ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 385, 2008-02-19 12:30

יצחק גלנטי: צהרים טובים לכולם.

יצחק גלנטי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק גלנטי: על סדר היום הצעה לסדר היום לדיון מהיר: הכללת משאבה המושתלת בחולים הסובלים מספסטיות קשה כתוצאה מתאונות דרכים, שיתוק מוחין, טרשת נפוצה, ושבץ מוחי בסל הבריאות, של חבר הכנסת אלחנן גלזר.

יצחק גלנטי: חבר הכנסת גלזר, בבקשה.

אלחנן גלזר: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים, אני העלאתי את ההצעה לדיון מהיר הזאת שבה נבקש להכליל את הבקלופן בסל התרופות, ואני אסביר מדוע.

אלחנן גלזר: אני ביקשתי להעלות על סדר יומה של הכנסת את מצוקתם של חולים בשיתוק מוחין, טרשת נפוצה, נפגעי תאונות דרכים ועבודה, אשר סובלים מספסטיות קשה שזה תפיסה של שרירים, ללא יכולת תזוזה.

אלחנן גלזר: כפועל יוצא מכך, הם סובלים מקושי אדיר בתפקודם היום יומי.

אלחנן גלזר: נחשפתי לסיפורו המרגש של בן-אל חולה שיתוק מוחין אשר התגבר על מגבלותיו, וסיים בהצטיינות את לימודיו התיכוניים, וכיום הוא בדרכו להתחיל לימודי אדריכלות באוניברסיטה.

אלחנן גלזר: הצלחתו היא בראש ובראשונה בזכות רוחו האיתנה.

אלחנן גלזר: בנוסף, משאבה קטנה וחכמה, משאבת הבקלופן, שהושתלה בגופו היא שאפשרה את ניצחונו הגדול.

אלחנן גלזר: בן-אל יכול כיום להיות חלק אינטגראלי מהחברה, ולתפקד באופן יום יומי ללא כאבים.

אלחנן גלזר: אבל לצערנו, בן-אל הוא מקרה ייחודי.

אלחנן גלזר: המשאבה אינה כלולה בסל הבריאות, ואינה זמינה לאותם חולים הנזקקים לה.

אלחנן גלזר: מדובר בכ-60 חולים לשנה, כשהעלות לכל אחד מהם היא כ-25 אלף שקלים לשנה, כך שבסך הכול זה יוצא כ-5.5 מיליון שקלים לשנה.

אלחנן גלזר: אם לוקחים בחשבון את כל החסכונות שחוסכים מהעלויות של טיפולים אחרים, העלות האמיתית היא כ-4.5 מיליון לשנה.

אלחנן גלזר: אני מציע שנשמע תחילה את החולים, ושהוועדה תבחן בדיון הזה כיצד ניתן יהיה לסייע להם.

אלחנן גלזר: תודה רבה.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

יצחק גלנטי: נציג משרד הבריאות ד"ר מירי זיפצינר, בבקשה.

מירי זיפצינר: אני סגן ראש האגף למדיניות טכנולוגיות רפואיות.

מירי זיפצינר: המשרד רוצה לומר שהמשאבה היא ברשימת הטכנולוגיות בעדיפות גבוהה מאוד בדיונים של ועדת הסל.

מירי זיפצינר: אנחנו מכירים את הטכנולוגיה, מכירים את היעילות שלה, ואת כל הנתונים שנאמרו כאן.

מירי זיפצינר: יש שוני בין הנתונים שיש אצלנו לעומת הנתונים שציין חבר הכנסת.

מירי זיפצינר: אבל, המשאבה מועמדת להכללה בסל הבריאות.

מירי זיפצינר: היא הוגשה בזמנו.

מירי זיפצינר: כל המסמכים קיימים, והיא מחכה לדיון של התעדוף שהוועדה תקבע מה נכנס או מה המלצותיה להכללה בסל התרופות והשירותים.

יצחק גלנטי: את מציינת שהיא מחכה לתיעדוף, האם את יכולה לתת איזשהו פרק זמן סביר להמתנה הזאת?

יצחק גלנטי: האם מדובר בחצי שנה, שנה, בעשר שנים?

מירי זיפצינר: לא.

אלחנן גלזר: מה הסיכוי?

מירי זיפצינר: אני לא יכולה לומר מה הסיכוי, כי חברי הוועדה הציבורית להרחבת סל שירותי הבריאות מתכנסים מזה חודש נובמבר לדיוני הוועדה.

מירי זיפצינר: התהליך הוא ארוך.

מירי זיפצינר: הם בוחנים את כל הטכנולוגיות שהועלו, כאשר מגיעים לרשימה סופית של הפינליסטים שהם בעדיפות הגבוהה ביותר.

מירי זיפצינר: הטכנולוגיות והתרופות מתחרות אחת בשנייה.

יצחק גלנטי: הם מעבדים בתוכם את כל הטכנולוגיות שמתייחסות לכלל המחלות.

מירי זיפצינר: לכלל המחלות, כולל למחלה הזאת.

יצחק גלנטי: אבל, במחלה הזאת יש רק טכנולוגיה מתקדמת אחת שנקראת הבקלופן?

מירי זיפצינר: לא, זו משאבה שמושתלת ומזליפה באופן תדיר חומר שעוזר לכאבים ולהרפיית הספסטיות של החולים.

מירי זיפצינר: כמו המשאבה הזאת יש עוד הרבה טכנולוגיות אחרות לכל מיני חולים, ושכבר נדונו.

מירי זיפצינר: למשל, נדונה כאן טכנולוגיה לחולי סוכרת.

מירי זיפצינר: הוועדה עוברת על כל החומר, ובסופו של דבר מחליטה מה תהיה העדיפות שלה, של הוועדה הציבורית.

מירי זיפצינר: אנחנו מקווים שבסוף חודש פברואר - בשבוע הבא - תהיה כבר רשימה סופית של מה שנכנס לסל הבריאות.

מירי זיפצינר: ציינתי שבין הטכנולוגיות שנמצאות בדרגה מאוד גבוהה, נמצאת גם משאבה זו.

יצחק גלנטי: האם ייתכן שלקראת הסיכום בסוף חודש פברואר, המשאבה הזאת תהיה כלולה בטכנולוגיות של סל הבריאות?

מירי זיפצינר: יכול להיות, אני לא יכולה לדעת מה יוחלט.

יצחק גלנטי: האם את מערערת על התמחור או על העלויות?

מירי זיפצינר: כן, יש קוד לעלויות לפי תמחור בוועדה שלפי האוצר.

מירי זיפצינר: התמחור נעשה לפי עלות המשאבה, כולל השתלה.

מירי זיפצינר: חוץ מזה, עלות התרופה עצמה.

מירי זיפצינר: המשאבה נמצאת כבר.

מירי זיפצינר: אני רוצה להבהיר שאותה משאבה נמצאת לטיפול אחר, ולכן יש לה קוד.

מירי זיפצינר: היא נכנסה לסל הבריאות ב-2001, והוכחה יעילותה לכאב בטיפולים אחרים.

מירי זיפצינר: תמחור השתלת המשאבה הוא 50,437 שקל, וזה תמחור של השתלת המשאבה.

מירי זיפצינר: על זה צריך להוסיף את התרופה, כאשר לתרופה יש מילוי כל כמה זמן.

מירי זיפצינר: יש קיטים של מילוי, וכל מילוי עולה 2,483 שקלים.

מירי זיפצינר: שוב, גם לזה יש קוד.

מירי זיפצינר: המחיר הזה כבר נקבע.

מירי זיפצינר: בדרך כלל, יש בין ארבעה לחמישה מילויים לחולה, ולפי זה מגיעים לסכום הכללי.

יצחק גלנטי: אני רוצה לשאול לגבי המילוי, ללא המשאבה עצמה.

יצחק גלנטי: האם חולה מקבל את התרופה הזאת שנמצאת במילוי?

מירי זיפצינר: לא את התרופה בצורת מתן זו.

מירי זיפצינר: היום יש תרופה באותו שם, אבל היא ניתנת באופן פומי – דרך הפה.

יצחק גלנטי: מהו מחיר התרופה?

מירי זיפצינר: היא יותר זולה, ומה שאנחנו תמחרנו זה בסך הכול מה שניתן לחסוך כתוצאה מהטיפולים שקיימים היום.

מירי זיפצינר: המחיר של התרופה קבוע, והמחיר של ההשתלה קבוע.

מירי זיפצינר: אבל, אנחנו את הסך הכול של התמחור מכפילים במספר החולים שעתידים לקבל את הטיפול.

מירי זיפצינר: שם אנחנו עושים את החישוב של כמה יעלו פחות כתוצאה מהתרופה הזאת טיפולים אחרים.

מירי זיפצינר: לחולים האלה עושים לפעמים ניתוחים כדי להקל ולטפל בקונטרקטורות.

מירי זיפצינר: יש אשפוזים, יש ניתוחים, יש מעקבים, יש תרופה אחרת.

מירי זיפצינר: זה יחסוך את כל זה.

מירי זיפצינר: דרך הכללת המשאבה אפשר לחסוך טיפולים אחרים.

אלחנן גלזר: המשאבה תחסוך את ההוצאות האלה.

יצחק גלנטי: כמה יוצא X-Y?

אלחנן גלזר: כמה חולים בשנה יש?

מירי זיפצינר: החישוב שנעשה אצלנו הוא על 60 חולים בשנה בערך, וזה מספר שהוא נע.

מירי זיפצינר: אנחנו השגנו את המספר הזה דרך התייעצות עם הרבה מומחים שמטפלים בחולים האלה.

מירי זיפצינר: התקציב של השנה הראשונה הוא בסביבות 5 מיליון, כאשר בהמשך המחיר יורד, כי לא כל שנה משתילים לחולים האלה.

מירי זיפצינר: כל שנה זה רק עלות המילוי.

יצחק גלנטי: כלומר, כ-5 מיליון עבור 60 חולים לשנה הראשונה.

יצחק גלנטי: מה קורה בשנים הבאות?

מירי זיפצינר: בשנים הבאות מתמחרים את עלות המילוי בלבד, כי הרי ההשתלה כבר בוצעה.

יצחק גלנטי: אם כך, מחיר המילוי הוא 2,483 שקל כפול 4, וכפול 60.

מירי זיפצינר: התקציב שנדרש למילוי משאבה החל מהשנה השנייה והלאה הוא כ-600 אלף שקל.

יצחק גלנטי: נכון לרגע זה על פי הסטטיסטיקה שלכם, האם משנה לשנה מספר החולים גדל, או קטן, או שמא הוא נשאר קבוע - 60 חולים?

מירי זיפצינר: אנחנו מעריכים שבהתחלה יהיו 60 חולים, ויש סיכוי שבהמשך או שהמספר הזה יישאר קבוע, או שתהיה אפילו ירידה.

מירי זיפצינר: זה כתוצאה מטיפולים שנעשים במהלך היריון - שפעם לא היו - טרום לידה, או אחרי הלידה, דברים שלפעמים מונעים מצבים שהיום זקוקים למשאבות האלה.

מירי זיפצינר: יש טכנולוגיות אחרות שעוזרות לחולים לפני שהם מגיעים למצב שהם צריכים את המשאבה.

יצחק גלנטי: תודה רבה לך.

יצחק גלנטי: אני רוצה להסביר לך למה אני כל כך נכנס לעומקם של הדברים, כי אני הייתי שמח מאוד אם גברתי היתה באה ואומרת לי שהעלות של השנה הראשונה היא פחות מ-5 מיליון שקלים.

אריה אלדד: לא אדוני.

אריה אלדד: זו לא הצעה תקציבית, זו לא הצעת חוק.

אריה אלדד: אנחנו מבקשים שזה יוכנס לסל הבריאות.

אריה אלדד: זה לא חוק הבקלופן.

יצחק גלנטי: תודה רבה על ההערה.

יצחק גלנטי: אבל, אני רציתי להסתכל קצת יותר רחוק, והיה ו-.

יצחק גלנטי: כבוד חבר הכנסת פרופ' אלדד, בבקשה.

אריה אלדד: אדוני היושב ראש, אני מציע להכניס גם את האווסטין לאינדיקציות נוספות, ותרופות נוגדות קרישה אחרי השתלת סייפר ל-12 חודשים -אני מציע להעלות את זה להצבעה.

אריה אלדד: אני מבקש שהיום נקבל בהצבעה שבסל הבריאות ייכנסו גם תרופות נוגדות קרישה ל-12 חודש, ואווסטין לאינדיקציות נוספות, וגם ביו-ויו לפסוריאזיס כך שזה יהיה מייד בפעם הראשונה למי שיש לו נגע.

אריה אלדד: האם אני יכול להעלות את זה להצבעה היום?

יצחק גלנטי: בוא נראה קודם כל על מה אתה מדבר.

אריה אלדד: בוא נדבר על מה אנחנו מדברים.

אריה אלדד: אני טוען שהדיון היום הוא לא מוסרי, הוא לא מקצועי, ואסור לו להתקיים.

אריה אלדד: מה שקורה הוא שיש לוביסטים של תרופות, יש לוביסטים של מחלות, ויש חולים.

אריה אלדד: חולים הם אנשים שסובלים, ולפעמים מתים ממחלה קשה.

אריה אלדד: אני יכול להביא לכם כל יום 12 מחלות שהחולים בהן יגיעו ויבקשו תרופות חדשות למחלות הללו.

אריה אלדד: הם גם יביאו רופאים שימליצו על התרופות הללו.

אריה אלדד: אני אגיע לסל בריאות שהתוספת שלו תהיה מיליארד שקל.

אריה אלדד: האם אנחנו מתכוונים לבוא ולומר שבקלופן חשוב יותר מאווסטין לאינדיקציות נוספות?

אריה אלדד: האם אנחנו באים לומר שאנחנו רוצים מכאן, מהוועדה הזאת, בלי הכלים המקצועיים לבוא ולומר שצריך להכניס את זה?

אריה אלדד: אם כן, באותה נשימה אני צריך לבוא ביושר ולומר גם מה אני מוציא מהסל, כי הסל גם אם הוא יהיה שני מיליארד שקל, עדיין יש לו מחיר סופי.

אריה אלדד: מי שאומר שהוא דורש להכניס תרופה מסוימת, צריך לבוא ולומר גם מה אני מוציא מהסל.

אריה אלדד: אני מבקש שחבר הכנסת גלזר יבוא ויאמר מה הוא מוציא מהסל.

אלחנן גלזר: כמובן שוועדת סל הבריאות היא סוברנית להחליט לבד.

אלחנן גלזר: אין אנו יכולים להשפיע בשום אופן על החלטותיה.

אריה אלדד: זה ניסיון להשפיע על הוועדה.

אלחנן גלזר: לא, אני לא ניסיתי להשפיע.

אלחנן גלזר: אני בסך הכול ניסיתי להעלות את קיומה של תרופה זו וקיום של פתרון.

אלחנן גלזר: אנחנו דנים פה בארבע מחלות קשות: טרשת נפוצה, שיתוק מוחין, תאונות דרכים ועבודה.

אלחנן גלזר: אני מציע שנשמע את החולים שנמצאים כאן איתנו.

אלחנן גלזר: אני אומר שוב, אני לא קובע ולא מבקש להצביע כי אין שום ערך להצבעה כזאת פה.

אלחנן גלזר: אני בסך הכול רוצה להעלות את העובדה שהתרופה קיימת.

אלחנן גלזר: שמחתי מאוד לשמוע מנציגת משרד הבריאות שאכן התרופה הזאת ידועה, והיא אכן תידון בכובד ראש, עם סיכוי סביר להיכנס.

אלחנן גלזר: בשום אופן אני לא כופה על אף אחד שום דבר.

אריה אלדד: אני לא יודע אם חברי הכנסת מכירים את המנגנון איך תרופה מגיעה לדיון בסל הבריאות.

אריה אלדד: רופאים שמטפלים בחולים ממליצים על תרופה או על טכנולוגיה.

אריה אלדד: בפני ועדת הסל מצטברות מאות, אולי אלפי המלצות כאלה.

אריה אלדד: התפקיד שלהם - שאלוהים יעזור לי, אני לא הייתי יודע להחליף אותם - הוא לשקלל את העלות-תועלת, כמה חולים ייהנו מכל תרופה, האם יש פתרון אחר, אולי פחות טוב, לאותה מחלה.

אריה אלדד: אתה מוכרח לראות את כל המכלול.

אריה אלדד: ממש לא נכון להתעסק מכאן בתרופה אחת למחלה אחת.

אריה אלדד: אני התנגדתי לכל העיסוקים האלה בדיונים הקודמים לתרופות נגד סרטן, ולתרופות נגד טרשת נפוצה.

אריה אלדד: התנגדתי לעיקרון, משום שאי אפשר מכאן להחליף את ועדת הסל, אלא אם אנשים באים ואומרים: "אנחנו רוצים להכניס תרופה מסוימת, אנחנו מוציאים תרופה אחרת", וזאת בשם ובסמכות, ומתוך גישה מקצועית.

אריה אלדד: יש לי בעיה עם זה שפונים.

אריה אלדד: כל יום פונים אליי עשרות חולים עם מחלות ותרופות, ואני אומר להם: אסור לעשות את זה.

אריה אלדד: אסור לבוא הנה ולייצג דרישה ספציפית של מחלה מסוימת בלי לראות את כל התמונה, כי אחרת אנחנו באמת תלויים בכישרונם של לוביסטים כאלו או אחרים לקדם עניין, ואתה לא רואה את כל התמונה.

אריה אלדד: יש בכך באמת עיוות.

אריה אלדד: ועדת הסל זה לא ועדה שאינה מכירה את התרופה או שרק בעזרת הדיון הזה המודעות שלה למחלה או לאפשרויות הטיפול בה יעלו.

אריה אלדד: אנחנו צריכים מאוד להיזהר שלא להיות מובלים.

אריה אלדד: לפני מספר שבועות התקיים פה דיון על תרופות לטיפול במחלות לב שונות, בוודאי מאות אלפי חולים סובלים מזה.

אריה אלדד: היכולת שלנו להציל חיים הוא בסדרי גודל הרבה יותר גדולים.

אריה אלדד: אני שניהלתי את הדיון נמנעתי מלסכם אותו בכך שאני קורא למשרד הבריאות להכליל את התרופות האלה בסל, אלא אמרתי להם שאני מבקש מכם לבחון את העניין, וזאת משום שהבנתי שלמרות שלכאורה הדיון התקיים על סמך בקשתם של ארגונים מקצועיים, היו פה אינטרסים אחרים שעמדו מאחורי הדיון.

אריה אלדד: אסור לנו כאן כשאין לנו הכלים המקצועיים, לבוא ולהגיד שאנחנו קוראים לוועדת הסל להכליל תרופה מסוימת בסל, כי אנחנו לא יודעים להגיד את מגוון השיקולים שלפניהם.

אריה אלדד: אנחנו לא יכולים להחליף את ועדת הסל מכאן.

אריה אלדד: אני חושב שנכון לסכם לפנות בשאלה למשרד הבריאות לוודא שהתרופה והמחלה לנגד עיניהם, והם שוקלים את הכללתה בסל התרופות.

אריה אלדד: אם התשובה של משרד הבריאות היא: אכן אנחנו שוקלים, התרופה לנגד עינינו, הטכנולוגיה מוכרת לנו - מכאן ואילך הם צריכים לעשות.

יצחק גלנטי: למעשה, על זה כבר קיבלנו את תשובת משרד הבריאות.

אריה אלדד: נכון, ונדמה לי שמכאן – ואידך זיל גמור.

יצחק גלנטי: ד"ר ריקרדו סגל, בבקשה.

ריקרדו סגל: אני נוירוכירוג ותיק.

ריקרדו סגל: בשנות ה-80 השתמשנו בשיטות מאוד אכזריות בטיפול של ספסטיות וכאב, כמו חיתוך עצבים, חיתוך מערכות חוט השדרה.

ריקרדו סגל: בשנת 1981 נוירוכירוג מאוד חכם בשיקגו חשב על הזרקת בקלופן בתוך הנוזל סביב חוט השדרה, והוא הראה שזה עובד פנטסטי.

ריקרדו סגל: עברו עשר שנים עד שה-FDA בארצות הברית קיבל זאת כדבר שגרתי ב-1991.

ריקרדו סגל: הייתי הרבה שנים בארצות הברית, והייתי חלק מבתי החולים שניסו זאת.

ריקרדו סגל: מאז אנחנו מסתכלים בצורה מאוד לא טובה על שיטות שעושות נזק כמו חיתוך עצבים, או בחוט השדרה כדי למנוע ספסטיות, במיוחד לגבי חולים שנפגעים בתאונות דרכים או במלחמות.

ריקרדו סגל: אנחנו מאוד לא אוהבים לעשות טיפול כירורגי של חיתוך בו בזמן שאנחנו יכולים לעזור לחולים בשיטה זו.

ריקרדו סגל: שליש מהחולים שיש להם ספסטיות לא מגיבים לטיפול פירוס.

ריקרדו סגל: כשחזרתי מארצות הברית בשנת 2001 הצעתי שני דברים לסל הבריאות מטעם החברה הנוירוכירורגית.

ריקרדו סגל: הדבר האחד, המשאבה למתן מורפין אינטראטקלי לכאבים עם כאב לא סרטני.

ריקרדו סגל: הייתי בטוח אז שלא יגידו כן על זה.

ריקרדו סגל: הדבר שני, בקלופן לטיפול ספסטי, והייתי בטוח שכן יסכימו להכניס זאת.

ריקרדו סגל: אבל, ההיפך קרה.

ריקרדו סגל: סל הבריאות קיבל את המורפין לטיפול כאב לא סרטני, אבל לא את הבקלופן.

ריקרדו סגל: מאז אני הצלחתי לעשות טיפול בכמה חולים - בין 8 ל-10 חולים, ורופאים אחרים הצליחו גם בארץ, וזאת משום שיש חולים עם ספסטיות שבגלל ההתקפים של ספאס סובלים מכאב, ואז אנחנו יכולים להשתמש ולעשות בסוף את הטיפול הזה.

ריקרדו סגל: זה היה אחרי מלחמה עם קופות החולים.

ריקרדו סגל: זה ממש דבר קשה ביותר.

ריקרדו סגל: יש חולה ששוכב במוסד זקנים כאן בירושלים.

ריקרדו סגל: לפני שנה ביקשתי לקבל אישור לטפל בו בעזרת הטיפול הזה.

ריקרדו סגל: אבל, לא הסכימו.

ריקרדו סגל: החולה עכשיו בן 66, ומגיל 64 הוא עם שיתוק ספסטי עם כאבים נוראים.

ריקרדו סגל: קופת חולים "כללית" לא מסכימה, והחולה הזה שוכב במוסד זקנים בירושלים.

יצחק גלנטי: אני מבין שהתרופה הזאת היא בעצם לא תרופה, אלא היא מטפלת בסימפטום ולא פותרת את הבעיה.

ריקרדו סגל: יש לנו מחלות שאין להן ריפוי - טרשת נפוצה, ילדים שנולדו עם פגיעה מוחית עקב דימום לפני הלידה, או עקב תקלה בלידה.

ריקרדו סגל: יש אנשים שנפגעו בתאונות דרכים או במלחמה בחוט השדרה הגבוה או במוח והם סובלים מספסטיות.

ריקרדו סגל: יש אנשים שיש להם אוטם במוח.

יצחק גלנטי: אם כן, זה טיפול בסימפטום ולא טיפול במחלה.

יצחק גלנטי: זה לא פותר את הבעיה.

יצחק גלנטי: זה רק מונע את הכאבים.

אריה אלדד: הוא יישאר שוכב במיטה ספסטי עם נזק מוחי.

אריה אלדד: אבל, לא יכאב לו.

ריקרדו סגל: יש לי חולים שהם לא בשיתוק מוחלט, אלא בבעיה של מוגבלות בגלל הספסטיות.

ריקרדו סגל: למשל, קשה להם מאוד לעשות כל דבר.

ריקרדו סגל: אבל, אם אנחנו מפחיתים את הספסטיות הם כן יכולים לתפקד.

ריקרדו סגל: כלומר, אנשים שלא הולכים וכן הולכים.

ריקרדו סגל: יש אנשים שלא יכולים ללכת.

ריקרדו סגל: למשל, החולה הראשון שניתחתי בארץ ב-2003, הוא חולה בן 32 עם טרשת נפוצה.

ריקרדו סגל: הניתוח הזה שעשיתי שודר בחדשות 10, לא יכולתי להראות את זה כאן בגלל שאין כאן מחשב.

ריקרדו סגל: מכל מקום, החולה הזה הוא איש כבד והיה צורך בשלושה אנשים כדי להזיז אותו מהמיטה לכסא גלגלים, ומכסא גלגלים למיטה.

ריקרדו סגל: עכשיו הוא עושה את זה עם עובד פיליפיני אחד, וזהו הבדל גדול.

ריקרדו סגל: גם למדינה זה הבדל גדול משום שזה מאפשר לאנשים לצאת ולעבוד, וההשקעה של המדינה לגבי אותו חולה היא אחרת.

ריקרדו סגל: יש אנשים שיכולים לחזור לעבודה.

ריקרדו סגל: זה דבר לא רק הומניטארי, אלא זה דבר שיש לו ממש משמעות כלכלית.

יצחק גלנטי: אני מבין שהתופעה היא לא זהה אצל כל החולים מבחינת החומרה שלה.

יצחק גלנטי: יש חולה שאצלו התופעה היא חלשה יותר, ואצל אחר היא יותר קיצונית.

יצחק גלנטי: כאשר אנחנו מדברים על 60 חולים לשנה, האם אנחנו מדברים אך ורק על המקרים הקיצונים החריפים ביותר, או שזה כולל בתוכו גם מקרים אחרים?

ריקרדו סגל: אני הבאתי את ההצעה עכשיו לסל הבריאות עוד הפעם, ועדכנתי את כל הדברים.

ריקרדו סגל: בארצות הברית יש 500 אלף אנשים עם ספסטיות.

ריקרדו סגל: בישראל יש 10,000.

ריקרדו סגל: מזה אנחנו מורידים את כל החולים הלא קשים, את כל החולים שמושפעים מהתרופה פירוס, ומגיעים למסקנה שבין 85 ל-50 אנשים צריכים להשתיל משאבה, ומזה יוצא הממוצע של 60.

יצחק גלנטי: גברת הלן חן, בבקשה.

הלן חן: אני קצת מתרגשת מהפורום.

יצחק גלנטי: קחי אוויר, כולנו בעדך.

יצחק גלנטי: הלוואי ונצליח לרפא אותך.

הלן חן: תודה.

הלן חן: הצליחו לרפא אותי, ואני מקווה שגם את האחרים.

הלן חן: אני לא פוליטיקאית, ואני לא לוביסטית של התרופה.

הלן חן: אני רוצה שאתם תדמו לעצמכם שאתם עכשיו עם אזיקים קשורים ברגליים, עם משקולות, ואתם הולכים מחדר הוועדה הזה למזנון הכנסת.

הלן חן: תחשבו כמה מכשלות אתם עוברים בדרך, ואיך אתם נאבקים עם עצמכם עם המשקולות, באותה צורה שבה הוגלו האסירים לאוסטרליה.

הלן חן: תדמו לעצמכם מה זה ספסטיות.

הלן חן: אני הלן חן, אני בת 50 וחודש.

הלן חן: אני מורה לאנגלית במקצועי.

הלן חן: אני רכזת מקצוע.

הלן חן: הייתי בשליחות מטעם המדינה, לימדתי בחוץ-לארץ הרבה שנים.

הלן חן: אני מנחה אזורית, ואני מורה לאנגלית, לא תנ"ך והיסטוריה - אני מדגישה את זה - כי אני מלמדת מחזות זמר, ואני צריכה להרקיד ילדים כדי לגרום להם לאהוב את השפה.

הלן חן: אני לא נשואה עם ילדים, אבל אני חיה באושר.

הלן חן: העולם שלי מלא, אבל כל עולמי הוא ההוראה.

הלן חן: בארבע השנים האחרונות הרגשתי פתאום קישיון-ספסטיות, ושאני לא יכולה לזוז.

הלן חן: בחלומות ובביעותים בלילה, הרגשתי שאני עומדת לאבד את המקצוע שלי, את אהבת הילדים, בגלל הקישיון הזה.

הלן חן: לפני ארבע שנים התחלתי להתכתב כי "מכבי" רצתה שאני אבדק רק על-ידי נוירולוגים של הקופה.

הלן חן: אני התחלתי להתכתב עם "מכבי", ובסוף הם אישרו לי להיות מטופלת ב"איכילוב".

הלן חן: התחלתי ללכת עם מקל הליכה, לגרור את עצמי.

הלן חן: אני פשוט נאבקתי כדי לא להיות על המדינה ועול על האחרים.

הלן חן: העצמאות שלי חשובה לי, והחופש שלי חשוב.

הלן חן: הרגשתי שאני גוררת את עצמי, ובכל בליטה במרצפת או בלטה, אני פשוט שטיח ואני נופלת.

הלן חן: אני גרה לבד, ולא פעם, אלא פעמיים או שלוש, הזעקנו מכבי-אש כדי שיפרצו את הדלת, כי לא יכולתי להרים את עצמי בגלל הספסטיות שכל כך הקשתה.

הלן חן: זה קישיון שרירים.

הלן חן: לפני יותר מחצי שנה עשו לי ניסוי במטרה לראות האם התרופה פועלת עליי.

הלן חן: אני ביקשתי שהתרופה תינתן לי.

הלן חן: ניסו לעשות עליי כל מיני ניסויים.

הלן חן: חשבנו ב"איכילוב" על כל מיני דברים, ובסוף הגענו למסקנה שהתרופה הזאת יכולה להיות טובה לי.

הלן חן: לפני חצי שנה, לפני שמשתילים את המשאבה הזאת, הזריקו לי את החומר ל-24 שעות.

הלן חן: ההתרגשות של האנשים שהיו בחדר הזה שבו הזריקו לי את החומר הזה היתה עצומה.

הלן חן: משפחות החולים האחרים פשוט התרגשו ובכו כי הם ראו אותי קמה והולכת יותר בקלות, פשוט השתחררתי מהספסטיות.

הלן חן: לפני כמה חודשים השתילו לי את המשאבה הזאת.

הלן חן: היה לי קשה להתלבש, הפחד מנפילות, המחשבות של איך אני אקום.

הלן חן: היום אני יכולה לקום.

הלן חן: רק אתמול נפל לי משהו בבית מתחת למיטה, ויכולתי לקום.

הלן חן: קמתי ובכיתי מהתרגשות.

הלן חן: העצמאות והחופש שלי חזרו אליי.

הלן חן: הדבר הזה מקל עליי, וגם חוסך למדינה מהבחינה הזאת שחלופות שישנן לזה כמו תרופות, שיטות כירורגיות אגרסיביות שד"ר ריקרדו הזכיר, העלויות שלהן הן הרבה יותר גבוהות מהבקלופן.

הלן חן: קראתי באינטרנט הרבה מאמרים.

הלן חן: אני נוסעת הרבה לאנגליה כי אני מרצה שם למורים לאנגלית, ואני ראיתי שבאנגליה וגרמניה זה ישנו.

הלן חן: זה פשוט חלק מסל הבריאות.

הלן חן: אני רוצה שהשמחה והאושר שלי יהיו נחלת כולם, ושהחופש הזה יוחזר לכולנו, גם לילדים.

הלן חן: מילאו לי כבר פעמיים את התרופה, כל חודשיים ממלאים לי.

הלן חן: אני פשוט חושבת שלילדים צריך להחזיר את החופש, את השמחה.

הלן חן: לי החזירו את זה.

הלן חן: לי יש מה לתרום לחברה, למדינה.

הלן חן: אני הרי יכולה לשבת בבית ולקבל מהביטוח לאומי ולקבל מטפלת.

הלן חן: אבל, אני לא רוצה.

הלן חן: אני רוצה להיות פעילה.

הלן חן: שוב, אני לא פוליטיקאית, ולא לוביסטית.

הלן חן: אני מקווה שאני שידרתי את הדברים שרציתי לומר.

יצחק גלנטי: תודה רבה לך.

יצחק גלנטי: ד"ר פתאל, בבקשה.

אביבה פתאל ולבסקי: אני מנהלת היחידה הנוירולוגית לילדים בבית חולים "דנה", ואני באה לייצג את הילדים שסובלים משיתוק מוחין.

אביבה פתאל ולבסקי: לצערנו, הבעיה של שיתוק מוחין היא בעיה ששכיחותה הולכת ועולה, דווקא בגלל כל הטיפולים סביב הלידה, והשכיחות הגבוהה של לידות פגים, והריונות מרובי עוברים.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו מקבלים הרבה ילדים שהצליחו להציל אותם והם נשארים בחיים, אבל זה במחיר של ילדים עם שיתוק מוחין.

אביבה פתאל ולבסקי: רקמה עצבית היא רקמה שברגע שנגרם לה נזק, אין לנו ריפוי לזה.

אביבה פתאל ולבסקי: זה לא כמו עור שמתרפא מייד.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו מטפלים רק בתוצאות הנזק, אנחנו לא יכולים לרפא את הנזק המוחי עצמו.

אביבה פתאל ולבסקי: התוצאה העיקרית אצל הילדים זה פגיעה ביכולת המוטורית וספסטיות, כשרוב הילדים עם שיתוק מוחין יש להם יכולת - - - תקינה, כי הפגיעה היא לא באזור קליפת המוח, אלא באזורים שאחראים על המוטוריקה.

אביבה פתאל ולבסקי: אחת התופעות זה הספסטיות.

אריה אלדד: כמה חולים יש בארץ עם שיתוק מוחי?

אביבה פתאל ולבסקי: מדברים על 2 עד 5 ל-1,000 מקרים.

אריה אלדד: אז כמה חולים יש בארץ?

אביבה פתאל ולבסקי: זו השכיחות בכל העולם המערבי - בין 0.2% עד 0.5%.

אריה אלדד: כמה חולים יש בארץ?

אביבה פתאל ולבסקי: צריך לעשות חשבון כמה יש בארץ.

אביבה פתאל ולבסקי: הטיפול הזה לא מיועד לכל החולים, הטיפול הוא טיפול מאוד ייחודי.

אביבה פתאל ולבסקי: זה לא שמחר יבואו אלפי חולים ויבקשו משאבת בקלופן.

אביבה פתאל ולבסקי: הטיפול הזה הוא רק לקבוצה מאוד מסוימת של חולים שסובלת מספסטיות קשה ביותר.

אביבה פתאל ולבסקי: זו קבוצה של חולים שסובלים גם מכאבים, והספסטיות היא בכל אברי הגוף.

אביבה פתאל ולבסקי: כי אם זה ספסטיות של יד אחת או רגל אחת, יש לנו חלופות טיפוליות.

יצחק גלנטי: איזה אחוז מתוך סך כל החולים שסובלים מזה – ואני מדבר על המקרים הקשים – את מדברת על כך שזה פגע בילדים כפי שאמרת.

אביבה פתאל ולבסקי: יש המון ילדים עם שיתוק מוחי.

אביבה פתאל ולבסקי: אבל, הטיפול במשאבת בקלופן הוא רק לקבוצה מאוד מצומצמת של חולים.

אביבה פתאל ולבסקי: אתם רואים - מדברים פה על מספרים של 60.

יצחק גלנטי: אבל, זה כולל ילדים.

אביבה פתאל ולבסקי: כולל ילדים.

יצחק גלנטי: כמה ילדים יש בתוך זה?

אביבה פתאל ולבסקי: אחד הילדים שפנה בין-אל, הוא מטופל שלי.

אביבה פתאל ולבסקי: אני גם בצוות המטפל של הלן.

יצחק גלנטי: האם ילד שמטופל בצורה הזאת מסוגל לתפקד בצורה נורמאלית?

אביבה פתאל ולבסקי: מטרתנו היא להפוך את הילדים ליותר עצמאיים, לפחות סובלים, וליותר ניידים – אחרת אנחנו לא עושים את זה.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו בוחנים כל מקרה לגופו.

יצחק גלנטי: על כמה ילדים מדובר נכון להיום?

אביבה פתאל ולבסקי: כמה ילדים לשנה?

יצחק גלנטי: בערך.

אביבה פתאל ולבסקי: מתוך 60, שליש מהם ודאי יהיו ילדים – בוודאי 20.

אביבה פתאל ולבסקי: זו ההערכה שלי מתוך 60.

אריה אלדד: נניח שהמשאבה עולה 500 שקל, לא 50,000.

אביבה פתאל ולבסקי: לא נעשה יותר.

אריה אלדד: למה לא נשתדל לעזור לילדים עם ספסטיות בינונית?

אביבה פתאל ולבסקי: לא נעשה יותר, כי האינדיקציה של הטיפול הזה היא רק לספסטיות קשה ביותר.

אריה אלדד: למה?

אביבה פתאל ולבסקי: הטיפול הוא לא טיפול קל.

אביבה פתאל ולבסקי: צריכים לעבור ניתוח, צריכים לבוא כל חודש, או כל חודשיים, או כל שלושה חודשים, למילוי המשאבה.

אביבה פתאל ולבסקי: זה לא טיפול שאנחנו משווקים אותו כבואו ניתן לכם טיפול.

אביבה פתאל ולבסקי: זה טיפול שהוא ספציפי רק לקבוצה מאוד ייחודית של ילדים שסובלים מספסטיות קשה ואין להם תחלופה.

אביבה פתאל ולבסקי: הבוטוקס לא יעזור להם.

אביבה פתאל ולבסקי: למעשה, אין היום כמעט טיפולים לספסטיות כי הטיפולים הם או פיזיותרפיה שזה טיפול יום יומי ששנים על גבי שנים מטפלים, והתוצאות הן באמת לא גדולות, או הטיפול דרך הפה שהוא לא טוב מכיוון שצריך מינון מאוד גדול כדי להגיע לאפקט, ואז המחיר הוא שהילד יהיה רדום ולא יהיה ערני בכיתה, ויהיה ישנוני, ותופעות לוואי אחרות.

אביבה פתאל ולבסקי: פה אנחנו מגיעים למצב שאנחנו כאילו מכוונים את התרופה ישירות לחוט השדרה, ואז אנחנו יכולים לתת כמות הרבה יותר גדולה עם מינימום של תופעות לוואי.

אביבה פתאל ולבסקי: אבל, הוא לא טיפול קל.

אריה אלדד: האם הבוטוקס הוא בסל?

אביבה פתאל ולבסקי: בוטוקס הוא בסל.

אריה אלדד: בכל האינדיקציות?

אביבה פתאל ולבסקי: אני לא יודעת אם לכל האינדיקציות.

אביבה פתאל ולבסקי: אבל אני אומרת שוב, החולים שצריכים את המשאבה הם לא החולים שבוטוקס יעזור להם, כי בוטוקס מיועד לקבוצת שרירים אחת.

אריה אלדד: לא, אני מדבר על קבוצה גדולה יותר.

אריה אלדד: האם בוטוקס הוא בסל בכל המקרים של ספסטיות?

אביבה פתאל ולבסקי: אולי רק לגפיים התחתונות.

אריה אלדד: למה?

אריה אלדד: למה אנחנו מתעסקים בזה ולא בכלל התופעות של ספסטיות?

חיים כץ: בלי שאני אדע - כסף.

אביבה פתאל ולבסקי: לחולים הקשים האלה אין טיפול אחר.

אביבה פתאל ולבסקי: זו הסיבה, אין לנו שום סיבה אחרת.

ריקרדו סגל: ילד צריך דרגה מסוימת של ספסטיות כדי ללכת.

ריקרדו סגל: אם הוא לגמרי רפה, הכול מתקפל ונופל.

ריקרדו סגל: אנחנו עושים את זה רק לקשים שלא יכולים ללכת, שתהיה להם מספיק עמידה.

יצחק גלנטי: האם הייתם רואים חשיבות שונה בהענקת הטיפול הזה לילדים בסדר עדיפות שונה ממבוגרים, או ההיפך?

אביבה פתאל ולבסקי: אני חושבת שצריך לבחון כל מקרה לגופו.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו עושים זאת בבית החולים אצלנו, אנחנו בוחנים את המקרה.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו נותנים עדיפות למישהו שיש לו פוטנציאל שכאשר ניתן לו את התרופה הוא יוכל להיות נייד, ללכת, או להיות עצמאי.

אביבה פתאל ולבסקי: אין טעם לתת את זה למישהו שמרותק למיטה - נקל את הספסטיות והוא לא יעשה עם זה יותר.

אביבה פתאל ולבסקי: אנחנו עושים את שיקול הדעת הזה, ואני חושבת שהשיקול הוא לגופו – לא אם זה ילד או מבוגר.

אביבה פתאל ולבסקי: כי אם המבוגר יהיה יותר עצמאי, ויתרום יותר ויהיה פחות תלוי באחרים, זה אותו שיקול כמו ילד.

יצחק גלנטי: יכול להיות שילד כתוצאה מזה יוכל להגיע לבית הספר, ויוכל לתפקד בצורה יותר טובה.

יצחק גלנטי: אני מנסה להבין האם איזשהם קריטריונים שנותנים סדר עדיפות מסוים לטיפול.

אביבה פתאל ולבסקי: הקריטריון הוא הפוטנציאל של הילד, ומה אנחנו נשיג על-ידי הטיפול מבחינת תפקודית.

אביבה פתאל ולבסקי: המטרה היא לא יש פחות טונוס, וכשאנחנו בודקים את הילד הוא לא ספסטי.

אביבה פתאל ולבסקי: השאלה היא, מה הוא ישיג מבחינה תפקודית.

אביבה פתאל ולבסקי: האם הוא יעשה יותר דברים, האם הוא פחות תלוי באחרים, האם הוא יוכל ליהנות מזה, אחרת אנחנו לא עושים את זה.

אריה אלדד: אדוני היושב ראש, השתכנעתי שזו תרופה טובה וחשובה ומביאה תועלת, האם נכניס אותה לסל?

יצחק גלנטי: ההצעה שלי היא אנחנו נמליץ למשרד הבריאות על מנת שיעשה מאמץ מרבי כדי להכניס.

יצחק גלנטי: אני לא רוצה לדבר על התרופה, יכול להיות שהתרופה היא בעלת שם מסחרי.

אריה אלדד: אני לא חושב שיש פה עניין מסחרי.

יצחק גלנטי: להכניס את הטכנולוגיה הזאת.

אריה אלדד: האם אני יכול להגיש לך עוד כמה בקשות כאלה שנמליץ למשרד הבריאות?

יצחק גלנטי: המלצה זה תמיד דבר טוב.

אריה אלדד: הלא באמת אין לדבר סוף.

אריה אלדד: למה אנחנו ממליצים דווקא על זה?

אריה אלדד: כי התרופה הזאת והמחלה הזאת הובאה לשולחננו.

אריה אלדד: אבל, יש אלפים כאלה.

יצחק גלנטי: חבר הכנסת אלדד, זוהי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק גלנטי: מתפקידנו ללכת לקראת מתן מקסימום בריאות לציבור.

יצחק גלנטי: אני הייתי שמח אם אפשר היה לתקצב את משרד הבריאות בעוד כמה מיליארדי שקלים.

יצחק גלנטי: אגב, אני לא נגד זה.

יצחק גלנטי: יכול להיות שאם היינו עושים את זה, אז היו לנו הרבה פחות אנשים בבתי חולים ובטיפולים, כשאני לא יודע אם העלויות המצטברות שלהם הן לא הרבה יותר גדולות מטיפול במקור הבעיה.

יצחק גלנטי: הבעיה שלנו נכון לרגע זה היא שכנראה שקופת המדינה קטנה, או שיש מי שמנהל סגנון מסוים של ניהול של קופת המדינה, והוא נותן סדר עדיפויות שונה לדברים.

יצחק גלנטי: לא הייתי רוצה לבוא ולהגיד לאוצר המדינה מה יהיה סדר העדיפות, האם להקציב יותר כסף למלחמה במחבלים, או להקציב יותר כסף לחבלה בגוף שנובעת מטיפול.

אריה אלדד: אבל, במסגרת תקציב הבריאות האם אנחנו צריכים להעדיף תרופות ליתר לחץ דם, תרופות לסוכרת, תרופות לספסטיות, תרופות לגידולים ממאירים?

יצחק גלנטי: אני בסך הכול רוצה לפנות, מציע לפנות, למשרד הבריאות על מנת שיחשוב על סדר העדיפויות שלו מחדש.

יצחק גלנטי: ייתכן ואתה צודק, ייתכן ובסדר העדיפויות ישנה מחלה אחרת שצריך לטפל בה, והיא אולי מקיפה אוכלוסייה הרבה יותר גדולה ורחבה, וכתוצאה מזה - סליחה על הביטוי - העלות מול התועלת מבחינתו במחלה ההיא, תהיה הרבה יותר אפקטיבית מאשר במחלה הזאת.

יצחק גלנטי: אבל, אנחנו פה לא קובעים את סדר העדיפויות של ועדת סל התרופות.

יצחק גלנטי: אנחנו רק יכולים לתת כיוון המלצה של חשיבה מחדש.

יצחק גלנטי: זו דעתי בעניין, אבל יכול להיות שאני טועה.

יצחק גלנטי: ד"ר יוסי מלר מאיל"ן, בבקשה.

יוסי מלר: איל"ן הוא איגוד ישראלי לילדים נפגעים.

יוסי מלר: אנחנו מייצגים את הנכים הפיזיים במדינה.

יוסי מלר: מדובר בכ-15,000 נכים שסובלים מבעיות שריר ועצב, ניוון שרירים, שיתוק מוחין, טרשת נפוצה – מגוון רחב של מחלות.

יוסי מלר: להארתו של חבר הכנסת אלדד בתחילת הדיון אני רוצה לומר שאנחנו בדרך כלל לא מתחברים לקבוצות לוביסטים או חברות, או למשווקי תרופות כאלו או אחרים.

אריה אלדד: לוביסטים אני אומר, וחלילה שלא אובן שלא כהלכה - לא לגנאי.

אריה אלדד: לוביסטים יכולים להיות מאוד חיוביים.

יוסי מלר: בוודאי, גם אני לא לגנאי, רק להארה, ולכן אמרתי באל"ף, ולא בעי"ן.

יוסי מלר: הפעם קיבלנו את הפנייה הזאת מכמה מקורות.

יוסי מלר: ראשית, נכה עצמו שנזקק לתרופה, והחלים והתקדם.

יוסי מלר: כל אחד כזה זה קרן אור בריבוי הנכים שסובלים משיתוק מוחין, מניוונים, מטרשת וכו'.

יוסי מלר: שנית, הסכום הנמוך של העלות שנראה כביכול על פניו נמוך.

יוסי מלר: מאמרים מקצועיים שאני קיבלתי לשולחני מדברים על המועילות של התרופה, וגם על היעילות שלה.

יוסי מלר: במקביל, כניסת התרופה מוציאה החוצה הוצאות שיש לנו היום באשפוזים חוזרים, בניתוחים, בדברים שהם הרבה יותר טראומטיים וחריפים.

יוסי מלר: רביעית, מדובר בקבוצה קטנה של 50 - 60 חולים מכלל החולים שאנחנו מטפלים בהם, שלהם זו באמת תרומה מאוד רצינית לאיכות החיים, ולא היקפים מאוד נרחבים שבאמת היום להכניס כל דבר כזה זה קריעת ים סוף.

יוסי מלר: ארבעת הגורמים האלה - ואולי יש עוד נוספים שלא מניתי - הביאו אותנו להצטרף לבקשה הזאת.

יוסי מלר: לעניין המוסרי - אני יכול לייצג רק את קבוצת נכי איל"ן.

יוסי מלר: אנחנו למשל, מחלקים מלגות לילדי סי.פי.

יוסי מלר: מי חשב שילד עם שיתוק מוחין יגיע למכללה או לאוניברסיטה ויעשה תואר ראשון, תואר שני, תואר שלישי.

יוסי מלר: זוג ניצולי שואה חשוכי ילדים שמו כמה מיליונים, ואנחנו רואים ברכה.

יוסי מלר: כל אחד זה באמת קרן אור.

יוסי מלר: לסיכום, נכנסנו לעניין הזה כדי באמת להביא מזור ורפואה והקלה לאותם נכים שיעמדו במסננת הצפופה הזאת של אלו שהתרופה יכולה להועיל להם, וביעילות כלכלית שגם נראית סבירה.

יוסי מלר: תודה רבה.

יצחק גלנטי: תודה רבה, אדוני.

אריה אלדד: האם אנחנו יודעים מי מייצר את התרופה הזאת?

ריקרדו סגל: זוהי חברה גרמנית בשם "נורבטיס".

ארז צוקרמן: התרופה היא לא רשומה בישראל.

אביבה פתאל ולבסקי: היא רשומה לטיפול דרך הפה.

ואסל טאהא: אני לא בקי לא במכשירים, ולא בתרופות.

ואסל טאהא: אבל אני יכול לומר לוועדה שאני נפגשתי עם חולים שמשתמשים במכשיר הזה.

ואסל טאהא: המכשיר הזה הוא חיוני מאוד, חשוב מאוד.

ואסל טאהא: שמעתי את הגברת - היא צודקת בכל מילה שהיא אמרה.

ואסל טאהא: אני תומך בזה שזה ייכלל בתוך הסל.

אריה אלדד: אנחנו מעלים את זה להצבעה תיכף, האם אתה תצביע בעד?

ואסל טאהא: כן.

מירי זיפצינר: אכן כפי שאמר ד"ר צוקרמן מקופת חולים "כללית" התרופה בצורת מתן זו, אינה רשומה.

מירי זיפצינר: אבל, היא כן רשומה לטיפול פיראוס-פומי, והיעילות היא לא כל כך טובה.

מירי זיפצינר: פרופ' אלדד, משרד הבריאות ביקש בזמנו שלא יידונו טכנולוגיות שמועמדות לסל.

מירי זיפצינר: כשמזמינים את המשרד, אנחנו חייבים להופיע ולהבהיר ולהסביר.

מירי זיפצינר: אבל, המשרד כבר בעבר ביקש שהם לא יידונו, והוא לא כל כך נענה, כי כמעט כל שבוע יש דיון בנושאים כאלו או אחרים.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

יצחק גלנטי: עם זאת, אני חייב להעיר שזהו מתפקידה של הוועדה לדאוג לבריאות הציבור, ואני אשתדל לעשות כמיטב יכולתי בעניין הזה.

יצחק גלנטי: אני מסכם כעת את הדיון כהאי לישנא - הוועדה פונה למשרד הבריאות, ומבקשת לשקול בחיוב הכללת הטיפול במשאבה מושתלת עם בקלופן לחולים בקשיות (ספסטיות השרירים) בסל הבריאות.

יצחק גלנטי: האם זה מקובל עליכם?

יצחק גלנטי: האם זה לא מקובל?

אריה אלדד: עליי לא מקובל.

אריה אלדד: אני רוצה להעלות הצעה שהוועדה לא תדון בתרופות הנמצאות על שולחנה של ועדת סל הבריאות משום שהסברתי את עמדתי.

אריה אלדד: איננו יכולים מכאן לשמוע את המומחים השונים במחלות השונות, איננו יודעים כמה חולים ייהנו מזה לעומת האלטרנטיבות של אולי עשרות אלפי חולים שייהנו באותו סכום מתרופה אחרת.

אריה אלדד: ולכן, להבנתי יש פגם לוגי בעצם הדיון במחלה מסוימת, בתרופה מסוימת, על השולחן הזה.

אריה אלדד: אין לי שום דבר נגד התרופה ונגד החולים, יש לי עניין עקרוני נגד סוג הדיונים הזה.

אריה אלדד: זו היתה עמדה עקבית שלי בכנסת השש-עשרה והנוכחית.

אריה אלדד: לדעתי אנחנו עושים לא נכון, אנחנו עושים צעד פופוליסטי מול הבקשות שמופנות אלינו - אנחנו נענים להם.

אריה אלדד: אני יכול להביא עשרת אלפים מחלות מהטקסט-בוק של הרפואה, ומאה אלף תרופות, ולהעסיק את הוועדה הזאת אך ורק בדיונים של מחלה ותרופה, מחלה ותרופה.

אריה אלדד: ובסוף כל דיון כאשר באים חולים ורופאים, אנחנו נפנה למשרד הבריאות ונמליץ להכליל את התרופה בסל - אז מה עשינו?

חיים כץ: משרד הבריאות יעשה מה שהוא רוצה.

אריה אלדד: אז בשביל מה אנחנו מקיימים את הדיון?

אריה אלדד: כפי שאמרתי, לא לקיים דיונים כאלה.

יצחק גלנטי: תודה חבר הכנסת אלדד.

יצחק גלנטי: מה לעשות שאנחנו חלוקים בדעתנו.

יצחק גלנטי: אני סבור שעל הוועדה מוטלת החובה לפחות לבקש.

חיים כץ: נכון.

יצחק גלנטי: לפחות לקיים דיון במה שמעסיק את ציבור החולים, והיום זו באמת יכולה להיות מחלה זו, ומחר יכולה להיות מחלה אחרת.

יצחק גלנטי: אבל לא הייתי מציע היות ויש ריבוי מחלות, וריבוי תרופות, וריבוי טכנולוגיות, לא לקיים דיונים.

יצחק גלנטי: אשר על כן, אני נועל את הישיבה עם הסיכום כפי שהקראתי אותו.

יצחק גלנטי: תודה רבה, הישיבה נעולה.