הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 88, 2008-03-05 09:00

סופה לנדבר: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור.

סופה לנדבר: אנחנו החלטנו לקיים את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור באשקלון על מנת לעזור לתושבי העיר ולבדוק מקרוב כיצד נערכים למצב החדש.

סופה לנדבר: האם יש תיגבור לכוחות המסייעים והמטפלים באוכלוסיה?

סופה לנדבר: האם הופקו לקחים ממלחמת לבנון השניה?

סופה לנדבר: אנחנו במלחמת לבנון השניה קיימנו כמה ישיבות והמצב היה בלי דוח וינוגרד, אני לא רוצה כעת להפחיד איש, גם פיקוד העורף היה במצב לא טוב.

סופה לנדבר: אנחנו נערוך סבב הכרות, ואחרי זה נתחיל את הישיבה.

סופה לנדבר: הצגת הנוכחים: חברת הכנסת מרינה סלודקין – תושבת העיר אשקלון חברת הכנסת סופה לנדבר – יושבת ראש הוועדה לפניות ציבור שלומית אבינח - מנהלת הוועדה, גם תושבת אשקלון שמעון לרנר, פקיד שומה אשקלון אפרים קרני, ממשרד הבטחון דדי שמחי, מפקד דרום תומר תבורי, פיקוד דרום נטלי גרנד, משרד הקליטה אשקלון איגור דוני, משרד הקליטה אשקלון אריאל גמליאל, מבקר עיריית אשקלון יצחק סלבין, משרד הרווחה ירושלים אולגה שימן, תושבת אשקלון סבטלנה זבגרודניה, מנהלת עמותה לחד הורים, תושבת אשקלון ירון עודד, מנהל מרכז מידע בעיריית אשקלון ולדימיר סנדלר, יו"ר איגוד יוצאי רוסיה "וולגה", חבר ועד שכונה יונייב ילנה, תושבת אשקלון דניאל זנבה, מנהל מרכז קליטה עירוני לעולי אתיופיה אלימלך ממו, מרכז ומפקח הפרויקט הלאומי לייב ברדני, מנהל מחלקת עליה וקליטה, עיריית אשקלון דוד בן אברהם, יו"ר יד אדם לקידום ליאוניד בלבנוב, תושב אשקלון לאיסיר רימניבסקי, תושב אשקלון סגללונב לבגקובליר, תושב אשקלון אולגה שיימן, תושבת אשקלון אלכס סולטנוביץ אב בית בדיור מוגן, תושב אשקלון דוד בן נוגה, חבר מרכז

סופה לנדבר: כפי שכבר ציינתי אנחנו נמצאים במציאות חדשה, אשקלון ואשדוד, במידת הצורך אנחנו צריכים להיערך למצב חדש ואני מבקשת שממלא מקום ראש העיר יציג לנו את המצב היום באשקלון, איך ההערכות של כל המוסדות האמורים לטפל במצב נפילת הרקטות.

לוי שפרן: ראשית נעשה סיכום קצר על מה שהיה, ביום שבת בשעה 05:30 בבוקר היה המטח הראשון, אני מתייחס למשבר שהיה בשלושת הימים הראשונים, נפלו שלושה טילים.

מרינה סולודקין: זה התחיל ביום חמישי.

לוי שפרן: נכון, אבל למשטר של "צבע אדום" נכנסנו רק ביום חמישי בלילה, עד אז זה היה משהו די ספוראדי, מידי פעם היה נופל איזה טיל.

לוי שפרן: נפלו שמונה טילים במשך שנתיים, ביום חמישי בלילה נכנסנו למשטר של "צבע אדום", בשבת בשעה 05:30 בבוקר היה ירי יותר מאסיבי, המטח האחרון היה שלשום בשעה 09:30 והוא מיוחד בזה שהוא הראשון שנורה בזמן הלימודים.

לוי שפרן: טיל אחד נפל במקום שהיה קרוב לשלושה בתי ספר, מעון יום ושניים שלושה גנים.

לוי שפרן: מבחינת ההלם על האוכלוסיה כתוצאה מהמטח, הכי קשה, למרות שהנזק של המטח הזה לא היה גדול יותר מאשר המטחים האחרים, אבל זה יצר בעיות בבית הספר, הורים אספו את הילדים הביתה, ההורים נבהלו יותר מהילדים כי הילדים מאוד מתורגלים.

אולגה שומן: הייתי בבית הספר באותו היום שנפל קאסם ליד הבית שלי.

לוי שפרן: ברוב בתי הספר הילדים הגיבו בסדר גמור, במקום אחד היתה בעיה שלא שמעו את האזעקה והיתה שם בהלה.

לוי שפרן: בסך הכל מערכת החינוך חזרה די מהר למצב נורמלי.

לוי שפרן: היום בבוקר סיירתי בכמה בתי ספר, הנוכחות היא טובה, בביקור היום ראיתי, דווקא בבתי הספר של עולים חדשים, כוכב הצפון ובנווה דקלים, שהרבה ילדים מגיעים לבד לבית הספר, שזה משדר מצב שיש שקט.

לוי שפרן: הרבה מאוד ילדים הולכים ברחוב ומגיעים לבד לבית הספר והנוכחות כמעט מלאה.

לוי שפרן: העירייה נערכה, ככל שעירייה יכולה להיערך, העירייה לא בונה מיגונים.

סופה לנדבר: המקלטים מוכנים?

סופה לנדבר: האעזקה פועלת?

סופה לנדבר: האנשים שומעים את האזעקה?

לוי שפרן: העיר לא ממוגנת, אין מיגון, לתפיסתי ולתפיסת פיקוד העורף.

לוי שפרן: המקלטים כמעט ואינם רלוונטיים למשבר הזה כיוון שאף אחד לא יכול להגיע, 99.

לוי שפרן: 99% מהאוכלוסיה לא תוכל להגיע תוך חמש עשרה שניות לשום מקלט ציבורי, ואין יותר מ- חמש עשרה שניות, ולכן תפיסת הבטחון היא הכי מגון שיש, זאת אומרת, "לך מאחורי קיר צפוני שפר את מגונך, שכב על הריצפה, לך מאוחרי קיר" ודברים מהסוג הזה ואוכלוסיה מתודרכת, למרות שהמקלטים אינם רלוונטיים ולמרות שאין בהם שימוש במשבר הזה, כל המקלטים הכשירים נפתחו, ובסך הכל טיפלנו בהם לפני המשבר ואנחנו נמשיך לעבוד ולשפר את אלה שעדיין לא שיפרנו.

לוי שפרן: אני רוצה להדגיש שבאופן ענייני, שהתועלת של המקלטים אינה שווה את הדיון עליהם, במקרה הזה, אני לא אומר שהמקלטים אינם חשובים, אבל באופן שהמדינה מתייחסת למקלטים שלה, היא באופן שערורייתי כבר שישים שנה, מאז שהיא קיימת, זה לא משהו חדש.

לוי שפרן: לצורך העניין הזה בעיר אשקלון המקלטים אינם שווים את הדיון הרחב שהם זוכים לו, אין בהם כמעט שום תועלת.

לוי שפרן: אם האזעקה תפסה בנאדם במקרה כשהוא היה ליד מקלט אז הוא נכנס פנימה.

לוי שפרן: אני אציין במה כן העירייה יכלה להיערך, העירייה יכלה להיערך בכך שתירגלה את חדר המלחמה שלה, היא תדרכה את התושבים, כל תושבי העיר קיבלו הביתה.

סופה לנדבר: איך תושבי העיר אשקלון קיבלו את התדרוך?

סופה לנדבר: האם שלחו מישהו לאזורים, לבתים?

לוי שפרן: כל התושבים קיבלו הביתה הנחיות עם מגנט כדי להצמיד למקרר, הנחיות בשפות השונות איך להתנהג, גם באמצעי התקשורת.

סופה לנדבר: אתם קיבלתם?

קריאה: אני לא קבלתי כלום.

סופה לנדבר: לא קיבלתם?

סופה לנדבר: טוב.

לוי שפרן: אנחנו תרגלנו את הילדים.

לוי שפרן: הילדים בבתי הספר היסודיים תרגלו פעם בשבוע, והילדים בתיכוניים פעם בשבועיים, את ההתנהגות שלהם בזמן "צבע אדום".

לוי שפרן: אנחנו בדקנו שהילדים תרגלו את זה, אני אומר בבטחון שהילדים בסך הכל קיבלו את העניין הזה כעוד תרגול, את הטילים ברוב המקומות לא שמעו, הם היו רחוקים מרוב בתי הספר, אז ברוב המקומות שבהם הילדים תרגלו, זה כשהיה "צבע אדום" בזמן אמיתי, מבחינתם הם עשו עוד תרגול מפני שלא נפל שום דבר לידם.

לוי שפרן: מי שנכנס לפאניקה הם ההורים ולא הילדים.

לוי שפרן: בבית הספר שאת ציינת היה מקרה מיוחד, המקרה המיוחד הוא שלפני כחודש רעדה שם הקומה העליונה מסיבה לא ברורה, שלחנו לשם מהנדס ואמר שהכל בסדר, הטיל עשה רעש גדול ולא שמעו את האזעקה, שלושת הדברים האלה יצרו יחד בבית הספר הזה איזו שהיא בועה של פחד.

לוי שפרן: בבית ספר המרוחק כמאה חמישים מטר משם, ישנם עוד שני בתי ספר, כשלושה-ארבעה אחוז מהילדים הלכו הביתה.

סופה לנדבר: אני מבקשת לשמוע על מצב האזעקה מהתושבים.

סופה לנדבר: אנחנו ראשית ניתן את זכות הדיבור לאלה שנפגעו ולאלה שנמצאים בעצם בחרדה, ואני חושבת שזו לא בושה להגיד, אנשים נמצאים בחרדה.

סופה לנדבר: היינו בשישי שבת בשדרות ובכפר קאסם, ואני רוצה להגיד שההרגשה שלנו היא מאוד קשה, וכאשר נופלים שם קאסמים ורקטות זו הרגשה מאוד מאוד לא פשוטה, ואני רוצה לשמוע מהתושבים מה קורה כאן, איך אתם שומעים את האזעקה?

סופה לנדבר: אנחנו מבקשים לשמוע איך אתם מרגשים עם זה שנאמר שהילדים מוכנים בבתי הספר ובגנים, ומה דעתכם על הערכות המוסדות וכל הגורמים בשעת הצורך.

תושבת אשקלון: (דבריה מתורגמים מרוסית) יצאתי למכולת, אני גרה ברמת אשכול.

תושבת אשקלון: כשחזרתי חטפתי ממש הלם, זה קרה באותה חצר איפה שנפל הטיל, לגבי שאר הדברים אני לא זוכרת דבר כי מיד לקחו אותי לבית החולים, בית החולים הוא סיפור בפני עצמו.

תושבת אשקלון: כל מה שקרה בדירה לאחר האירוע אני לא זוכרת כי הייתי בלי הכרה ולקחו אותי עם אמבולנס לבית החולים.

סופה לנדבר: מס רכוש לא היו אצלך?

תושבת אשקלון: כששוחררתי מבית החולים, לא ברור לי אם היו ממס רכוש או לא היו ממס רכוש, אני ממש לא יודעת כלום.

תושבת אשקלון: אבל בכל שברי הזכוכיות ובכל החפצים השבורים אף אחד לא נגע, שום דבר לא קרה, הבטיחו לי שיסדרו אבל שום דבר לא קרה מאז.

תושבת אשקלון: רק אתמול התחילו לסדר,הרכיבו זכוכיות לחלק, אך שאר החלונות פתוחים לגמרי וזה יוצר בעיה.

תושבת אשקלון: אני שוכרת את הדירה ביחד עם המדינה.

תושבת אשקלון: כאשר נפל הטיל כל הגדר התפרקה, ואני גם חושבת שאף אחד לא מתכוון לסדר את הגדר.

תושבת אשקלון: חוץ מאלכס סולטנוביץ, שהוא מנהל המתנ"ס, אף אחד לא התייחס ואף אחד לא עזר, אף אחד לא פנה אלי, אף אחד לא שאל מה קורה איתי.

תושבת אשקלון: חוץ מאלכס סולטנוביץ לא היתה שום התערבות.

תושבת אשקלון: ביום ראשון הם הגיעו לעיריית אשקלון, ושם התחילו לשלוח אותי מחדר לחדר.

לוי שפרן: אני רק רוצה להזכיר שאלכס סולטנוביץ הוא מעיריית אשקלון.

תושבת אשקלון: בנוגע למס רכוש אני מנסה למצוא מילה עדינה, הם פשוט שלחו אותי ואמרו לי היינו אצלך, לא רצו לדבר איתי בכלל.

תושבת אשקלון: יש לי עצבים מאוד מאוד חזקים.

תושבת אשקלון: שירתתי בצבא בחיל הרפואה, אני אדם מאוד חזק אבל פה העצבים שלי התחילו להיחלש.

תושבת אשקלון: הילד שלי ישב מול המחשב ובנפילת הטיל הילד עף לחדר אחר ולא שמעתי לא אזעקה ולא דבר אחר, האזעקה בכלל התחילה לפעול למחרת, וזה היה הלם חיי.

תושבת אשקלון: אם הפגיעה היתה נפשית בלבד, אין אמבולנס מיד, הרגשתי כמשותקת ובזמן שזה קרה התחננתי לאנשי מגן דוד אדום כדי שיכנסו לחדר ושיתנו לי עזרה, והם אמרו לי שאם אף אחד לא נפגע פיזית והוא נמצא במצב של חרדה אז לא מגיעה עזרה למשפחה ולאלה שלא שנפגעו פיזית.

אפרים קרני: אחרי כמה דקות האירוע זה היה?

סופה לנדבר: אני אומרת שלא נחפש כאן ראשים אנחנו נחפש איך לתקן את המצב כדי שהמצב יהיה תקין.

אפרים קרני: אני לא יודע את מה לתקן כי זה נשמע כועדת חקירה, ולא כך.

סופה לנדבר: אל תתן לנו ציונים, אני לא שמעתי שיש כאן חקירה בזמן שהתושבים פונים לכנסת, אם אתה מעניק לזה את ציון החקירה, אז אנחנו חוקרים, לא יתכן בזמן מלחמה, וכאן נופלים טילים, לא יתכן שאנשים לא מקבלים עזרה, איזו חקירה אתה רואה?

סופה לנדבר: ועדת פניות ציבור הגיעה עם רוח טובה כדי לעזור ולשמוע, אני לא רוצה לספר כאן את מה שקרה במלחמת לבנון השניה, היה מצב קטסטרופלי ואנחנו בכנסת פעלנו, ואת מוקד 106 אי אפשר היה להשיג, אני לא רוצה לומר לכם כי אני לא רוצה להכתים איש, אם אנחנו החלטנו להגיע לכאן זה מכיוון שהתושבים פנו אלינו, וכנראה שהם לא קיבלנו את העזרה מהמקום שהיו צריכים לקבל, אני שוב אומרת ומדגישה, אני לא רוצה לחפש ראשים, אבל אזרחי מדינת ישראל צריכים להיות בטוחים.

שמעון לרנר: באיזו קומה ?

שמעון לרנר: ראשונה, אני הייתי אצלה בבית.

סופה לנדבר: היא היתה בלי הכרה אז יכול להיות.

שמעון לרנר: אין לי טענות אליה, היא לא הרגישה טוב, אבל אני הייתי שם.

תושבת אשקלון: (דברי המתורגמים ע"י יו"ר) אני מדברת על כך שמס רכוש נלחמו איתי על כל גרוש בזמן שאני אם חד הורית, ואתם מבינים שמה שקורה כאן כאשר בית נפגע ואני נפגעתי.

תושבת אשקלון: כל דבר אני משיגה עם עבודה קשה ביותר, ואני חושבת שצריכים להתייחס לזה.

אולגה שימן: ביום ראשון בשעה 08:45, בשכונת הסיטי לא שמענו אזעקה, לא שומעים כלום, אני יושבת בשעה 08:45 בסלון ופתאום אני שומעת.

אולגה שימן: והנה הבאתי רסיסים שמצאתי במרפסת שלי.

לוי שפרן: באיזו כתובת את גרה בסיטי?

אולגה שימן: בשילה 9.

אולגה שימן: בשעה 08:45 נפל קסאם, אין אזעקה, אני ישבתי בסלון, קסאם נפל מול המרפסת של הבית שלי, אני נכנסתי לשירותים, לא הבנתי מה קורה, חטפתי הלם, אני חרדתית, אני אחרי תאונת דרכים.

אולגה שימן: עד שהבנתי מה קורה, התחלתי להתקשר למגן דוד אדום, הם שאלו שאלה, את בחרדה?

אולגה שימן: עניתי כן, הם אמרו "אין לנו עכשיו אמבולנסים פנויים", בסדר, אני מנסה לצאת למרפסת לקרוא למשטרה, החלונות שבורים, התריסים נפלו, אני בקשתי מהמשטרה שיעלו אלי הביתה.

אולגה שימן: אף אחד מהעירייה לא היה שם, מי היה שם בעירייה בזמן נפילת הקסאם?

סופה לנדבר: ואת התקשרת למוקד 106?

אולגה שימן: התקשרתי קודם לשאול אם יש אזעקה, אתמול אמרו לי שיש כבר אזעקה, אזעקה עדיין לא מופיעה.

אולגה שימן: התקשרו כמה פעמים מהשכונה, הם ענו כן יש אזעקה, מה יוצא כעת?

אולגה שימן: לנו נדמה שיש אזעקה אז אנחנו מוגנים, אם שוב נופל קאסם, אנחנו לא מוגנים ואין לנו אזעקה, זה ראשית.

אולגה שימן: עד היום לא היה לי אצלי מס רכוש, רק היום התקשרו, באותו יום כעבור עשר דקות נסעתי לבית ספר אורט, קיבלתי שוק עוד יותר חזק ממה שהיה.

לוי שפרן: מתי היית בבית הספר?

אולגה שימן: באותו היום, אחרי רבע שעה, כשנפל הקאסם אני כמעט עפתי חמישה מטר מהחלון, לא רציתי לנוסע לבית החולים, אני גם אמא חד הורית, אני לא רציתי להשאיר אותו בבית הספר.

אולגה שימן: דבר שני, כשנכנסתי לבית הספר, ראיתי ילדים עומדים ליד השער, נשמעת אזעקה, וניסו להכניס את הילדים למקלט, המורים צועקים אל תכניסו לפה ילדים, אין מקום, אין אוויר, אז מה יוצא?

אולגה שימן: לא ההורים אשמים, חצי נכנסו, השאר נשארו בחוץ, הילדים בוכים, מורים בוכים הם לא יודעים מה לעשות, אזעקה "צבע אדום", היה ממש בלגן, אני מבקשת לשאול מי מהעירייה היה ליד הבית שלנו?

אולגה שימן: מי היה באותו יום?

אולגה שימן: מי שאל אם אנחנו צריכים עזרה, אין לנו חלונות, הכל שבור, מי נכנס ושאל האם יש לכם איפה לישון, אני אם חד הורית, יש לי 100% נכות, מי שאל אותי יש לך איפה לישון?

אולגה שימן: האם אתם צריכים עזרה?

אולגה שימן: אף אחד לא היה עד היום.

אולגה שימן: אלכס סולטנוביץ לא מעוניין שאני אומר משהו, אבל הוא רק התקשר ושאל אם אני צריכה עזרה.

לוי שפרן: בגלל שהוא העירייה.

אולגה שימן: לא משנה, אתם לא עירייה?

סופה לנדבר: לוי שפרן, אנחנו ניתן לך לענות, אנחנו רוצים לדעת איך אנחנו נערכים, אם חלילה וחס יקרה שוב המקרה.

תושבת אשקלון: (דבריה מתורגמים מרוסית) אני גרה בקומה ראשונה בדירה עם חלונות שנשברו אצלי בבית.

תושבת אשקלון: קיבלתי יחס טוב מהעירייה, תיקנו לי בתוך יום את החלונות, ואת הגג תיקנו גם כן.

סופה לנדבר: אם יש ליקויים צריכים לתקן אותם ומהר.

סופה לנדבר: ההגנה צריכה להנתן לאזרחי מדינת ישראל, לתושבי העיר, ולא צריכים להגיב לכל מילה שנאמרת ולהתגונן, זה פשוט לא מקובל.

תושבת אשקלון: הציעו מלון לתושבים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שמאוד חשוב לשמוע את תושבי העיר.

מרינה סולודקין: סופה לנדבר, אני ואת יודעות שאש צריכה להיות במקום אחר בגלל שהיו בשנתיים האחרונות ירי ופצצות על העיר שדרות, וכל אחד חשב ששדרות חסום ואשקלון קדוש.

מרינה סולודקין: אני דיברתי עם ראש הממשלה בשנת 2006, ואמרתי לו שכל תושבי הדרום מרגישים שהאזור לא מוגן, ובנוסף ביקשנו את ההגנה של צבא ההגנה לישראל שצריך לפעול בעזה על מנת להגן על עיר של מאה עשרים אלף תושבים, ואפשר רק במקומות ציבוריים, שגם אינם באשקלון, שמענו שרק חלק מבית החולים מוגן, אני כתושבת העיר חוויתי את מה שהיה בסוף השבוע, וגם אני יכולה לומר שביום חמישי זה היה הכי קשה.

מרינה סולודקין: "צבע אדום" לא היה, ואז שמענו את הפיצוץ ליד בית הספר הממלכתי דתי שזה ליד ביתי, ומיד התחלתי,וגם סופה לנדבר לקבל טלפונים "לא שומעים צבע אדום, המצב שלנו גרוע מאוד".

מרינה סולודקין: אפילו צעדים שכן ניתן לנקוט תושבי העיר לא מוכנים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שמוקד תשומת הלב שלנו צריכה להיות בפיקוד העורף, ואני אגיד לכם כמו סופה לנדבר, אני פתחתי, בזמן מלחמת לבנון השניה, את המטה לעזרה לתושבי הצפון, ואנחנו יודעים שקרו דברים, בעפולה גם האזעקה לא עבדה וזה לקח זמן.

מרינה סולודקין: כשמבקר המדינה כתב את הדוח שלו, אני הגעתי במיוחד לישיבת ביקורת המדינה ואמרתי שאנחנו לא מרוצים מפיקוד העורף, ושאנו מבקשים להוריד מהמקום את ראש פיקוד העורף בגלל שהוא לא ידע מה לעשות בצפון, איך לעזור לאנשים באופן יעיל.

מרינה סולודקין: בקרית שמונה היו שכונות שלא הגיע אוכל בזמן הירי.

מרינה סולודקין: היו עיריות כמו עיריית צפת, שהעירייה פינתה את עצמה ורק עובדי שטח עזרו לתושבים, זה היה בושה וחרפה לאנשי העירייה, גם המנהל הכללי עזב את העירייה, בגלל זה אני חושבת, סופה לנדבר את עושה היום את הישיבה של ועדת פניות הציבור, זה חשוב ביותר.

מרינה סולודקין: כפי שאני מציינת הגיעו פעילי שטח, ולא סתם אנשים שהגיעו מטעם הכנסת רק עולים.

מרינה סולודקין: חברי שלמה מולה אני וסופה לנדבר, זה גם לא מעודד, איפה הוותיקים?

מרינה סולודקין: גם ראש העיר שלא הגיע לישיבת הוועדה זה סימן.

לוי שפרן: זה סימן שיש לו משהו אחר.

לוי שפרן: למה שר לא הגיע?

מרינה סולודקין: ועדת כנסת היא ועדה שעומדת מול פניות הציבור, והיא עומדת עם כל השרים וכל הוועדות עם יושב ראש, זה כבוד מינימלי.

לוי שפרן: אני אעביר לו את מה שאמרת.

מרינה סולודקין: יש לו תקופה קשה ואנחנו מבינים, אבל לא להיות כאן זה לא נכון.

מרינה סולודקין: עניין שני שאנחנו שומעים היום, אתם רואים שלהיות אם חד הורית במדינתנו זה מאוד קשה, להיות אם חד הורית בזמן מלחמה זה קשה פי כמה.

מרינה סולודקין: יושבת כאן פעילה בעיר, סבטלנה זבגרודניה, שהיא יושבת ראש של ארגון גדול בעיר של אמהות חד הוריות.

מרינה סולודקין: אז אולי לעשות תירגול, אולי לקיים הסברה, צריכים לחשוב על קבוצות אוכלוסיות רגישות, זה כולל גם קשישים, גם אמהות חד הוריות.

מרינה סולודקין: אנחנו נשמע ממחלקת הרווחה עם יש תוכניות, ואם נצטרך לפנות את הנכים מהעיר, זה מאוד חשוב, אז שוב אני אומרת, שאנחנו לא באנו לערוף ראשים, המטרה - אשקלון, עיר פורחת ועיר מצוינת, אבל אם בממשלה לא מבינים שנכנסנו לתקופת הלחימה לפני כמה זמן, שעכשיו צריכים להיות מוכנים בכמה דברים, וגם בגלל זה אנחנו צריכים לדבר, גם לתכנן, וגם לגרום שכל הציבור ידע איך להתנהג בתקופות אלה.

סופה לנדבר: שלמה מולה אמר לנו אתמול שגם הוא קיבל לא מעט טלפונים ויש לו היום הצעה לסדר יום לחוקים, אבל הוא החליט להגיע הבוקר.

שלמה מולה: גם כאזרח וגם כחבר כנסת אני רוצה להזדהות עם התושבים, עם מה שאתם מספרים.

שלמה מולה: אני יודע שזו חוויה לא פשוטה וגם דווקא לחזק את אלה שעוסקים בעבודה הקשה הזאת של סיוע, גם לכוחות הבטחון, רק מצער אותי לשמוע מאזרחים, כששבע שנים הקאסמים נופלים באזור, ואני לא הייתי רוצה לחשוב שאין "צבע אדום" באשקלון, באשקלון זו לא הפעם הראשונה שהקאסמים נופלים, אני הייתי שמח לשמוע מאנשי הבטחון, מאנשי פיקוד העורף למה זה צריך לקרות והאם יש לכם פתרונות, ואם כן אז למה הפתרונות האלה לא יכולים להתקיים?

מרינה סולודקין: אין פתרונות.

שלמה מולה: כפי שהיא תיארה למה בשכונה הזאת, לא שומעים?

שלמה מולה: זו שאלה אחת, השאלה הנוספת היא גם שאלת מס רכוש, מס רכוש מתורגלים, הם מתורגלים גם בפיגועים שהיו, אני מניח שהיו נהלים גם ממה שקורה בשדרות, למה התושבים צריכים להרגיש לא בנוח ולא מגיעים אליהם, אלה שתי ההערות שלי, הערת תם שהייתי רוצה להעיר, סופה לנדבר, בנייר המחולק לנו, יש כאן הערה שמשרד ראש הממשלה בחרו לא להגיע לישיבה ותושבי אשקלון לא חשובים להם.

סופה לנדבר: אני בחרתי לא לרדת, אבל אם אתה כבר מדבר אני כן מתכוונת לרדת על משרד ראש הממשלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר פונים אזרחי מדינת ישראל במצב כל כך קשה, נציגי לשכת ראש הממשלה היו חייבים להיות כאן, הם בחרו לא להגיע, ואני לא רוצה כעת להיכנס לזה.

שלמה מולה: גם אני חושב שהם היו צריכים לבוא כאשר הוועדה מזמינה אותם, לדעתי הם היו חייבים לבוא אבל הם לא הגיעו, אני לא חושב שהסיבה היא שתושבי אשקלון לא חשובים להם, זה קצת מרחיק לכל.

שלמה מולה: אבל בסך הכל אנחנו חברי הוועדה לפניות הציבור מצפים מכל גורמי הממשלה, לתת תשובות ראויות לתושבים חרדים, אני יכול להבין את החרדות של האנשים, אנחנו לא יכולים להתחמק מזה, אני אפילו לא יכול לחשוב שאישה ישנה בלילה עם חלונות פרוצים, איפה אנחנו חיים?

שלמה מולה: אפילו לא חצי שעה, זה לא מתקבל על הדעת.

סופה לנדבר: אנחנו נעבור למשרד הקליטה, האם אתם נערכים למצב?

סופה לנדבר: האם אתם נתתם תדרוך לתושבים?

מרינה סולודקין: הוא יושב ראש עמותת אינטגרציה, פעיל בשטח שמקבל הרבה תלונות על המצב בעיר.

סופה לנדבר: האם כל התדרוך והעזרה שתרגמתם לרוסית, אמהרית וצרפתית, איך נהגתם בזמן האירוע?

סופה לנדבר: וכיצד אתם נערכים?

נטלי גרנד: מבחינת משרד הקליטה, בתחום אזור אשקלון שייכת גם שדרות ולצערנו אנחנו די מתורגלים מהמתרחש בשדרות לאורך כל שבע השנים שעברנו שם.

נטלי גרנד: נכון לעכשיו לגבי ההתארגנות באשקלון שבעצם ציפינו לזה שזה יקרה, וכמו כולם באמת ניסנו להיות מוכנים ועשינו כמה צעדים.

נטלי גרנד: לגבי התרגום ששאלת, בעצם מי שהקדים אותנו זה פיקוד העורף והעירייה, יצאו עלונים ברוסית, אמהרית, בעברית, באנגלית וכל זה חולק, אנחנו היינו אחראים שזה יגיע למקבצי דיור ולהוסטלים, זה כן בשיתוף פעולה עם פיקוד העורף, הם העבירו אלינו למשכן.

נטלי גרנד: ערכתי סיור בימים חמישי ושישי בהוסטלים וגם ביום ראשון המשכתי גם במקבצי דיור, בדקתי את ההערכות של כל הוסטל ומקבץ למצב החירום, ממה שעולה, כל מתגורר יודע איפה המקום המוגן אצלו ביחידת הדיור שלו, בנוסף לכך התחלנו אתמול בסבב טלפוני, והיום שוב חזרנו לאלה שדיברנו אתמול מאחר ויש שינוי בהוראות פיקוד העורף, מאוד חשוב לי לוודא שהעולים כן יודעים.

נטלי גרנד: ראשית התחלנו קודם עם הקשישים ואחר כך נתקדם.

סופה לנדבר: סימנתם את החרדים או הדירות של הקשישים המוגבלים בתנועה.

נטלי גרנד: נכון, הוצאנו גם את הרשימות של הקשישים הבודדים וגם של זוגות שעלו, ושהם חמש שנים בארץ עד עכשיו, ערכנו סבב טלפונים ואנחנו מתכוונים להמשיך.

שלמה מולה: עד כמה שנים בארץ:

נטלי גרנד: עד חמש שנים.

שלמה מולה: למה?

נטלי גרנד: אי אפשר משנת 1989, אנחנו התחלנו עכשיו עם אלה שהם עד חמש שנים וסיימנו את הסבב הזה.

שלמה מולה: להערכתי בחמש השנים האחרונות יש לכם אולי עשרים.

נטלי גרנד: אתה לא צודק.

נטלי גרנד: אני אתן לך את הנתונים, אשקלון היא ברוכת עליה.

נטלי גרנד: גם בחמשת השנים האחרונות עלו יותר משלושת אלפים אנשים לעיר אשקלון, אשקלון היא עיר ברוכת עליה ולא נזלזל בזה.

נטלי גרנד: אם אנחנו מדברים שמשנת 1989 ועד היום, הגיעו לאשקלון כארבעים אלף עולים חדשים מכל הארצות.

סופה לנדבר: אני מבינה שבאשקלון יש בעיה נוספת שלא היתה בעצם בשדרות מפני שיש בה בניינים רבי קומות, ובבניין כזה הפגיעה היא אחרת מאשר בית צמוד קרקע, מה הפקודות שאדם צריך לנהוג?

נטלי גרנד: אלו הן הוראות פיקוד העורף, אנחנו רק מעבירים את הוראות פיקוד העורף בשפות.

סופה לנדבר: מה אתם מעבירים לאנשים?

סופה לנדבר: הרי הוסטלים הם בניינים ששם הפגיעה יכולה להיות כמו שהיה באמריקה.

נטלי גרנד: נכון לעכשיו לפי הוראות פיקוד העורף, תלוי בהוסטל, יש הוסטל ובכל קומה יש מרחב מוגן קומתי, יש הוסטל או מרכז קליטה ליוצאי אתיופיה שיש לנו כאן באשקלון, יש להם מקלטים והם כן יורדים למקלטים, בכל בניין יש מקלט.

אפרים קרני: תפרנו חליפה מתאימה לכל מוסד ולכל מקום של אנשים שלא כל כך מעורים ולא מבינים, ניסנו להעביר.

סופה לנדבר: ממלא מקום ראש העיר אומר שמקלטים בעצם לא רלוונטיים היום, משרד הקליטה אומר שבעצם האנשים קיבלו תדרוך שהם כן רלוונטיים.

אפרים קרני: הם לא קיבלו תדרוך כזה.

סופה לנדבר: זה מה שהיא אמרה.

נטלי גרנד: בברנע הם כן קיבלו תדרוך, והם יורדים למקלטים.

סופה לנדבר: אני יוצאת מכאן עם בלבול שלם, כן מקלטים, לא מקלטים, מה מיוחד בנפילת קאסמים וטילי גראדים?

סופה לנדבר: מה מיוחד כאן בעיר אשקלון?

סופה לנדבר: איך האזרח צריך להתנהג ומה בעצם קרה?

סופה לנדבר: האם הכל בסדר או שיש ליקויים וצריכים לתקן אותם דחוף, תמסור לנו לחברי הכנסת, אולי אנחנו נוכל להבין.

נטלי גרנד: תרשי לי לסיים לפני שזה עובר לפיקוד העורף.

נטלי גרנד: בכל מקום זה לפי המבנה ולפי מה שמתאים לו, לכל מקום תפרנו את החבילה משלו, למשל אם מדובר בכפר נופש הצרפתי, אז בטח ובטח לא נשלח אותם למקלט, לכל אחד הוגדר, עברנו דירה דירה והוגדר איפה המקום הכי מוגן שיש בשבילו.

נטלי גרנד: לגבי יצירת הקשר עם הקשישים שנמצאים בדיור פרטי, כרגע אנחנו שוב עושים את סבב הטלפוני כי השתנו הכללים מהבוקר, זה כבר לא "צבע אדום" זה צפירה וצריך להכין את העולים, לא כולם יודעים על השינוי למרות שאני בטוחה שברדיו רקע ובערץ 9 כן מפרסים את זה, אבל לא כולם קשובים.

נטלי גרנד: לגבי דוברי הצרפתית, אין להם מאיפה לדעת, ומה שעושים במשרד הקליטה זה הסבב הטלפוני ומודיעים לכולם.

נטלי גרנד: לגבי מוגבלים וקשישים, אנחנו עובדים ביחד עם מחלקת הרווחה של עיריית אשקלון, גם להם יש רשימות וגם לנו יש רשימות ואנחנו תמיד בשיתוף פעולה.

סופה לנדבר: נניח שאדם מוגבל תנועה ואתם סימנתם שהוא לא במצב פשוט, מה אתם עושים בזמן אמת?

נטלי גרנד: אם פגע טיל בזמן אמת במקום המגורים שלו, אנחנו כמשרד הקליטה לא נפנה את העולה, אנחנו צריכים סיוע של העירייה וביחד עם מחלקת הרווחה מחליטים מה עושים.

סופה לנדבר: כאשר טיל פגע בבניין והוא כבר נפגע, יתכן חלילה שהוא כבר לא יצטרך את העזרה, הרי ישנם אנשים מוגבלים ואנחנו במלחמת לבנון השניה כן נתקלנו במקרים של אנשים שהם מוגבלים, הם התקשרו אלינו לכנסת, מפני שאז לא היה מוקד של העירייה.

סופה לנדבר: ראשית איך נערכים עם כל תושבי אשקלון ועם האנשים שהם מוגבלי תנועה?

שמחי דדי: אנחנו מכינים את העיר אשקלון מזה שנה ושבעה חודשים למצב הזה, אנחנו חילקנו חוברות הסברה לכל התושבים פה לפני שנה ושלושה חודשים, וכל התושבים קיבלנו בדיור הביתה בצירוף מכתב מראש העיר.

שמחי דדי: דרך אגב לא קיבלו את זה רק תושבי אשקלון, קיבלו את זה כל התושבים במרחק של עשרים ק"מ מעזה, כנראה הם שכחו את זה אבל הם קיבלו עם מכתב, לדעתי זה היה מצורף לארנונה, וכל אחד קיבל את זה בוודאות.

שמחי דדי: נקודה שניה – אנחנו הרכבנו פה מערכות "צבע אדום" בכל בתי הספר, מדובר במאתיים חמישים מוסדות לימוד, הם חוברו מלפני חצי שנה.

שמחי דדי: להערכתנו מבדיקה טכנית על המפה, הצופרים הראשיים בעיר בכיסוי הטכני היה אמורים לתת מענה ל"צבע אדום" בכל העיר, לא עשינו ניסוי כדי לא להבהיל את האנשים, ברגע שזה הופעל הבנו שלא שומעים טוב, יחד עם העירייה מיפינו את המקומות שלא שומעים טוב, ונכנסנו מיד בתהליך מואץ של פיקוד העורף להתקין עוד צופרים, עד היום התקנו עוד שנים עשר צופרים, זה ארבעה צופרים בכל יום, רק לסבר את האוזן, כל צופר כזה עולה מאה אלף שקלים.

שמחי דדי: מה שחשוב יותר מהכסף זה כמעט יום עבודה, התקנו כאן שנים עשר צופרים, ותוך כדי זה הבנו שאם אנחנו רוצים לתת מענה מהיר ומידי לכך שלא שומעים בעיר של מאה עשרים אלף תושבים, אמרנו שאנחנו נעבור לצפירה עולה ויורדת, ובעצם היום בבוקר עברנו לצפירה עולה ויורדת.

שמחי דדי: בנוסף בשלושת ימים האחרונים הרכבנו מאתיים כורזיות, היו לנו פה שמונה צוותים, בבתי מלון, בקניונים, במוסדות ציבור, הרכבנו עשרים בברזילי, והכל בעדיפות וזאת ביחד עם העירייה, אנחנו חילקנו מאה שישים לחרשים.

שמחי דדי: צריך להבין, אנחנו ידענו שיש מאה שישים חרשים, זה היה מוכן, זה צרוף, זה היה בקופסאות, לדעתי אנחנו כן הפקנו לקחים, לצערי העניין שלא שמעו את "ה"צבע האדום" מאפיל על כל האחרים.

שמחי דדי: עיריית אשקלון ביצעה פה שלושה תרגילים בנושא הקסאמים, העירייה מתפקדת בצורה טובה מאוד, יש למטה חדר מלחמה המתפקד כחדר מלחמה צבאי עם הערכות מצב, המחוז שלי פתח מתחת לקניון לב אשקלון חדר מלחמה, גייסתי לפה את מפקד הנפה במילואים, שמנו פה חמש מאות חיילים, הדרכנו בכל בתי הספר, פתחנו מרכזי דחק, מגן דוד אדום תיגבר ב- שלושים אמבולנסים, צריך לזכור שהמצב הוא בעייתי, המצב הוא קשה, אנשים אמורים להיות בלחץ.

שלמה מולה: למה כשהיא ביקשה להתפנות עם אמבולנס אמרו לה לא?

שמחי דדי: אני אחראי גם על שדרות וגם על עוטף עזה, אני גר שם, אני אומר לך יש את מגן דוד אדום שהיא מערכת מצוינת, אני הייתי מאוד שמח אם פיקוד העורף היה מקבל את הציון בסקרים כמו שמגן דוד אדום מקבל, הם מתורגלים בצורה טובה מאוד, אני הייתי בחלק מהאירועים, פינינו מקרי דחק, אני לא מכיר את סיפור ואני אבדוק אותו.

מרינה סולודקין: אדוני, לדעתי זה לא זמן, אנחנו יודעים על הרבה צרות, אם אנחנו שמענו שמגן דוד לא רצה להסביר לאנשים.

סופה לנדבר: אנחנו נבדוק, לצערנו לא ידענו שיש בעיות במגן דוד אדום, אנחנו לא הזמנו את נציגי מגן דוד אדום, אנחנו נבדוק אחרי הישיבה, נבדוק למה בעצם הם לא רצו להגיע וסירבו לתת פינוי לאישה למרות שהרגישו שיש צורך.

שמחי דדי: אנחנו הדרכנו את כל מנהלי בתי הספר לפני שנפלו פה גראדים, בשנה האחרונה, הדרכנו פעמיים את כל מנהלי בתי הספר, את כל המורים.

סופה לנדבר: מה צריכים לעשות כל מנהלי בתי הספר?

סופה לנדבר: מה צריכים לעשות מורים?

סופה לנדבר: אני שמעתי דברים שאני כעת מתביישת להגיד, אמרו לילדים כאשר יש אזעקה אתם צריכים לשבת מתחת לשולחן.

סופה לנדבר: בקומה האחרונה לשבת מתחת לשולחות?

סופה לנדבר: אני שואלת איך זה יעזור לילד כשהוא נמצא בקומה האחרונה?

לוי שפרן: כשיש חמש עשרה שניות, היות ואשקלון לא ממוגנת, וגם לא תהיה ממוגנת, התפיסה אומרת, מה שאתה מספיק לעשות הכי טוב ב- חמש עשרה שניות תעשה, אחר כך תקפא, היות ואנחנו יודעים שילד שלומד בקומה האחרונה, אנחנו לא יכולים לפנות אותו לקומה תחתונה ב- חמש עשרה שניות, אז זו הנחיה.

לוי שפרן: זה שזה לא מקום בטוח, כולנו יודעים את זה, וזה לא משהו שגילו אותו עכשיו הוא ידוע שנים.

לוי שפרן: כך מתגוננת אשקלון כי לה אין אמצעים אחרים להתגונן, ומי שעכשיו טוען טענות אחרות יש מידה מסוימת של זריעת פאניקה בציבור.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שיש פאניקה על אשקלון, אני חושבת שכולנו צריכים להבין שאנחנו נמצאים במצב לא תקין ולא בסדר, אני לא אומרת שרק בגלל פוליטיקה אנחנו כאן, בחרנו לא לדבר, וכמו שחברת הכנסת מרינה סולודקין אמרה, וגם מה שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, אנחנו נדבר על דברים שאנחנו צריכים לדבר על במת הכנסת, אני לא עושה ואנחנו לא גורמים פאניקה, אבל תושבים שהגיעו לכאן, הם הגיעו עם פאניקה, ומי שלא היה בפאניקה הוא אומר הייתי צריך לקבל עזרה ולא קיבלתי, זה דבר שאינו נכון.

לוי שפרן: ראשית אני הסברתי את העניין של מתחת לשולחן, זה מה שיש, אף אחד לא דיבר על משהו אחר.

שמחי דדי: לגבי הנחיות המיגון, הנחיות המיגון אומרות דבר כזה, שאם אתה נמצא במבנה אתה צריך להיכנס קודם כל, אגב הכל בחמש עשרה שניות, אם אתה יכול להיכנס לממד תכנס לממד, אם אתה יכול להיכנס למקלט תכנס למקלט.

סופה לנדבר: כמה מקלטים יש?

שמחי דדי: יש מאה עשרים ושש מקלטים.

סופה לנדבר: באיזה מצב הם?

שמחי דדי: רובם במצב טוב, עיריית אשקלון פתחה את כולם, כולל מקלטים שמשמשים בתי כנסת, גם אם היו נזקים, ואם עכשיו יש לך מקלט זמין ב- חמש עשרה שניות תכנס למקלט, אם אין לך מקלט זמין ב- חמש עשרה שניות תיכנס למבנה, לחדר פנימי, לחדר צפוני, ואם אתה על חוף הים תשכב על הריצפה, אם הגראד יפול לך על הראש אז החיים קשים, אין מה לעשות, יורים פה גראדים, כרגע עדיין לא קיבלנו פקודה למגן את אשקלון כפי שמגנו את שדרות ואת עוטף עזה, כרגע זה המצב.

שמחי דדי: לגבי בתי הספר –עברנו ב- חמישים בתי ספר, לא עכשיו אלא לפני שנה, עם מהנדסים ועם המנהלים וסרטטנו את הכל, ואמרנו לכל מנהל אם זה קורה אז הכיתה הזאת רצה לכאן, זאת רצה לכאן, זאת נכנסת מתחת לשולחן וזאת רצה לכאן, תרגלנו עם המנהלים ושמנו מדבקות בבתי הספר ולצערי, הערכנו שזה הולך לקרות, אני לא נותן ציונים גברתי, אבל אני כן אומר שעשינו פה עבודה כי הפקנו לקחים, אגב את אותו דבר עשינו כבר בנתיבות, ואני אמשיך הלאה.

שמחי דדי: אנחנו יודעים שיש עולים מרוסיה, באשקלון יש להם פה תוכנה לניהול האוכלוסיה, הם יודעים איפה נמצאים העולים, איזה שפה הם דוברים, איפה נמצאים מוגבלים וכדומה, זה משהו מדהים, אנחנו לקחנו את מה שיש באשקלון והפצנו לערים אחרות כדי שילמדו מזה.

שמחי דדי: הוצאנו עלונים המסבירים בשפה הרוסית, ערכנו כנסים במרכזים ברוסית, אנחנו פנינו לרדיו רקע שיעשה גל שקט, דיברנו עם המנהלת הכללית, שולמית לידור אם אני לא טועה, יש לנו תוכניות אם נקבל פקודות, אנחנו מקבלים פקודות.

מרינה סולודקין: אני שואלת קודם כל מה עם האמהרית?

מרינה סולודקין: מפני שבאשקלון יש עולי אתיופיה.

שמחי דדי: אותו דבר.

מרינה סולודקין: אותו דבר, וגם דובר על אזעקות באמהרית.

שמחי דדי: יש כאן ארבעים אלף עולים מרוסיה, אנחנו מעבירים את הרדיו ,105.5 יש אזעקת "צבע אדום", אנחנו הבאנו לפה משדר של גלי צה"ל, הרכבנו משדר חדש 90FM גל שקט, כל אחד יכול לשים, זה נותן "צבע אדום" ואפשר להסביר לכולם מה זה "צבע אדום" וגם פנינו לרדיו רקע.

סופה לנדבר: במלחמת לבנון השניה אנחנו הרגשנו שמוקד 106 לא פעל ואז היו צריכים מוקד.

שמחי דדי: בחדר הישיבות הישן של העירייה יש מוקד מיוחד 106 שנפתח, במוקד הזה יש תיגבור, זה מרכז מידע, חדר מלחמה הוא למטה במרתף, יש תיגבור של חיילות, ניתן לקבל תשובות בכל השפות.

שמחי דדי: יש במוקד של פיקוד העורף ברמלה דוברי רוסית.

שמחי דדי: אני לא רוצה לומר, אבל התבצעו פה הכנות טובות מאוד, אני לא נותן ציון אבל העירייה פועלת פה יפה מאוד, אבל צריך לזכור שיורים פה, מסוכן פה וזה כל העניין.

מרינה סולודקין: השאלה של תושבי אשקלון, אם חס וחלילה אם תהיה התקפת גראדים על אשקלון, אם אתה אומר שבכל אזורי העיר אשקלון ישמעו את האזעקה?

שמחי דדי: אני בטוח שכן, אני מקוה שיגידו לי ששומעים את זה חזק מדי, אבל כמו שאני מכיר את עם ישראל כנראה שאת זה הם לא יגידו, בכל מקרה לא יהיו גראדים, ואני מקוה שלא יהיו, עד שבוע הבא, בשבוע הבא אנחנו מפזרים כאן מאות חיילים ונערוך.

יצחק סלבין: אני ממש מוקיר ומעריך את זימון הפגישה של סופה לנדבר היום מהסיבה אחת שהמערכת כל הזמן צריכה לבדוק את עצמה, עצם האירוע היום זה בהחלט מעודד אותנו לבחון את עצמנו כל פעם מחדש.

יצחק סלבין: אני כנציג של משרד הרווחה, לפני כחודש, השתתפתי עם צוות של משרד הרווחה וקיבלנו עידכונים על המערכת, המערכת שצריכה להגיב במצב חירום משומנת ביותר.

יצחק סלבין: כשאני בוחן את התוכנית מול ביצוע, וכשאני שומע כאן תושבים, זאת בעצם המבחן האמיתי שלה, אנחנו מעסיקים במשרד עובדת במשרה מלאה שהיא משולבת בצוות החירום של העירייה, הדיווחים שנמצאים אצלי הם, שצוות של משרד הרווחה ביחד עם הצוות המושלב היו במקום.

סופה לנדבר: מה יקרה אם נניח ששוב יקרה מה שקרה בימים האלה?

סופה לנדבר: מה יקרה עם אנשים מוגבלי תנועה?

סופה לנדבר: ואני לא סתם מתעקשת, כי בזמן מלחמת לבנון השניה לא היו מסוגלים לתת להם עזרה, אנחנו בכנסת כן נערכנו לכך כדי לעזור להם.

יצחק סלבין: הדיווחים העומדים לרשותי הם: שצוות הרווחה שלנו, שבעצם זוהי המומחיות שלנו להגיע לאותם אוכלוסיות במגובלות מיוחדות ובזמן אמת, זה צריך להיות כך, היה וזה לא מתבצע אנחנו נבדוק את עצמנו.

סופה לנדבר: כמה אנשים מוגבלי תנועה נמצאים היום באשקלון?

יצחק סלבין: שבע מאות.

יצחק סלבין: בנוסף המשרד שלנו מקצה משאבים מיוחדים לפיתוח מרכזי חוסן, אנחנו פיתחנו את הכלי הזה במטה בנימין בגוש עציון, נחשון, הר חברון.

יצחק סלבין: מתוך הניסיון שהצטבר אנחנו רוצים להעתיק דגם של מרכזי חוסן באשקלון, זאת אומרת להכשיר אוכלוסיות למצב של אי וודאות שלא יהיה מצב שבנוסף לנציגיי הרווחה ונציגי הרשויות המקומיות המגיעות למקום.

יצחק סלבין: אנחנו רוצים להכשיר אוכלוסיות מיוחדות, תושבים מיוחדים, שיהיה מצב שכמו שנוצר פה עזרה הדדית במצב אמת, אנחנו יודעים מהניסיון שלנו שלפני שהרשויות מגיעות למקום, לשכנים, לתושבים יש מעמד מיוחד, ואם אנחנו ניתן להם הכשרה מיוחדת, סיוע מיוחד זה בהחלט יסייע, בנוסף לעובדים סוציאליים, יש לנו כלים שנוכל להכשיר אותם.

שמעון לרנר: תודה על ההזדמנות להשמיע, אנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים כדי לענות על הצרכים של התושבים ושל הניזוקים, אני לא אגיד לך שתוך חצי שעה, אבל מהר ככל האפשר, לגבי הגברת הספציפית וחבל שהיא כבר לא פה, אני מבין שהיא גרה בשכירות ואני אישית הייתי אצלה, כשאתה גר בשכירות הכתובת לפיצוי הוא בעל הנכס, בעל הנכס היה שם עוד כשלקחו אותה, הוא לא רצה לחתום, הצוותים שלנו תוגברו.

מרינה סולודקין: הדירה עם החלונות המנופצים.

שמעון לרנר: אנחנו היינו אצלה בבית.

שמעון לרנר: הצוותים שלנו תוגברו, כמעט לכל הניזוקים הגענו, יכול להיות שאולי לא הגענו לאחד או שניים כי כשאנחנו מגיעים, למשל באירוע האחרון של הירי בבוקר, האנשים היו בעבודה, או שהם לא בעבודה הם רצו לילדים לבית הספר, לי אין טענות, קודם כל דואגים לילד ורק אחר כך לחלון, זה סדר העדיפויות.

קריאה: אבל יש טלפון שאנשים יכולים לפנות?

שמעון לרנר: יש טלפונים מפורסמים, יש דוברי רוסית למתקשים בעברית, אני מוכרח לציין בפרום הזה שאנחנו זוכים למלוא המחמאות, אנחנו זוכים לשיתוף פעולה מאוד טוב עם העירייה.

שמעון לרנר: אם הבית נפגע חס ושלום זה מס רכוש, עם כל הכבוד למשרד הקליטה וכולם, כשאנחנו מפנים לבתי מלון אנחנו מקבלים עזרה ממשרד הקליטה, מעיריית אשקלון.

סופה לנדבר: אני חושבת שמחמאות זה לא המקום כאן, אנחנו הגענו לכאן, אם אנחנו הגענו לכאן זאת אומרת שאנחנו מודאגים, ואנחנו מודאגים מפני שתושבי העיר מודאגים, ואני לא צריכה לציין לך שקיבלנו לא מעט טלפונים, לא רק מרינה סולדקין, שלמה מולה ואני, גם חברי כנסת נוספים.

מרינה סולודקין: להפסיק את כל הפעילות הפוליטית ורק להתעסק במצב באשקלון.

סופה לנדבר: בישיבה של סייעת ישראל ביתנו הזכירו שרק אחרי התערבות של חבר כנסת יצחק אהרונביץ, היו שם פקידים והעריכו את המצב.

שמעון לרנר: אני חושב שלא היתה סיטואציה כזו, לי לא מוכרת סיטואציה כזאת.

סופה לנדבר: אתה מבין שבגלל זה את המחמאות אנחנו נחלק כאשר חלילה וחס נצטרך, אנשים יקבלו את הטיפול שהם צריכים לקבל.

סופה לנדבר: באירוע כפי שקרה בבית הזה, ושנשארו שם ליקויים רבים, מתי זה יתוקן?

שמעון לרנר: ראשית אנחנו צריכים לדעת על הליקויים.

סופה לנדבר: אתה אומר שהייתם שם.

שמעון לרנר: היינו שם, אני מאוד לא רוצה להתייחס למקרה המסוים הזה.

סופה לנדבר: אתה תתייחס למקרה הזה.

שמעון לרנר: במקרה המסוים הזה היינו שם, בעל הבית ישב שם והוא לא כל כך רצה לשתף פעולה, פנינו את מי שרצינו לפנות, את מי שהיה צריך לפנות לבית מלון כמובן, הגברת היתה באותו הזמן מאושפזת, הודענו לקרובים או לשכנים שלה שברגע שהיא תצא מבית החולים, אנחנו נפנה אותה לבית מלון עד שהבית יחזור למצב הגיוני.

מרינה סולודקין: זה טוב מאוד.

שמעון לרנר: זה ברור, יש סדרי עדיפויות וזה לכל אחד, לא בגלל שהיא אם חד הורית, זה בגלל שהיא אזרחית.

שמעון לרנר: ספציפית באתר המסוים הזה, בגלל שהאוכלוסיה היא מעוטת יכולת, העירייה בתיאום איתנו לקחה את התיקון על עצמה, זאת אומרת שקבלנים מטעם העירייה הגיעו, ביצעו את התיקון על פי הנחיות של השמאים שלנו, ואנחנו לא המתיידנים, אנחנו לא עושים את "הביזנס" מול הדייר, אלא העירייה עובדת מול הדיירים ואנחנו משלמים לעירייה בתשלום אחד על כל התיקונים.

אפרים קרני: אני מבקש להשלים גם על ההכנות וגם על התיפקוד של משרדי הממשלה, כל אחד בתחומים שלו בסמכויות שלו, ואני הייתי מבקש להתחיל מהרשות המקומית – עיריית אשקלון התכוונה לאירועים האלה במשך תקופה ארוכה, במשך כשנתיים, היא שיתפה במערכת ההכנות כל מוסד וכל גוף ובעצם את כל המערכת כולה, והיא נכנסה באופן חד למערכה, באו נקרא למערכה הזאת באופן מובנה, כאשר היה פה שיתוף פעולה מלא גם של פיקוד העורף, גם של משטרת ישראל שלא הזכרנו אותם, הם המגיבים הראשונים גם מגן דוד אדום לישראל וקב"א וכל מי שיכול להיות במערכת, באופן מובנה ובאופן מדויק מאוד.

אפרים קרני: העירייה – לעירייה יש מיפוי ב- JAS, של כל האוכלוסיות הרגישות ברמה של בית, קומה, מספר, לא שמי בגלל צנעת הפרט ומשרד הרווחה, בלשכת הרווחה של הרשות אבל ב- JAS למקבלי ההחלטות בעירייה, לראש העיר, לסגנים לקצין הבטחון, לכל המערכת הזאת זה מספרית יש להם בדיוק איפה מתגוררות אוכלוסיות רגישות, וככה מיומנים לעניין הזה, אני רוצה לציין שזו העיר היחידה בארץ, העיר היחידה היום בארץ, שיש לה JAS מוכן ברמה הזאת, וד"ר אלן עשה פה עבודה פנטסטית ואנחנו יכולים רק להתברך וזה עוזר לכל מי שמסייע לעיר, בצורה בלתי רגילה כך שאפשר לתאם.

אפרים קרני: נעשו פה תיאומים עם משרד הקליטה, עם מס רכוש, עם משרד הבריאות, עם משרד הרווחה, עם משרד התעשיה, מסחר ותעסוקה, כל מי שיש לו יד ורגל והוא יכול להיות קשור למערכת, נעשו פה כל התיאומים.

מרינה סולודקין: יש פעילים בשכונות שמתורגלים?

יצחק סלבין: אין, אנחנו נכשלנו, עם ישראל נכשל, ניסינו להקים באשדוד צוותי חירום שכונתיים, ניסנו, בשדרות אנחנו נכשלנו למרות שיש שם לחימה וזה לארוך זמן והכל, אנשים לא רוצים להתנדב, רוצים להתנדב בלשתות תה ובזה זה נגמר, אני אומר את זה שוב בצורה ציורית מבלי לפגוע, זה לא הולך, זאת אומרת שאנחנו מנסים ומשקיעים משאבים, השקענו ים של כסף עם משרד הרווחה בנושא של השתלמויות, מרכזי חוסן, זה לא עובד, אם זה נותן לי תוצרים שאני ארגיש עם זה טוב, לצערי לא, זה הולך טוב כן בישובים הכפריים בעוטף עזה ששם יש צוותי חירום ישוביים, בקיבוצים ובמושבים, שם זה עובד טוב מאוד, ואנחנו מנסים להעתיק את זה לערים ולישובים הקהילתיים וזה לא עובד, לצערי זה לא עובד אבל אנחנו ממשיכים לנסות ולהשקיע משאבים כדי להגיע לזה.

סופה לנדבר: בסך הכל אתה נותן ציון?

יצחק סלבין: לא נותן ציון.

יצחק סלבין: אני אומר מה עשינו ואיך שנראה לי, יש לי ניסיון של הרבה מאוד שנים במצבי חירום, מתוך הליווי של עיריית אשקלון מיום רביעי בערב עד לרגע זה, אני לא חושב שיש הרבה מאוד דברים לתקן, אם יש בכלל, במצבי חירום יהיו תמיד אנשים שיחושו שלא עשו מספיק, וזה בסדר.

סופה לנדבר: יש כאן נציג שחברת הכנסת מרינה סולודקין מבקשת לתת לו זכות דיבור.

סופה לנדבר: מה קורה עם קשישים של העיר שהם נמצאים בהוסטלים ובדיור מוגן?

ולדימיר סנדלר: אני אב בית בנווה הדקלים החדש באשקלון כבר שנתיים, ובעקרון אני רוצה לומר שמי שמטפל בדיור המוגן שלנו זו חברת עמיגור, וחברת עמיגור זו חברה שיש לה ניסיון ממלחמת לבנון השניה, שבעצם הם עשו דברים רבים וזכו לכבוד רב, ולכן הנהלת עמיגור וגם הנהלת הסניף באשקלון מתייחסים לעניין בכל הרצינות שאפשר, אנחנו עשינו את כל המרחבים המוגנים, בכל קומה יש לנו שני ממדים.

סופה לנדבר: אני מבקשת שתעביר לנו את ההרגשה של הקשישים.

ולדימיר סנדלר: אני מבקש להמשיך ולעבור לנושא הזה שכמובן, שהגראדים שנפלו היו יכולים לגרום לפאניקה לכל קשיש, אבל לא רק לקשיש.

ולדימיר סנדלר: אנחנו לא שמענו אף פעם "צבע אדם", אבל גם כן בגלל שאנחנו פעלנו וביקשנו והתקינו לנו מכשיר נפרד בתוך המבנה.

ולדימיר סנדלר: אתמול ושלשום הוזמנתי לפורום בטחוני בעיר שהוא גם ביוזמת חבר המועצה עורך הדין אבי עייש, יש שם עוד כמה מועמדים לראשות העיר , אבל בלי קשר לפוליטיקה.

ולדימיר סנדלר: אני הייתי שם והתרשמתי מאוד.

סופה לנדבר: בלי פוליטיקה, אני חושבת שכל חברי מועצת העיר אשקלון יחד ראש העיר, ממלא מקום וסגנים, כולם דואגים לעניין.

ולדימיר סנדלר: זה בעצם פורום אזרחי, ביוזמת האזרחים.

אמיר מלכיאור: פיקוד הדרום פועל מול מספר התרעות מרכזיות מול הלקוחות הנמצאים בפנים ומול מה שקורה בעוטף עזה, הראשון בסדר העדיפות שלנו, זה חטיפת חייל או גופה, מעבר לזה אנחנו כן רואים המשך ירי, אנחנו כן מעריכים שהירי ימשיך גם בעוטף עזה, שדרות וגם לכאן, צריך כמובן להמשיך להיערך, אנחנו על פי פקודה, אם נצטרך נרחיב את הפעילות המבוצעת כעת, והיה ולא אנחנו נפעל באופן הטוב ביותר כדי למגר את התופעה, אם אנחנו מעריכים שזה יפסק, אז התשובה היא לא.

אמינוב: לפני חודש היינו קבוצה של כחמישים איש בכנסת כאורחים של שרים וחברי כנסת, שם האזרחים שלנו התלוננו שבמקלטים נמצאות עמותות, בתי כנסת, אני לא שמעתי האם העניין הזה סודר או לא?

דניאל זנבה: אני אגע בשלוש נקודות וקצת על מערכת החירום שעשינו כאן

דניאל זנבה: בעיר, אני מסופח למוקד העירוני ששם יש התנהלות של משמרות ואנחנו מקבלים את הפניות של האנשים במצבי חרדה וגם פניות לבירור איפה, היכן ולמה.

דניאל זנבה: העניין השני – הוא רדיו רקע, דיברתם על שיתוף תושבים, לתושבים קיימות השאלות, למה להתנדב, יש לי משפחה, יש לי ילדים, מה אני עושה איתם, האם אני מתוגמל, האם אני מבוטח בכלל, אלה דברים שאנחנו מתבקשים לתת להם מענה, רצוי שהאינפורמציה תגיע לפחות לתושבים, באמצעות רדיו רקע, אנחנו פה מדברים על עולים, חבל לי מאוד שיוצאי אתיופיה לא פה, הם לא ידעו בכלל על הישיבה הזאת.

דניאל זנבה: ואם מדברים על תושבים אז זה המקום גם של יוצאי אתיופיה, אם פעם נוספת תהייה ועדה כזאת בעיר אז אני אבקש ליצור, לפחות איתנו עם המוקד, אני יכול לומר שאני ידעתי על הישיבה הזאת אתמול.

מרינה סולודקין: קודם כל הצוות שמטפל ביוצאי אתיופיה במשרד הקליטה, זה צוות מצוין.

דניאל זנבה: יש פה יוצאי חבר העמים, אבל יש גם תושבים אתיופיים.

שלומית אבינח: כולם ידעו עליה אתמול.

דניאל זנבה: אם אני אומר שלא ידעתי וחבריי לא נמצאים, ובמקרה פגשתי אדם.

סופה לנדבר: הכנו את עצמנו תוך כמה שעות.

דניאל זנבה: אני מעיר את ההערות שלי ברשותך, אני מעיר את הערות שלי כדי שיתוקן.

סופה לנדבר: אני חושבת שכל תושב עיר ואזרח, לא משנה לאיזו עדה הוא שייך, הוא קודם כל אזרח.

סופה לנדבר: בגלל זה אני חושבת שהבעיות הן אותן בעיות אצל כולם.

דניאל זנבה: ברור לי לחלוטין, אבל אנחנו מדברים על אוכלסיות מיוחדות, ואוכלוסית יוצאי אתיופיה היא אוכלוסיה מיוחדת.

סופה לנדבר: שאלה לנציג הצבא, תאמר לי אנחנו צריכים להיות ערוכים גם באשדוד?

סופה לנדבר: אם אתה אמרת כאן שזה ימשיך, אז אני מתארת לעצמי.

שמחי דדי: פיקוד עורף זה גם צבא, אז אני אענה על זה.

שמחי דדי: אנחנו נערכים בכל מקום ובכל הכיוונים, אשדוד מכירה את האיום, אני יוכל לומר לכם, גם באשדוד עשינו כבר תרגילים, יחד עם צבי צילקר, לפני שנה תרגילים על כל מיני תרחישים ואנחנו מתכוננים.

אמיר מלכיאור: הראיה של פיקוד הדרום, כאשר ממטירים בדשא ויש רק ממטרה אחת שממטירה אפשר ככה לקופץ, מידי פעם מקבלים טיפה פה טיפה שם.

אמיר מלכיאור: כאשר מפעילים את כל הממטרות אתה נרטב ואתה צריך ללכת לשיבר כדי לסגור אותן, שיבר מבחינתי הוא ציר פילדלפי.

לוי שפרן: אני הייתי מאוד שקט במשך כל הזמן הזה, ראשית אני מבקש לומר שגם לפיקוד העורף ובכלל אין ניסיון של הכנסת מאה שישים אלף תחת משטר של "צבע אדום", יש פה שינוי של סדר גודל, אם קודם היו ארבעים אלף איש אז כאן יש מאה שישים אלף איש, כשיש פעם ראשונה כזאת, לא חשוב כמה אתה מתכונן, אתה לומד משהו תוך כדי.

לוי שפרן: אני בוגר חיל האוויר, ואני האחרון שנותן מחמאות לכל דבר, אני מדבר רק על הדברים הרעים, כי הדברים הטובים הם תמיד מובנים מאליהם.

לוי שפרן: אני ניהלתי את חדר המלחמה במטחים הראשונים, כל השבת, הייתי שם, ואני מבטיח לך שאני לא סגרתי שום אירוע עד שלא טיפלתי בבעיה האחרונה של הדיירים, באירוע אחד אחרי שסגרתי אותו נסעתי למקום האירוע, דיברתי עם האנשים והם מסרו שיש אנשים שנמצאים בלחץ, מיד שלחתי את צוות הרווחה שוב למקום.

סופה לנדבר: תסביר לי איך מוקד 106 פועל בעיר.

לוי שפרן: העירייה, יחד עם צבא, יחד עם מגן דוד אדום, עם הכבאים ועם כל מי שצריך, אנחנו לא סוגרים אירוע עד שאחרון הדיירים טופל על פי המידע שיש לנו באותו רגע, אנחנו מטפלים בכמויות, המוקד פועל באופן נורמלי בשתי עמדות, בזמן חירום הוא פועל עם שמונה עמדות, ואם יצטרכו חמישה עשר עמדות יהיו, אנחנו נעמיד כמה עמדות שצריך, והוא מוריד למטה לחדר המלחמה את כל ההודעות וחדר המלחמה מטפל בהם.

לוי שפרן: אני מבקש לומר לך שמיום שבת בבוקר, אנחנו ביחד עם כל הגורמים, בעיקר מפיקים לקחים, בשעה 05:30 היה מטח ראשון, ב- 05:55 הבנתי שיש בעיה עם הכריזה מיד מטפלים בזה.

מרינה סולודקין: יש טעות קטנה, 05:10 .

לוי שפרן: את צודקת, מאותו רגע אנחנו מטפלים בעניין הכריזה יחד עם הצבא, מטפלים בכל העוצמה, כפי שאמר דדי שמחי, להגיד לך שזה במצב אידיאלי אני לא יכול לומר, אבל אנחנו כל הזמן מתקנים את הדברים בכל התחומים.

לוי שפרן: בגדול אני מזהה שתי בעיות שהיו לנו בדבר הזה, הראשון זה עניין הכריזה, והבעיה השניה היא ההתנהגות של חלק ממערכת החינוך, בזמן מאוד מוגבל וזה מיד התאושש, אנחנו מטפלים גם בדבר הזה, בסך הכל אני חושב שאנחנו לומדים, ולומדים היטב ומתנהלים בסדר ורוב התושבים מקבלים תשובה ראויה.

לוי שפרן: כעת אני מבקש הערה אחת על מיקרו ומקרו, אמרתי שיש כאן מאה שישים אלף תושבים שהם תחת המשטר של "צבע אדום", אנחנו טיפלנו באלפי קריאות מוקד, מס רכוש טיפל במאות קריאות של מס רכוש, אם מערכות מאוד משוכללות וכן הלאה, ממה ששמענו פה מול המקרו הזה, ומול המסקנות הסטטיסטיות וכן הלאה, שמענו שלוש הערות של תושבים, חשובות מאוד, אבל אם אני לוקח את שלושת הערות הללו ומנתח את האירוע, אז הבנו שיש פקיד עירייה שקוראים לו אלכס סולטנוביץ שהציל את המצב, זה לא המצב, ואני מקוה שכולכם מבינים שזה לא מה שאנחנו למדים מהעניין הזה.

סופה לנדבר: אני חושבת כשדובר על כך שאלכס סולטנוביץ נתן עזרה, אתה מהרת להגיד שהוא בעצם משלנו, כלומר שהוא מהעירייה, עכשיו אתה מנסה להגיד ההפך?

לוי שפרן: לא, גבירתי אני מבקש להקשיב היטב לרעיון שאני אומר, אלכס סולטנוביץ הוא ידיד טוב שלי והוא פקיד עירייה, אני רק שתביני, שממה שהבנו פה שהיו פה תקלות ופקיד העירייה אלכס סולטנוביץ, חברי הטוב, ד"ר אלכס סולטנוביץ הציל את המצב, זו לא בדיוק המציאות, המציאות פה שעבדו הרבה מאוד אנשים שהתכוננו הרבה מאוד זמן, הרבה מאוד שעות ונתנו תשובות ראויות למרב האנשים, להגיד לך שמתוך מאה עשרים אלף תושבי אשקלון, ואולי אלפי אנשים שהיו בסביבות הפיגועים, אנחנו נתנו את התשובה האופטימאלית לכל אחד ואחד, אני אומר לך שלפני שמדברים אנחנו נשתדל שבפעמים הבאות ניתן תשובות עוד יותר טובות.

לוי שפרן: לבסוף אני באמת רוצה להעריך את העובדה שאתם פה, זה מאוד חשוב.

סופה לנדבר: אני מבקשת לסכם את הישיבה, למה אתם לקחתם את עמדת ההגנה?

לוי שפרן: לא, אני נראה מתגונן?

סופה לנדבר: ככה זה נראה לי, אנחנו לא באנו למלחמה, אנחנו באנו כועדת פניות ציבור, ואנחנו ועדה שמאוד מאוד פעילה בכנסת, אנחנו גם במלחמת לבנון השניה עזרנו להמון תושבי הצפון, אנחנו מאוד מעריכים את מה שנעשה כאן, אני לא יודעת למה אתם מתחילת הישיבה לקחתם את הנושא של ההגנה.

סופה לנדבר: בסיכום הדברים, אני רוצה לומר לתושבי העיר אשקלון, אני מעריכה, ואני מקוה שאנחנו תושבי העיר אשדוד לא נהיה במצב הזה.

סופה לנדבר: אבל כולנו חיים במדינת ישראל ואנחנו נערכים למצב, אני רציתי להגיד שבאנו לא רק להזדהות, אנחנו חלקנו חיים כאן וחלק חיים בסביבה, ואנחנו כחברי כנסת נמצאים איפה שיש בנו צורך.

סופה לנדבר: אני כן רוצה לברך על הפעילות שנעשית על ידי כל הגורמים, אני רוצה לבקש ממס רכוש לטפל במהירות במשפחה הזאת שאני כן חושבת שהיא נמצאת בשכירות, אבל אם היא צריכה עזרה לתקן את הדברים כמו שצריך, אני מבקשת להמשיך לשתף פעולה כמו שכל הגורמים עבדו עם העירייה וכל הגורמים הנוגעים בעניין, אנחנו כן נמסור למגן דוד אדום, למנהל הכללי של מגן דוד אדום את בקשת התושבים, והערכתנו לכולם, ואנחנו מקווים שלא נצטרך להגיע שוב במהירות רבה.

סופה לנדבר: תודה רבה.