמכינות.

מיכאל נודלמן: פה ילד סיים לימודים בבית ספר, הולך לצבא, הוא חוזר, הוא גם צריך לחדש כמה דברים בראש שלו ואם לבן אדם לא היה תשתית כמו שצריך, זה קשה לו.

מיכאל נודלמן: אבל טוב.

דנה גורדון: הרבה מהם בעצם נולדו בארץ, נכון?

עופר אופן: לא הרבה.

עופר אופן: עדיין אנחנו באחוזים מאוד נמוכים של ילידי הארץ, הרוב הגדול עדיין עלו.

עופר אופן: בגיל מאוד מאוד צעיר, אבל עדיין עולים.

דנה גורדון: אבל למדו כאן במערכת החינוך.

מיכאל נודלמן: אתה יכול להגיד לי, ה-40%, איפה הם הולכים?

עופר אופן: אולי כדי לשים בפרופורציה, בקרב כלל האוכלוסייה, בערך 30% עוזבים.

עופר אופן: האחוז הוא לא גדול יותר.

מיכאל נודלמן: בסדר, זה לא כל כך חשוב, אפילו 20%, לאיפה הם הולכים?

טל צ'קול: יהיה לי קשה לענות על השאלה הזאת.

טל צ'קול: באתי קודם כל להגיד באמת תודה למינהל הסטודנטים, אתם עושים עבודה מאוד טובה.

טל צ'קול: אני כבוגר וכאחד שצרך את הסיוע שלכם במשך המכינה וגם בלימודים עצמם, בתואר עצמו, אני יודע להביע המון המון תודה ולהעריך את העבודה שלכם.

טל צ'קול: לעצם השאלה, לאן הולכים ה-40%?

טל צ'קול: כמו שאמרתי, קצת קשה להשיב על השאלה, כיוון שאנשים פורשים כי קשה להם להמשיך.

טל צ'קול: בדרך כלל אנשים באים מדרום הארץ, מצפון הארץ, והם צריכים לשכור דירה ומצטבר חוב והם נאלצים לעזוב ולהפסיק את הלימודים לטובת עבודה, כדי להחזיר את החובות, או לפעמים לעזור להורים, גם זה קורה.

טל צ'קול: גם ההורים לוחצים שנסייע להם קצת ואז אין הרבה כוח.

טל צ'קול: לכן אחוזי הנשירה הם גבוהים, לצערי הרב.

טל צ'קול: אבל כמי שסיים את הלימודים ובאמת צריך את השירותים ואת הסיוע של המינהל, אני אומר המון תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אני הבנתי שסטודנטים עוזרים לסטודנטים חדשים.

מיכאל נודלמן: כן?

עופר אופן: אנחנו לא סטודנטים.

עופר אופן: אנחנו גוף של משרד הקליטה והסוכנות היהודית.

מיכאל נודלמן: אבל את מי אתם מגייסים לעזרת הסטודנטים האתיופים?

עופר אופן: זה תלוי.

עופר אופן: יש מגוון רחב של תחומי סיוע.

עופר אופן: יש גם כלכלי, גם בכסף, אנחנו משלמים את שכר הלימוד ומלגות קיום שאנחנו נותנים להם כל חודש, כדי שיוכלו קצת להחזיק את עצמם.

עופר אופן: זה סכום נמוך יחסית, זה 600 שקל בחודש, אבל בנוסף לזה, יש גם כמובן שיעורי עזר, שיעורי תגבור ובהם באמת אנחנו לוקחים סטודנטים משנים יותר מתקדמות, אלה שהם כבר בשנים ג' או שנה ד', או לפעמים בתואר שני, והם עוזרים לסטודנטים המתקשים יותר.

מיכאל נודלמן: יש עולים אחרים, שגם המצב שלהם לא טוב, קשה מאוד.

מיכאל נודלמן: בעיתון כתבו על שני אחים שהם באפוטרופסות של סבתא והם ספורטאים, אחד מהם, אבל אני חושב שהוא הולך לאוניברסיטה ואין לו שום דבר.

מיכאל נודלמן: אתם עוזרים גם לא רק לאתיופים, לכל סטודנט, אם המצב הכלכלי שלו גרוע מאוד?

מיכאל נודלמן: אתם עוזרים לו, או לא?

עופר אופן: בלי קשר למצב הכלכלי.

עופר אופן: אנחנו עוזרים לעולים חדשים, כחלק מסל הקליטה שלהם.

עופר אופן: הם מקבלים סיוע במימון שכר הלימוד לאוניברסיטה.

מיכאל נודלמן: זה אני יודע, הם מהצבא אחר כך מקבלים.

עופר אופן: מאיתנו, לא מהצבא.

עופר אופן: וזה בנוסף.

עופר אופן: מי ששירת בצבא, מקבל את אותו מענק שחרור שהוא יכול לנצל לטובת לימודים.

עופר אופן: זה בדרך כלל מכסה שנה, שנה וחצי, ובנוסף, אם הוא עולה חדש, הוא מקבל גם מאיתנו סיוע מלא למימון שכר הלימוד.

מיכאל נודלמן: זה מהכסף של הסוכנות, או כסף של המדינה?

עופר אופן: גם וגם.

עופר אופן: חצי-חצי.

מיכאל נודלמן: אני זוכר שהיתה בעיה שבסוכנות לא היה כסף.

עופר אופן: עדיין יש בעיה, כל הזמן יש בעיות.

מיכאל נודלמן: הבנתי, תודה רבה.

מיכאל נודלמן: אם אתה יכול להוסיף לנו ידע על הסטודנטים האתיופים.

נאדר אל-קאסם: אני מנציבות שירות המדינה.

מיכאל נודלמן: כמה יוצאי אתיופיה הם עובדי מדינה?

נאדר אל-קאסם: התבקשתי לבוא ולהציג נתונים על מספר העובדים האתיופים בשירות המדינה.

נאדר אל-קאסם: מהדוח שאנחנו הוצאנו היום יש מעל ל-600 עובדים, בני הקהילה האתיופית, בשירות המדינה, ובימים האלה אנחנו עובדים על דוח ואנחנו נפרסם דוח תוך שבוע-שבועיים על מספר העובדים, באיזה תפקידים, באיזה דירוגים ובאיזה משרדים הם נמצאים.

מיכאל נודלמן: זה חשוב מאוד, דירוג ושכר.

נאדר אל-קאסם: אם הוועדה רוצה, אנחנו גם נשלח לכם עותק של הדוח.

דנה גורדון: התשובה היא כן.

נאדר אל-קאסם: התשובה היא שכן נשלח לכם.

נאדר אל-קאסם: שירות המדינה רואה חשיבות רבה בשילוב בני הקהילה האתיופית בשירות המדינה וכתוצאה מכך גם הקצאנו 15 משרות המיועדות לקהילת בני הקהילה האתיופית האקדמאים.

נאדר אל-קאסם: יש לנו כאן גם פירוט של המשרות, איך שחילקנו אותם למשרדים ואני אתן עותק למנהלת הוועדה, שאתם תראו את המשרות איך הן מחולקות.

נאדר אל-קאסם: המשרות עכשיו כולן נמצאות עכשיו בשלב מיון מועמדים במשרדים.

נאדר אל-קאסם: אני לא יודע אם אנשים באמת הגישו---

מיכאל נודלמן: איזה תפקידים זה?

מיכאל נודלמן: עורכי דין---

נאדר אל-קאסם: אני יכול לתת סקירה מהירה של התפקידים.

נאדר אל-קאסם: יש לנו עובדים סוציאליים, חשבים, רוקח, משפטן, ראש ענף בלשכה משפטית.

נאדר אל-קאסם: זה תפקידים שהם טובים וגם הדירוג שלהם, עם אפשרות קידום בשירות המדינה.

נאדר אל-קאסם: דבר שני שאנחנו עושים בקשר לבני הקהילה האתיופית, אנחנו יודעים שיש בעיה בבחינות הכניסה לנציבות שירות המדינה.

נאדר אל-קאסם: אז מה שאנחנו עושים קודם כל, מועמדים שלא עוברים את הבחינות, יש להם מחסור בכמה נקודות בבחינה, אז אנחנו בודקים איפה היתה להם הבעיה.

נאדר אל-קאסם: אם זו בעיה בתחומים מסוימים, אז אנחנו כן מעבירים אותם את הבחינות ונותנים להם לגשת לראיון במכרז.

נאדר אל-קאסם: בנוסף, בחלק מהמכרזים אנחנו נותנים להם פטורים מהבחינות.

נאדר אל-קאסם: מאשרים למשרד לראיין את המועמדים בלי בחינות, במיוחד אם זה אקדמאים.

נאדר אל-קאסם: יש לנו עכשיו מכרז מפורסם בנציבות, לפסיכולוג, שיתאים את הבחינות לקהילות השונות וביניהם גם לקהילה האתיופית.

נאדר אל-קאסם: זה בעיקרון מה שיש לנו להגיד, וכמו שאמרתי, עוד פעם, להדגיש, שבשירות המדינה יש מעל ל-600 עובדים אתיופים.

נאדר אל-קאסם: נכון שרובם זה בדירוגים הנמוכים, אבל כמו שהזכיר פה ממינהל הסטודנטים, פשוט כי יש בעיה בעניין האקדמיזציה במגזר, אז אנחנו בינתיים מתחילים להקצות תפקידים לאקדמאים ולאט לאט עם הזמן הם יתקדמו גם לתפקידים אחרים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשאול.

מיכאל נודלמן: ברור לי שבמכרז, אם 10 או 5 יהיו ותיקים, מי שנולד פה, ואחד שנולד מאתיופיה, אפילו מרוסיה, שניהם לא עוברים.

מיכאל נודלמן: איך אתם בונים עדיפות בשבילם?

נאדר אל-קאסם: קודם כל, העדיפות שאנחנו נותנים לקהילה האתיופית – הרי יש חוק שירות המדינה (מינויים), שאפשר לתת.

נאדר אל-קאסם: אנחנו מקפידים ומעדכנים ומנחים את המשרדים השונים, בכל ועדות המכרזים, שהם ייתנו עדיפות.

נאדר אל-קאסם: אבל יש תנאי, כדי לקבל עדיפות, הבן אדם צריך להצהיר שהוא רוצה את ההעדפה.

נאדר אל-קאסם: אם מועמד, בן הקהילה האתיופית, לא אומר לפני שהוא בן הקהילה האתיופית, יש סימון בטופס הבקשה, הוועדה לא תדע שהוא מבקש העדפה ואז לא נותנים לו העדפה.

נאדר אל-קאסם: המועמד גם צריך לבקש העדפה.

נאדר אל-קאסם: לא נותנים אוטומטית.

נאדר אל-קאסם: בכל מקרה, הנציבות מנחה את כל ועדות המכרזים כן להסתכל וכן לתת עדיפות.

נאדר אל-קאסם: אבל העדיפות ניתנת בעוד תנאי, שהמועמד יהיה באמת בעל כישורים מתאימים.

נאדר אל-קאסם: אם יש מועמד אחר שהוא בעל כישורים יותר טובים, לא נותנים עדיפות.

נאדר אל-קאסם: העדיפות היא בתנאי שיש שני מועמדים בעלי כישורים זהים, אז נותנים עדיפות לזכאים.

נאדר אל-קאסם: אם יש מועמד יותר טוב, אז נותנים את התפקיד למי שיותר טוב.

מיכאל נודלמן: ברור, זה שירות מדינה, זה לא צחוק.

נאדר אל-קאסם: שירות המדינה צריך אנשים שיעמדו בקריטריונים.

נאדר אל-קאסם: אי אפשר להכניס אנשים רק בגלל שהם ערבים, דרוזים, אתיופים, לתת לו תפקיד.

מיכאל נודלמן: יש שאלות?

מיכאל נודלמן: אין שאלות.

טל צ'קול: ה-15 משרות סגורות כבר?

נאדר אל-קאסם: הפרסום נסגר, עכשיו זה שלב המיון.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה אליכם.

מיכאל נודלמן: כמה בשנה שעברה, בשנת הלימודים, כמה עברו סטודנטים דרך האגף שלכם?

עופר אופן: בין 1,700 ל-1,800.

מיכאל נודלמן: זה הרבה.

מיכאל נודלמן: זה יוצאי אתיופיה, יוצאי רוסיה?

עופר אופן: לא, רק אתיופיה.

עופר אופן: בסך הכול 7,500, כל העולים.

עופר אופן: יוצאי אתיופיה בערך 1,750 – 1,800, אבל זה כולל גם תכניות הכנה, מכינות קדם אקדמיות.

עופר אופן: גם אחרים זה כולל תכניות הכנה.

מיכאל נודלמן: הבנתי.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: מה שרציתי לשמוע, שמעתי.

מיכאל נודלמן: תודה, חברים.

דנה גורדון: הוועדה צריכה להניח מסקנות על שולחן הכנסת.

מיכאל נודלמן: המסקנות שהם עובדים, נותנים עזרה לעולים חדשים.

מיכאל נודלמן: אני לא רוצה להיכנס עמוק בבעיות.

מיכאל נודלמן: הבעיות הן שלא תמיד יש כסף, אין תקציבים, זה אני יודע.

מיכאל נודלמן: בסדר, אנחנו צריכים מסקנות חיוביות, בלי ביקורת.

מיכאל נודלמן: היום בלי ביקורת.

מיכאל נודלמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.