ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 294, 2008-01-20 10:00

אופיר פינס-פז: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

אופיר פינס-פז: התחושה שלי, והייתי כבר שר בישראל, ויודע איך משרד יכול לעבוד במצבים משתנים.

אופיר פינס-פז: אני הייתי מצפה מהשר להגנת הסביבה, מהמשרד להגנת הסביבה להיות הרבה יותר נחוש לנוכח הממצאים האלה, כי בסופו של דבר ברור לחלוטין שאוכלוסיית חיפה והקריות חשופה לחומרים מסרטנים בהיקפים גדולים לאורך זמן.

אופיר פינס-פז: זה דבר בלתי נסבל.

אופיר פינס-פז: אגב, זה גם מתחבר לנתונים אחרים שמראים שבאזור הזה תחלואת הסרטן גדולה יותר מאזורים אחרים בישראל.

אופיר פינס-פז: מי אמור להגן על הדברים האלה?

אופיר פינס-פז: משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה, שיש לו הכלים מול גורמים מזהמים.

אופיר פינס-פז: לכן אני חושב שהפעולה שלכם צריכה להיות הרבה יותר מרחיקת לכת.

אופיר פינס-פז: חובת ההוכחה היא על המפעלים.

אופיר פינס-פז: אתם צריכים לבוא למפעלים החשודים ולומר להם: תראו לנו שאתם לא, עד אז אתם סגורים בצווי ביניים.

אופיר פינס-פז: ערך העבודה חשוב לי מאוד, אבל הוא לא לפני בריאות הציבור.

אופיר פינס-פז: במדינת ישראל 2008 איני מסכים שתהיה תעסוקה בישראל שהמחיר שלה זה חיי אדם.

אופיר פינס-פז: מפעלים מזהמים שמסרטנים את האוכלוסייה צריכים להוציא ממדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: הם צריכים לבוא לשימועים ולהראות שהם לא מסרטנים, ואם הם מסרטנים, הם צריכים להפסיק לסרטן.

אופיר פינס-פז: את אומרת שהיום החריגה היא בעשרות אחוזים.

אופיר פינס-פז: מה תעזור העובדה שתדרשו מהמפעלים לצמצם רמת פליטות אם הם ימשיכו לזהם בחומרים מסרטנים?

אופיר פינס-פז: איני מאמין שכל המפעלים חשודים באופן פוטנציאלי, אבל לפי מה שציירת, האזור של חיפה והקריות יהיה חשוף לחומרים מסרטנים ברמות גבוהות עוד הרבה זמן, כי בסופו של יום עד שלא ייסגר כאן מפעל בישראל שהוא מסרטן, אני חושב שתושבי כמדינת ישראל ימשיכו להיות חשופים למזהמים שיסרטנו אותם, שיצפצפו עליהם.

אופיר פינס-פז: את אמרת שהמדגם שעשיתם הוא מאוד יקר, ושתחנות הניטור לא תופסות את החומרים המסרטנים באמת.

אופיר פינס-פז: אנו צריכים לקבוע לעצמנו מה אנו רוצים לעצמנו.

אופיר פינס-פז: לדעתי, המלחמה בחומרים המסרטנים צריכה להיות בחזית הפעילות של כל הממשלה.

אופיר פינס-פז: או נצטרך להשקיע יותר משאבים בחשיפת חומרים מסרטנים, אך ודאי נצטרך להכביד את היד כלפי מפעלים מסרטנים.

אופיר פינס-פז: אני מצפה שהמפעל המרכזי שמסרטן היום או גורם לזיהום סרטני במפרץ ייסגר לאלתר, אפילו באופן זמני, עד שהתקלה תטופל בו, ואם היא לא יכולה להיות מטופלת, שלא ייצר.

דב חנין: אני מצטרף לדבריך בהסכמה מלאה ורוצה להוסיף כמה נקודות.

דב חנין: התמונה שמתגלה במפרץ חיפה היא קשה ודרמטית.

דב חנין: כולנו חששנו שזה המצב, אך עד הסקר המקיף האחרון של המשרד להגנת הסביבה לא היו הוכחות ברורות לריכוזים כאלה של חומרים מסרטנים באזור המפרץ.

דב חנין: המשמעות של חריגה כזו היא פגיעה ברורה בבריאות הציבור.

דב חנין: הממצאים האלה הם השלמה לדוח הסרטן של מיכה בר חנה ממשרד הבריאות.

דב חנין: אם הוא מראה לנו שבנפת חיפה יש עלייה בתחלואת הסרטן, לאור הממצאים האלה היום ברור שהעלייה הזו נובעת ממשתנים סביבתיים, מחומרים שנפלטים לסביבה ופוגעים בבריאותם של בני אדם.

דב חנין: כמובן שעולה השאלה, האם גם המקום השני שמיכה בר חנה מצביע עליו כנפגע במיוחד מתחלואת סרטן באופן לא פרופורציונלי, ואני מתכוון לאזור באר שבע, האם גם שם אתם הולכים לעשות את הסקר הזה, להשקיע את הכסף הזה ולבדוק את כל החומרים האלה שבדרך כלל לא נבדקים, במיוחד נוכח ההחלטות שאולי מעבירים לשם גם כל מיני חיילים שעוד לא נמצאים שם וכדומה?

דב חנין: עלינו להתייחס לממצאים האלה כפעמון אזהרה שמצלצל בעוצמה רבה.

דב חנין: שולי, אני מציע לך ולמשרד להגנת הסביבה, אל תסתכלו על הנושא הזה בעיניים של שגרת עבודת המשרד.

דב חנין: זה חורג מהשגרה.

דב חנין: גם התגובה שלכם צריכה לחרוג מהשגרה.

דב חנין: עלינו לקבוע מצב חירום סביבתי במפרץ חיפה.

דב חנין: כשאנשים חולים בסרטן בגלל זיהומים סביבתיים, זה מצב חירום, וצריכים להינקט צעדי חירום.

דב חנין: אני לוקח על עצמי את כל הסיכונים הרלוונטיים, ברצון, ואומר בצורה ברורה שעיקר מקור הזיהומים האלה באזור חיפה הוא תעשייתי.

דב חנין: לכן לשם יש להפנות התמודדות מאוד נמרצת.

דב חנין: אני רוצה להציע שאתה, אדוני היושב ראש, תכנס את הוועדה בתוך זמן לא ארוך לדיון מעקב שבו נשמע מה המשרד להגנת הסביבה עשה ביחס לכל אותם מפעלים.

אסתרינה טרטמן: אדוני היושב ראש, אני מצטרפת לדבריך בעניין הדחיפות של הטיפול בסוגייה המסרטנת הזו.

אסתרינה טרטמן: אך יש פה היבט נוסף של התושב.

אסתרינה טרטמן: אנו יודעים בגדול שיש אזורים מזהמים, חיפה ואזורי באר שבע עם כל התעשיות שבאזור.

אסתרינה טרטמן: אין שום שקיפות לציבור שבא, קונה דירה, בא לגור, חי, על רמת הסיכון באזור שבו הוא חי בו.

אסתרינה טרטמן: ברגע שהמשרד להגנת הסביבה יודע בוודאות שאזורים מסוימים מסוכנים, אנו חייבים לחוקק שהדבר הזה יקבל פומביות, שהציבור יידע בדיוק מה רמות הסיכון באזור שבו הוא חי.

אביעד אורן: כל הכשלים שהעלו פה, נושא השקיפות או העובדה שאין לנו דיווח מסודר, מכוונים לכיוון אחד - של חוק אוויר נקי.

אביעד אורן: היעדר החוק הזה אומר שאנו מתעלמים מלסדר את העניין באופן מקיף ומלא.

אופיר פינס-פז: האם חוק אוויר נקי, שאני ביקשתי מדב לעשות כמה סשנים, אני עומד על כך שיסתיים עד סוף מרץ, האם הוא ייתן מענה לדברים האלה?

אביעד אורן: ריכזנו את הכשלים שעלו מתוך הדיווח, אחד מהם הוא היעדר אכיפה כנגד מזהמי אוויר והיעדר כלים משפטיים מודרניים.

אביעד אורן: הצעת חוק אוויר נקי מספקת מענה לדברים האלה.

אביעד אורן: אנו מופתעים אחת לכמה זמן מדוחות שכאלה.

אביעד אורן: אנו רוצים להסדיר את כל הנושא הזה, החל מגילוי ועד טיפול.

אביעד אורן: זה שהמשרד להגנת הסביבה מגלה את זה, זה טוב, אך זו עבודה חלקית.

אביעד אורן: אנו מצפים לאכיפה משמעותית יותר.

עמנואל ויזר: יכול להיות מצב שאין מפעל עבריין, שהריכוז הסביבתי נוצר כתוצאה מהצטברות הפליטות של מפעלים שכל אחד ואחד מהם כשלעצמו עומד בדרישות.

עמנואל ויזר: המצב הזה יוצר בעיה מבחינת האכיפה.

עמנואל ויזר: לכן יכול להיות שנכון לקחת את הסעיפים האלה שנותנים למשרד סמכות לפעול במקרה כזה, ומחייבים אותו לפעול במקרה כזה, ולקדם אותם בנפרד מאשר הצעת החוק כולה.

עומר לבנברג: כמובן, מפעל מזהם צריך לאכוף עליו את החוקים.

עומר לבנברג: כל עוד מפעל עומד בדרישות של הרשויות, אין צורך ישר לאכוף עליו דברים מעבר לזה.

עומר לבנברג: יש כמובן לבדוק מאיפה מגיע הזיהום ולטפל בעניין.

אופיר פינס-פז: אחד הרעיונות שחשבתי עליהם זה לחייב מפעלים עם פוטנציאל זיהום גדול שנמצאים בפיקוח של המשרד להגנת הסביבה בהעסקת איש מקצוע שתפקידו הוא בריאות הציבור.

אופיר פינס-פז: המפעל צריך לקחת בחשבון גם את הצד השני של בריאות הציבור, וזה מקצוע קיים.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שיש לחשוב עליו במסגרת החקיקה שלנו.

אופיר פינס-פז: היה כבר מפעל בישראל שסגרתם על רקע דוחות מסוג זה?

שולי נזר: לא זכור לי.

דב חנין: כן נסגר מפעל – בגלל בעיות סביבתיות, תעשיות אלקטרו-כימיות במפרץ חיפה שנסגר בעקבות מאבק ציבורי.

אופיר פינס-פז: אני שואל, כי הסמכות הזו קיימת בצורה כזו או אחרת בידיים שלכם והמחוקק נתן לכם את הסמכות הזו כדי שבמקרים קיצוניים תשתמשו בה.

אופיר פינס-פז: אם אתם מגיעים למקום שבו אתם רואים שמפעל פוגע בשלום הציבור, מסרטן את הציבור, זה מעשה הכי אלמנטרי קודם כל לסגור אותו, אפילו זמנית, ובלוח הזמנים הכי קצר או לטפל במפגע ולעצור את המקור המסרטן או להגיע למסקנה שהמפעל הזה לא יכול להמשיך לתפקד בבית ספרנו.

קריאה: תחנת הכוח נסגרה.

שולי נזר: מה שאמר עו"ד ויזר הוא נכון.

שולי נזר: הצעד הבא שנצטרך לעשות יהיה להחמיר את הדרישות מהמפעלים.

שולי נזר: מפעל שלא יעשה את זה, במקרה של חומרים מסרטנים, צריך לנקוט בצעדים הכי חמורים, ואם צריך, גם לסגור אותו.

שולי נזר: אך הצעד הבא שעלינו לעשות לפני שסוגרים הוא קודם כל לאתר, לראות מה הבעיה ולתת את דרישות ההפחתה הנוספות בלוח זמנים קצר.

שולי נזר: רק מי שלא יעשה את זה – נצטרך לפעול.

אופיר פינס-פז: מתי קבעתם את רף הדרישות מהמפעלים בחיפה בפעם האחרונה?

שולי נזר: למפעלים הגדולים הוצאנו את הצווים האישיים בשנה האחרונה.

אופיר פינס-פז: מתי שיניתם קריטריונים בפעם האחרונה?

שולי נזר: למפעלים הגדולים בשנה וחצי האחרונות.

שולי נזר: יכול להיות שזה לא מספיק.

שולי נזר: יכול להיות שיש מפעלים בינוניים בעייתיים, שנצטרך לטפל גם בהם.

שולי נזר: 2.

שולי נזר: תקנות החומרים המסוכנים (ייבוא וייצוא פסולת חומרים מסוכנים)(תיקון), התשס"ז-2007

אופיר פינס-פז: אנו עוברים לנושא הבא.

אופיר פינס-פז: נחשפנו לעניין החומרים המסוכנים באחת הישיבות הקודמות.

אופיר פינס-פז: קיבלנו תמונת מצב שהדאיגה אותנו.

אופיר פינס-פז: החומרים המסוכנים שמשונעים לרמת חובב - יש להטמנה ויש לשרפה, פסולת מסוכנת.

אופיר פינס-פז: הבנו שהמשרפה שם מושבתת תקופה יחסית ארוכה.

אופיר פינס-פז: יש שאלה, מה קורה עם כל הפסולת הזו בתקופה הזו, חלק אומרים שהיא נשארת במפעלים, חלק אומרים שהיא מתאדה בכל מיני מקומות, מוסתרת.

אופיר פינס-פז: היינו רוצים לדעת מה קורה בעניין הזה.

אופיר פינס-פז: עלתה טענה נוספת, שיש היום מגמה שפסולת שהיא גבולית ושאפשר אולי למחזר אותה, עדיין מעדיפים לשרוף אותה או להטמין אותה בגלל עלויות המחזור.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שתתייחסי לטענה הזו גם כן.

אופיר פינס-פז: וטענה אחרונה, אני מבין שהמשרפה היא כמעט מונופול, יש משרפה נוספת קטנה בנשר.

אופיר פינס-פז: השאלה אם לא נכון בעניין הזה לתת יותר אפשרויות, לא רק בדרום הארץ?

אופיר פינס-פז: אחרי זה תציגי את התקנות.

מיכל בר-טוב: קודם כל, אני כרגע בשנת לימודים, כך שלגבי הפעילות העכשווית של המשרפה איני יכולה לומר.

מיכל בר-טוב: בדרך כלל כל משרפה זקוקה לתקופות של טיפולים כאלה ואחרים.

מיכל בר-טוב: בעולם מאוד מקובל שמשביתים את המשרפה לחודש חודשיים בשנה, ובינתיים צריכים לשמר את הפסולת.

מיכל בר-טוב: לחברה לשירותי איכות הסביבה יש תנאים מפורשים שהיא חייבת לקבל את הפסולת, אסור לה לסרב לקבל פסולת ממפעלים.

מיכל בר-טוב: יש לה מתקנים וסככות כדי לאחסן את הפסולות לתקופת זמן שהמשרפה יכולה להיות מושבתת, יש גם אזור אחסון במשרפה, כך שאיני חושבת שיש סיבה שלא לקבל את פסולות המתקנים האלה.

מיכל בר-טוב: בנוסף, היתה בעיה עם הייצוא של פסולת מסוכנת, כי המשרפה לא מתאימה לכל סוגי הפסולת ולא לכמות הפסולת שנוצרת בארץ, לכן חלק מהפסולת אנו מייצאים.

מיכל בר-טוב: אני יודעת שהיו בעיות עם אישורי הייצור ושינוי תקנות באירופה והתאמה לתקנות האלה, אז יכול להיות שיש תקופה בעייתית, אך איני מעורה בזה.

מיכל בר-טוב: לגבי מחזור, המשרד עושה כל שביכולתו כדי לעודד מחזור.

אופיר פינס-פז: מי מחליף אותך בשנה הזו?

מיכל בר-טוב: הסגנית שלי שאינה נמצאת פה.

לירז זיו: המשרפה חזרה לפעילות, היא היתה בשיפוצים אחרי שלוש שנים וחצי שלא החליפו.

לירז זיו: בדרך כלל מקובל פעם בשנה.

לירז זיו: השנה היא שרפה יותר פסולות מבכל שנה אחרת.

לירז זיו: עם זאת, אנו מודעים לכך שהיא לא מסוגלת להתמודד עם כל כמויות הפסולות שקיימות.

אופיר פינס-פז: למה אתם לא מקימים עוד משרפה?

מיכל בר-טוב: המשרד לא מקים את המשרפות.

מיכל בר-טוב: היו אצלנו הרבה יזמים, הבענו את רצוננו שיקימו משרפה ויהוו תחרות.

מיכל בר-טוב: אמרנו שאותה משרפה חייבת לעמוד בתקנים ודרישות.

מיכל בר-טוב: אחת הבעיות זה שהמשרפה הקיימת יש לה קיבולת גדולה והיא מגדילה אותה מדי שנה.

מיכל בר-טוב: רוב הפסולות שאנו מייצאים, קשה לשרוף אותן - הן עתירות הלוגנים ולכן צריך משרפות בקיבולת מאוד גדולה כדי שאפשר יהיה להכניס את ההלוגנים שבפסולת הזו לאותן משרפות, לכן הכדאיות הכלכלית של אותן משרפות מוטלת בספק.

מיכל בר-טוב: היו אצלנו הרבה מאוד יזמים, עודדנו אותם להקים משרפות ולא הוקמו.

אופיר פינס-פז: עודדתם אותם כלכלית?

מיכל בר-טוב: למשרד להגנת הסביבה יש תקציב מאוד מוגבל.

אופיר פינס-פז: אמר לי קובי הבר שהתקציב שלכם הוא בלתי מוגבל – יש לכם צ'ק פתוח במשרד האוצר, הוא אמר לי שאני יכול לצטט את זה וזו עמדת משרד האוצר.

אופיר פינס-פז: לא בטוח שאתם מנצלים את זה מספיק.

מיכל בר-טוב: המשרד לא יקים משרפות.

מיכל בר-טוב: המשרפה הקיימת היא של חברה פרטית, שמופעלת על ידי החברה לשירותי איכות הסביבה שהיא חברה ממשלתית.

מיכל בר-טוב: גם אותה לדעתי היה צריך להפריט.

מיכל בר-טוב: החברה הזו היא מונופול ומתנהגת כך, ואם היתה לה תחרות, כנראה שלא היתה מתנהגת כך.

לירז זיו: ביום חמישי היה דיון עם יזם פרטי שרצה להקים משרפה וירד מהעניין בגלל בעיות תכנון.

אופיר פינס-פז: אני ממליץ לממשלה לסבסד, אם יש כשל כלכלי ויש עניין למדינה שלא יהיה מונופול, מותר למדינה להחליט שהיא עוזרת ליזם פרטי בשלב ראשון, זה מקובל מאוד, לייצר מצב שיש כדאיות כלכלית, ולמדינה כדאי שתהיה תחרות.

מיכל בר-טוב: לגבי המחזור, אנו מעודדים מחזור, איפה שיש מחזור אנו מנסים להפנות את המפעלים למחזור.

מיכל בר-טוב: גם הרכזים שלנו בשטח, כשבודקים מפעל- -

אופיר פינס-פז: מותר למחזר פסולת מסוכנת?

מיכל בר-טוב: ודאי.

מיכל בר-טוב: יש מפעלים שעושים זאת.

מיכל בר-טוב: לא כל פסולת ניתן למחזר.

מיכל בר-טוב: מה שניתן למחזר, אנו מיידעים את המפעלים שקיימות האפשרויות האלה, אנו מנסים לקצר את הבירוקרטיות האלה ופועלים במסגרת ועדה לשנות את התקנות שקיימות כיום שאומרות שקודם כל צריך לפנות לרמת חובב וכל טיפול אחר מחייב אישור מראש.

מיכל בר-טוב: את האישורים מראש אנו נותנים בכמה שפחות בירוקרטיה, ואנו גם פועלים לשינוי התקנות האלה.

מיכל בר-טוב: הרבה מאוד פסולות שניתן למחזור עוברות למחזור.

אופיר פינס-פז: כדאי שנראה נתונים.

מיכל בר-טוב: התקלת אותי.

אופיר פינס-פז: למה אתם חושבים שאנו לא צריכים לדעת מה הנתונים?

מיכל בר-טוב: לגבי נושא הדיון שלנו, הבאנו נתונים.

מיכל בר-טוב: לגבי נתוני סילוק מחזור, זה בסביבות 30% מחזור של פסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: ייצוא – כ-10%-15%.

מיכל בר-טוב: שרפה שיש עמה השבת אנרגיה כמו במתקנים ששורפים את הפסולת לאנרגיה, או יש בה סוג של השבה, אנו מחשיבים אותה כהשבה, משרפה כמו הקיימת – אנו מחשיבים אותה כסילוק, לכן 30%-60%-10%, זה בגדול.

מיכל בר-טוב: איני מתחייבת על מספרים של השנה האחרונה.

אופיר פינס-פז: תהליך השרפה מסוכן כשלעצמו?

מיכל בר-טוב: שרפה נעשית במשרפה שעומדת במגבלות של התקנים האירופאים שהם מאוד מחמירים, והמשרפה כ-5 שנים עומדת יפה מאוד בתקנים האלה ונמדדת אחת לשלושה חודשים ואינה חורגת, אני שלמה עם הפעילות שלה.

אופיר פינס-פז: תציגי את התקנות בבקשה.

בנימין חנוך: אנו מבקשים שלושה עניינים.

בנימין חנוך: אחד, אנו רוצים להבהיר – יש טעות ניסוח בתקנות המקוריות, אנו רוצים להבהיר את ההוראות בתיקון המוצע.

בנימין חנוך: דבר שני, אנו רוצים להוסיף הוראות ממשיות לעובר על ההוראות, וגם כמה תיקונים טכניים.

בנימין חנוך: אני רוצה להודות ללשכה המשפטית של הוועדה.

בנימין חנוך: הם נתנו לנו הרבה הערות חשובות שהטמענו בנוסח, והאירו את עינינו בדברים רבים.

בנימין חנוך: קורא את התקנות.

אסתרינה טרטמן: אני חייבת לצאת.

אסתרינה טרטמן: אני מודעת להסתייגויות שחבר הכנסת חנין אמור להציג, כי אנו מתואמים.

אסתרינה טרטמן: אני תמימת דעים אתו.

דב חנין: אדוני היושב ראש, התקנות האלה שמובאות בפנינו מעוררות הרבה שאלות וגם הרבה תהיות.

דב חנין: כל נושא החומרים המסוכנים במדינת ישראל ראוי לרפורמה משמעותית שצריכה לבוא בחקיקה.

דב חנין: מכיוון שנואשתי מכך שהמשרד להגנת הסביבה יציע לנו חקיקה מקיפה בנושא חומרים מסוכנים אני מתכוון לקדם חקיקה כזו בעצמי, אך מאוד לא מוצא חן בעיניי האופן שבו המשרד מתייחס לנושא החומרים המסוכנים.

דב חנין: אני מאוד מודאג, במיוחד אחרי מלחמת לבנון השנייה, וכל מה ששמענו וקרה לנו וכמעט קרה לנו בענייני חומרים מסוכנים, אני מוטרד מתחושה של שגרה ושביעות רצון עצמית ונינוחות מהמצב הקיים.

דב חנין: אני פונה למשרד להגנת הסביבה ושואל מה צריך בנושא של חומרים מסוכנים ומקבל את התשובה המקוממת שבנושא חומרים מסוכנים יש לכם כל הכלים שאתם צריכים.

דב חנין: לכן אני חושב שאנו צריכים שינוי גדול בנושא החומרים המסוכנים.

דב חנין: אני מציע גם למשרד להביא בפנינו תקנות לגמרי אחרות בנושא הזה מאשר התקנות שהבאתם היום.

דב חנין: התקנות האלה הן בניגוד למקובל בעולם אינן מכניסות לנושא של ייצוא וייבוא פסולת של חומרים מסוכנים עקרונות יסוד כמו עיקרון הזהירות המקדימה, אינן מכניסות מערכת מתאימה של שקיפות לציבור.

דב חנין: נושא ייבוא וייצוא חומרים מסוכנים ראוי לשקיפות ציבורית.

דב חנין: הציבור צריך לדעת מה מייבאים, מי מייבא, הוא צריך לדעת את המידע וצריכה להיות לו האפשרות להביע דעתו ולהתנגד.

דב חנין: לכן אני מציע לוועדה לא לאמץ את התקנות האלה אלא להחזירן למשרד- -

אופיר פינס-פז: אני צריך לדעת מה אתה רוצה בדיוק.

דב חנין: אני מציע כמה תוספות לתקנות האלה.

דב חנין: אני רוצה מנגנון של שקיפות ציבורית ופרסום לציבור, אני רוצה מנגנון של שימוע ציבורי בנושא ייבוא של חומרים מסוכנים ואחסונם במקומות מסוימים, אני רוצה שייקבע שכל פעולות המשרד להגנת הסביבה בנושא חומרים מסוכנים וייבואם וייצואם ייעשו על בסיס העיקרון של הזהירות המקדימה כעיקרון מנחה.

דב חנין: אני רוצה שמערכת הענישה שהתקנות קובעות תהיה הרבה יותר חמורה.

דב חנין: אנו נמצאים בענישה של עבודות שירות.

דב חנין: בחומרים מסוכנים זה נראה לי לא מתאים.

דב חנין: גם צריך ענישה כלכלית הרבה יותר משמעותית.

דב חנין: אין פה שום מנגנון של ענישה כלכלית – לא לגורמים המזהמים, לא אישית לבעלי תפקידים בתאגידים שעוסקים בחומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: אני גם רוצה להוסיף הערות.

אופיר פינס-פז: יש לזכור שהמשרד להגנת הסביבה הקים ועדת חקירה בראשותו של הרצל שפיר שסיימה עבודתה.

אופיר פינס-פז: פניתי לשר לא מזמן וביקשתי אותו לדעת האם המשרד מתכוון לאמץ את מסקנות הוועדה ואיך הוא מתכוון ליישם אותן.

אופיר פינס-פז: הוא אמר שהוא מאמץ את המסקנות ולגבי היישום הוא הקים צוות שיציע דרך ליישם את המסקנות כי הן מגוונות.

אופיר פינס-פז: המשרד צריך לדבר על עבודת הוועדה הזו שבסופו של יום אמורה לעשות הבדל.

אופיר פינס-פז: שתיים, לגבי תקנה 2, יש בכלל ייבוא של חומרים מסוכנים?

מיכל בר-טוב: יש ייבוא למטרת מחזור.

מיכל בר-טוב: יש מפעלים שהייצור של הפסולת בארץ לא מאפשרת להם להיות כלכליים, לצורך העניין מצברי עופרת של מכוניות, אם לא נאפשר ייבוא ממדינות אחרות, יהיו מעט מדי מצברים כדי שמפעל כזה שצריך להתקין הרבה מאוד מתקנים למניעת פליטת עופרת, הוא לא יהיה כלכלי אם לא נאפשר את הייבוא.

מיכל בר-טוב: יש יותר ייצוא מייבוא.

לירז זיו: לא, השנה זה השתנה.

לירז זיו: יש 10,000 טון ייבוא ו-5,000 טון ייצוא.

אופיר פינס-פז: כלומר מדינת ישראל יותר מייבאת חומרים מסוכנים ממייצאת?

מיכל בר-טוב: אנו לא מייבאים פסולות כאלה אלא למטרת מחזור.

מיכל בר-טוב: אנו מקיימים מנגנון, גם היום התקנות שהבאנו היום הן תיקון של תקנות קיימות.

מיכל בר-טוב: יש מנגנון של היתרים לפסולות שמיובאות ומיוצאות, ורובן מיובאות ומיוצאות בהיתר.

מיכל בר-טוב: אנו מייבאים אותן למטרת מחזור בלבד.

מיכל בר-טוב: הרציונל הוא שאם לא נאפשר ייבוא של מצברי עופרת לארץ, מפעל יחדל מלעבוד ולא תהיה מוטיבציה לכל המוסכים לאסוף את המצברים.

מיכל בר-טוב: אם נפיל את המפעל הזה, לא תהיה מוטיבציה לבעלי המוסכים והרכבים למחזר את מצברי העופרת, והם ימצאו עצמם בפחי האשפה, ואנו לא רוצים את זה.

מיכל בר-טוב: בייצוא אנו מייצאים פסולות שאין לנו יכולת לטפל בהן.

אופיר פינס-פז: הדבר השני שאני לא אוהב פה, והנתון שהסתבר לנו הוא חלק מהשקיפות שדב מדבר עליה.

אופיר פינס-פז: איני מסכים שקבלת ההיתר תהיה מאת השר.

אופיר פינס-פז: אתם מנסים לעשות דבר טוב, וזה דבר רע.

אופיר פינס-פז: השר לא עוסק בזה באופן אישי.

אופיר פינס-פז: יש מאמר נהדר בעיתון הארץ על חובת עובדי המדינה לומר את דעתם.

אופיר פינס-פז: אל תסתתרו מאחורי גב השרים.

אופיר פינס-פז: זה חוטא לאמת ולא משרת את המטרה.

אופיר פינס-פז: השר יעשה תפקידו כשר והעובדים המוסמכים יעשו תפקידם כעובדים מוסמכים.

אופיר פינס-פז: מותר לעובד מדינה לומר: אתה לא מקבל היתר כי אינך עושה כך וכך, לא כי השר בירושלים וכו'.

מיכל בר-טוב: כך זה קורה בפועל.

שלום גולדברגר: אנו לא מבינים את המשמעות המשפטית של מה שאתה אומר.

אופיר פינס-פז: נשאיר את זה לניסוחים של הלשכה המשפטית של המשרד להגנת הסביבה עם הייעוץ המשפטי של הוועדה.

אופיר פינס-פז: צריך לבטא את זה בצורה אותנטית יותר.

אופיר פינס-פז: זה צריך לשקף אמת ואי אפשר כל דבר – שר צריך להיות מעורב, אבל לא באחרון ההיתרים.

אופיר פינס-פז: זה גם לא המצב לאשורו.

אופיר פינס-פז: לגבי העונשים, אני מצטרף לדעתו של דב במובן מסוים.

אופיר פינס-פז: בחומרים מסוכנים יש סכנות יותר גדולות, ומי שעובר על התקנות לוקח על עצמו אחריות מאוד גדולה גם לחיי אדם.

אופיר פינס-פז: לא יכול להיות, חס וחלילה אם נגיע לזה, הרי אתם תגידו: איך זה יכול להיות?

אופיר פינס-פז: יש פה אדם שנאמר, עבר על תקנות שלנו ובסוף קונסים אותו ב-13 אלף ₪ או נותנים לו מאסר על תנאי כשנהרגו 10 איש כתוצאה מזה.

אופיר פינס-פז: צריך לחשוב מה התשובה.

אופיר פינס-פז: אולי יש סוג של עברות שהענישה צריכה להיות יותר מתונה.

אופיר פינס-פז: אולי בדברים אחרים הענישה צריכה להיות יותר מרחיקת לכת.

עמנואל ויזר: התקנות האלה לא מסוגלות לעשות את מה שהן רוצות לעשות.

עמנואל ויזר: התוספת הראשונה מתיימרת לתת לנו שורת פעולות שנחשבות השבה אך גם ההגדרה היא מעגלית וגם היא אינה אומרת שום דבר.

עמנואל ויזר: למשל, הגדרות 2 ו-3, זה בעצם מדבר על כל החומרים האורגניים.

עמנואל ויזר: הגדרות 4 ו-5 – אתה נמצא בהגדרה שההשבה היא מחזור או השבה של חומרים.

עמנואל ויזר: מה הגדרת פה?

עמנואל ויזר: כלום.

עמנואל ויזר: אתה אומר שהשבה היא השבה.

אופיר פינס-פז: הדרך השנייה להסתכל על זה, שהשבה זה כל החומרים.

עמנואל ויזר: גם בתוספת השנייה, חסר פה הנושא של לתת לדברים להתנדף.

עמנואל ויזר: הוא לא מופיע כהגדרת סילוק.

עמנואל ויזר: לצערי, במדינת ישראל יש מפעלים שעושים את הסילוק יזום.

עמנואל ויזר: כל ההגדרות האלה יוצרות משהו שצריך להיות מוגדר בצורה אחת - פתרון הקבע לחומר.

עמנואל ויזר: יכולים להיות דברים נוספים.

עמנואל ויזר: ונושא מהותי; יש לזכור שגם מחזור וגם סילוק - שניהם גם יוצרים פסולת וגם פתרונות הסילוק פוגעים באיכות הסביבה, כי הפתרונות הקיימים הם זמניים.

עמנואל ויזר: לכן בתקנות האלה חסר הקריטריונים – באיזה פסולת ובאילו סוגי זיהום מתירים להביא לארץ, וכאשר מדובר על מחזור, איזה אחוז מהחומר שמייבאים לכאן ימחזרו.

עמנואל ויזר: הערכים האלה צריכים להיות קבועים בתקנות.

אופיר פינס-פז: נכון.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שהמשרד יהיה בשליטה מלאה על הייבוא – מה ממוחזר, מה לא, דיווחים וכל מה שקשור בזה.

קרן הלפרין-מוסרי: אנו גם שוקדים בימים אלה על בחינה מעמיקה של ההסדר החוקי הכולל לחומרים מסוכנים.

קרן הלפרין-מוסרי: ההסדר החוקי היום הוא מאוד מיושן ולא מתאים להיקף התעשייה.

קרן הלפרין-מוסרי: בנוגע לתקנות הללו שמתייחסות לייבוא וייצוא, אין לנו ספק שיש בעיה משמעותית בהסדרה של פסולת חומרים מסוכנים בארץ, אז ודאי שאיננו יכולים להקל ראש בייבוא וייצוא.

קרן הלפרין-מוסרי: צריכים להיות פה מנגנונים מאוד ברורים שיפקחו וייתנו למשרד כלים משמעותיים לאכיפה ופיקוח.

קרן הלפרין-מוסרי: התקנות האלה באות לעדכן משהו מפני 15 שנים ולא משקפות את הרוח שאנו רואים בבחינה של הסדרים חוקיים בעולם – לא הערכת סיכונים, לא שיתוף ציבור, לא דיווח אמיתי ממוחשב שנגיש לציבור.

קרן הלפרין-מוסרי: חסרים פה כלים בסיסיים שייתנו לציבור ולמשרד להגנת הסביבה להיות שקטים לגבי האופן שדברים מוסדרים.

קרן הלפרין-מוסרי: טוב לתקן תקנות, אך חייבים להסתכל על זה כעל מערך כולל שמתחיל מהשימוש במפעלים ומגיע עד הטיפול בפסולת.

אייל טביב: בגלל שיש רק משרפה אחת במדינת ישראל, כדאי לעודד את הייצוא.

אייל טביב: המדינות המפותחות מקבלות בברכה את הפסולת שלנו ואפילו מפיקים ממנה אנרגיה.

אופיר פינס-פז: אז איך אתה מסביר שהייצוא יורד?

אייל טביב: כי יש החברה לשירותי איכות סביבה שמסחרית מפעילה את המשרפה.

אייל טביב: אם היא רואה שפסולת יכולה לצאת לחו"ל, היא נותנת מחירים נמוכים.

אייל טביב: השליטה על רמת הייצוא היא בידי החברה.

אייל טביב: יש משרפה אחת במדינת ישראל, שעובדת לסירוגין, גם היום היא עובדת במתכונת מצומצמת, גם המתקן הפיזיקוכימי שלהם נכון להיום לא עובד, ולא מוציאים התרעה, שלדעתי זה לא נכון, כי מדינה שלמה תלויה בחברה לשירותי איכות הסביבה שמוגדרת כמונופול.

אייל טביב: זה נכון ורצוי והטכנולוגיה באירופה הרבה יותר מפותחת, המשרפה הזו במקור נבנתה ל-15 אלף טון, היא היום שורפת 40 אלף טון, משרפות באירופה מתחילות מ-50 אלף טון.

אייל טביב: נכון להמשיך לייצא, לפתח.

אייל טביב: באירופה, כשהפסולת מגיעה, יום לאחר מכן היא חייבת להיות מושמדת.

אייל טביב: פה בהיתר של החברה לשירותי איכות הסביבה הוא שמונה חודשים.

אייל טביב: לכן לא תיבנה פה עוד משרפה, מסחרית זה לא כדאי.

אייל טביב: כדאי להמשיך לייצא.

אופיר פינס-פז: מה זה השמונה חודשים האלה?

מיכל בר-טוב: הפסולת המסוכנת שמגיעה לשרפה עוברת שתי ידיים – לחצר החברה לשירותי איכות הסביבה, זו חברה ממשלתית שאני חושבת שיהיה יפה שיעשו לה פה בירור.

אופיר פינס-פז: מי נותן להם אישורים לשמונה חודשים?

אופיר פינס-פז: את יכולה להפחית את זה?

מיכל בר-טוב: כן.

מיכל בר-טוב: ניסינו להקטין את זה לחצי שנה, לקחו אותנו עד השר, והגיעו למסקנה שזה תשעה חודשים ביניהם לבין אקו סול, כי אחרי שזה עומד בחברה לשירותי איכות הסביבה יש מגבלות, מה ניתן להכניס לאקו סול, שיש מגבלה לגבי כמות המזהמים שמותר להם להכניס כל הזמן.

מיכל בר-טוב: יש פסולות שאין בעיה, יש פסולות כמו מוצקים למשל שהמגבלה של הכניסה שלהן לאקו סול, יש להן מגבלה, מה מותר להן לשרוף בשעה, ואם למשל מתקבלת פסולת שהיא עתירת ברום, להעביר אותה למשרפה אי אפשר בבת אחת, צריך בכמויות מוגבלות לפי כושר השרפה של אקו סול, וגם מכיוון שאותן חברות תלויות זו בזו, יש האישור של שמונה חודשים.

מיכל בר-טוב: אגב, בתקנות של הפסולת המסוכנת, כל מפעל, מותר לו להחזיק פסולת מסוכנת חצי שנה.

אופיר פינס-פז: כמה עובדים יש לך שיפקחו על התהליכים האלה?

מיכל בר-טוב: כשלושה רכזים בכל מחוז, יש ששה מחוזות בארץ.

אופיר פינס-פז: כמה מפעלים יש להם פסולת מסוכנת?

מיכל בר-טוב: כ-3,000 מפעלים.

אופיר פינס-פז: אנו מזועזעים ממה ששמענו כאן, ונפנה לשר בעניין הזה.

מיכל בר-טוב: אותם שלושה אנשים עוסקים בכלל בחומרים מסוכנים, לא רק בפסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: הערתם לגבי הטיפול בחומרים מסוכנים באופן כללי.

מיכל בר-טוב: אכן חוק החומרים המסוכנים הוא חוק ישן, עשינו בו מספר שינויים כדי לעדכן אותו לשימוש שיאפשר לנו טיפול מול המפעלים.

מיכל בר-טוב: הוא אחד החוקים היותר חזקים שיש לנו במשרד עם יותר אפשרויות לטפל מול המפעלים.

מיכל בר-טוב: למשל, בחוק חומרים מסוכנים כתוב שאסור למכור חומרים מסוכנים אלא למי שיש לו היתר רעלים.

מיכל בר-טוב: אם אותו אדם שלנו שעשה סיור במפעל, והחליט שעסק מסוים לא יכול לקבל היתר רעלים, אותו עסק לא יכול לקנות חומר מסוכן.

מיכל בר-טוב: זה כמו צו סגירה רק בלי צורך להפעיל את הרשות המקומית.

מיכל בר-טוב: אנו מהיום למחר יכולים לבטל היתר רעלים, ויש לזה השפעה גדולה על העוסקים בחומרים מסוכנים.

מיכל בר-טוב: חוק חומרים מסוכנים חדש, היתה תקופה שעסקנו בזה.

מיכל בר-טוב: הלשכה המשפטית אצלנו חשבה שזה אחד החוקים האחרונים שיש לעסוק בו מבחינת חוק ככלי והיום אנו עובדים על תקנות.

מיכל בר-טוב: אנו עובדים על תקנות פסולת מסוכנת, שבין השאר יעשו את כלל הזהירות המקדימה והמזהם משלם ואת כל הסגירה, מיצרן הפסולת דרך המשנע, דרך מסלק הפסולת, אותן תקנות סוגרות את המעגל הזה, הן מגדירות בצורה הרבה יותר נכונה מהי פסולת מסוכנת, מה מותר ומה אסור לעשות בפסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: היום יש לנו תקנות מפגרות בנושא פסולת מסוכנת, אלה תקנות שלא מגדירות מהי פסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: אנו עמלים לתיקון התקנות האלה, יש לנו ועדת תקינה שעומלת יותר מדי זמן אך אנו מנסים לקדם את התקנות האלה, קיבלנו יועץ משפטי חדש, בני, ואני מקווה שתוך כשנה מהיום שאני חוזרת נגמור את זה.

מיכל בר-טוב: בנושא פסולת מסוכנת, זה חייב לעבור רביזיה מאוד משמעותית אך לא במסגרת התקנות האלה.

אופיר פינס-פז: למה שלא נצמצמם את לוח הזמנים?

אופיר פינס-פז: תציעי לשר להקים ועדה ציבורית שתעבוד על הרפורמה.

מיכל בר-טוב: יש לנו ועדה כזו, היא עובדת על הרפורמה הזו, יש הצעות קונקרטיות שמקובלות על חברי הוועדה, יש קווי מדיניות שמוסכמים על הוועדה.

מיכל בר-טוב: נשאר ניסוח התקנות האלה.

מיכל בר-טוב: יש לנו טיוטה שצריכה לעבור רביזיה, כי היא יותר מדי מפורטת.

מיכל בר-טוב: יש לנו בעיה לשנה הזו שאני לא נמצאת וגם החלפנו את האיש שמטפל בפסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: לירז היא ממלאת מקום, היא הגיעה במקום מישהי שהיתה קבועה הרבה שנים ועזבה, יש לנו בעיית כוח אדם.

אופיר פינס-פז: מה עם שפיר?

מיכל בר-טוב: שפיר עסק בחומרים מסוכנים, לא בפסולת מסוכנת.

מיכל בר-טוב: ועדת הרצל שפיר סיימה עבודתה, יש לה המלצות בכל מיני רמות, ברמת המפעלים, ברמת המשרד ואפילו ברמה הבין משרדית.

מיכל בר-טוב: הוקמו ועדות וצוותים לעניין הזה כדי לקדם את ההמלצות של הרצל שפיר.

מיכל בר-טוב: אני יודעת שעוסקים בזה, יש לנו גם הצעת החלטה לממשלה בעניין מנחה לאומי כדי לעשות אינטגרציה יותר טובה בין כל המשרדים שעוסקים בנושא הזה.

מיכל בר-טוב: זה אחת הבעיות בנושא של חומרים מסוכנים שכל גוף יש לו יד ורגל בעניין הזה, וכל גוף מנחה בצורה שונה את המפעלים.

מיכל בר-טוב: פיקוד העורף עובד לפי תרחיש ייחוס א', המשרד להגנת הסביבה נותן הנחיות אחרות, כנ"ל המשטרה שבכלל לא מנחה את מתקני החומרים המסוכנים, כך שהנושא של אינטגרציה של כל המשרדים בנושא הזה יביא לפעילות הרבה יותר נכונה בנושא חומרים מסוכנים.

אופיר פינס-פז: מה לגבי הערות המיקרו?

שירן גילדוב: רציתי לשאול, נאמר שהייבוא גדול יותר כדי לעודד את המחזור.

שירן גילדוב: לא היה יותר נכון לקחת את הפסולת של המפעלים ולייצא אותן?

מיכל בר-טוב: בחלק מהמקרים זה מה שעושים, כשאין כדאיות כלכלית להקים מפעל למחזר פסולות מסוימות, למשל נורות פלורוסנט מכילות בתוכן כספית, חומר רעיל, אך הכמות בפנים קטנה, לכן למחזר נורות פלורוסנט, כנראה שזה לא יקרה בארץ.

מיכל בר-טוב: לכן אנו רוצים שנורות אלה ייאספו ויישלחו לחו"ל, אך הפעילות הזו היא מאוד יקרה.

מיכל בר-טוב: לעניין השקיפות, אנו מפרסמים מדי שנה דוח פסולת מסוכנת – מפרסמים באינטרנט ולכל מי שרוצה אותו.

אופיר פינס-פז: אנו מבקשים להוסיף לתקנות שאחת לשנה הדוח יונח על שולחן הוועדה.

מיכל בר-טוב: טוב.

מיכל בר-טוב: היום התקנות האלה לא מבחינות בין השבה לסילוק, לכן ביקשנו לשנותן.

מיכל בר-טוב: לכן כל מי שמייבא היום פסולת למטרת מחזור לא חייב את היתר המשרד לאיכות הסביבה.

מיכל בר-טוב: עמדנו במבחן הזה.

מיכל בר-טוב: חברה גדולה ונכבדה בארץ הביאה ללא אישור פסולת חומרי נפץ ומאחסנת אותם במרכז הארץ, כאשר היה ברור לה שהיא צריכה את האישור הזה אך בגלל הלקונה היא ייבאה אותן.

מיכל בר-טוב: לכן אין טעם לתקנות שקיימות היום בגלל חוסר ההבחנה בין סילוק להשבה.

אופיר פינס-פז: מה עם הטענה של לשכת עורכי הדין?

מיכל בר-טוב: בסעיף 2.2 בייבוא- -

אופיר פינס-פז: זה לא מספיק.

אופיר פינס-פז: אנו רוצים שתהיה לך שליטה.

אופיר פינס-פז: אני היום בעל מפעל ומייבא חומרים למחזור, והבאתי משהו – 100 יחידות, אך מחזרתי מתוכן רק שתיים או שלוש, מכל מיני סיבות.

מיכל בר-טוב: את השיקולים האלה אני עושה לפני שאני נותנת את היתר הייבוא.

מיכל בר-טוב: כמו הדוגמה שנתתי- -

אופיר פינס-פז: יש לך סמכות לאסור את הייבוא הזה?

מיכל בר-טוב: בהחלט.

מיכל בר-טוב: ייבוא ניתן בהתאם להיתר שניתן כאן.

מיכל בר-טוב: אני לא חייבת לתת היתר.

אופיר פינס-פז: אבל כמה מחזור?

מיכל בר-טוב: זה נתון לשיקול דעתי.

אופיר פינס-פז: דעתנו היא שהייצוא נמוך מדי והייבוא גדול מדי, בגדול.

מיכל בר-טוב: אלה דברים שאינם ברי השוואה.

אופיר פינס-פז: יש לנו עניין שתהיי הרבה יותר סלקטיבית בתחום הייבוא ותעודדי ייצוא כמדיניות.

מיכל בר-טוב: זו המדיניות של המשרד.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שאי אפשר לכתוב מספרים אך צריך לכתוב דברים יותר משמעותיים.

אופיר פינס-פז: אני מבקש בעניין הזה לנסות לייצר סעיף שמבהיר בצורה ברורה יותר את עניין המחזור.

אופיר פינס-פז: אני לא רואה פה את עניין המחזור.

תומר רוזנר: האפשרויות הן להוסיף שהמשרד, כשבא לשקול את מתן ההיתר, יביא את עיקרון הזהירות המונעת, זה אחד.

אופיר פינס-פז: מקובל.

תומר רוזנר: והדבר השני, האם אפשר להגדיר אחוז מינימלי של מחזור?

מיכל בר-טוב: אני חושבת שזה יבוא לרעתנו.

מיכל בר-טוב: למשל, מצברי עופרת, 90% ומעלה מהעופרת היא ברת מחזור, אך המצברים באים עם ניירות ופלסטיקים, שאינם ברי מחזור.

מיכל בר-טוב: איך תמדוד?

מיכל בר-טוב: נשאלת השאלה, אם זה אחוז משקלי וכו'.

אופיר פינס-פז: קחי בחשבון גם את השיקולים של הפסולת המסוכנת שמיוצרת בתהליך המחזור.

תומר רוזנר: שני דברים נוספים שאני יכול להציע לגבי האכיפה והפיקוח; האמנה שמתוכה מותקנות התקנות האלה מדברת על כך שמי שמייבא חומרים כאלה יחויב בהפקדת ערבויות כדי שיבטיחו את העמידה שלו בתנאים של ההיתר.

תומר רוזנר: אפשר לדרוש במפורש שתהיה מעין אכיפה כלכלית כזו, שאם הוא לא יעמוד בתנאים, אפשר יהיה לחלט לו ערבויות, לדרוש ממנו דרישות ביטוחיות כאלה ואחרות.

תומר רוזנר: הדרישות האלה מופיעות במפורש באמנת בזל.

מיכל בר-טוב: ניתן להחזיר את הפסולת לשולח.

תומר רוזנר: וגם שיעמוד בתנאי ההיתר.

אופיר פינס-פז: זה קרה?

מיכל בר-טוב: קרה שהעבירו פסולת לחו"ל והחזירו אותה.

מיכל בר-טוב: בייבוא זה לא קרה.

מיכל בר-טוב: סיכמנו שנכניס משפט כזה בהיתר רעלים עצמו.

אופיר פינס-פז: תכניסו את זה לתקנות.

בנימין חנוך: סיכמנו שאת הנושא הזה של הביטוחים והערבויות נעגן במסגרת ההיתרים הניתנים.

תומר רוזנר: לא, אמרתם שזו עמדתכם.

אופיר פינס-פז: יש בעיה עם זה עניינית?

מיכל בר-טוב: בזמנו היועצת המשפטית של המשרד אמרה שאם אין בחוק עצמו אפשרות, הסמכה לכך, יש בעיה.

תומר רוזנר: החוק מסמיך את השר לקבוע בצורה רחבה תקנות בנושאים של ייבוא וייצוא ולהתנות תנאים לייבוא ולייצוא.

תומר רוזנר: אין בעיה שהתקנות יקבעו שחלק מהתנאים שייקבעו בהסדר יהיו תנאי ערבויות וביטוח כפי שהאמנה קובעת, מה גם שסעיף אחר בחוק מסמיך את השר ליישם אמנות בין לאומיות שישראל צד להן והדרישה לערבויות וביטוחים מופיעה באמנה עצמה.

עמנואל ויזר: אולי נגדיר בתקנות שסילוק פסולת, תהליך ההשבה לא תתבצע במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: נדון בזה בהזדמנות אחרת.

תומר רוזנר: לגבי העונשין, עמדתכם נכונה מהותית.

תומר רוזנר: החוק אינו מאפשר במסגרת תקנות לחרוג מהגבולות האלה.

תומר רוזנר: הדרך היחידה היא לשנות את החוק.

אופיר פינס-פז: כחבר כנסת מטעם הוועדה נציע הצעת חוק ראשי.

תומר רוזנר: לגבי סעיף 5 בתקנות הקיימות, הוא מחריג מוצרים חקלאיים מסוימים.

תומר רוזנר: חלק מהתקנות האלה בוטלו.

תומר רוזנר: אנו מציעים לבטל סעיף זה כי הוא עלול ליצור הטעיה.

בנימין חנוך: לנו אין התנגדות.

בנימין חנוך: משרד החקלאות – אלה תקנות בסמכותם.

חורחה טרצ'יצקי: אני צריך לבדוק את זה.

תומר רוזנר: פנו לפני שלושה-ארבעה חודשים.

אופיר פינס-פז: נבטל את זה, אדוני.

אופיר פינס-פז: אם תהיה בעיה, תודיע לנו.

תומר רוזנר: לגבי השקיפות ויעילות הפיקוח הציבורי, אני מציע לא להסתפק בדוח שנתי אלא שגם ההיתרים עצמם יפורסמו באתר האינטרנט של המשרד כדי שהציבור יידע מי קיבל היתר להביא חומרים מסוכנים, לאחר התרתם.

מיכל בר-טוב: בחו"ל נותנים הרבה פעמים טיוטה של ההיתר ונותנים תקופה של התייחסות ציבורית.

מיכל בר-טוב: יכולה להיות בעיה של סודיות מסחרית.

קרן הלפרין-מוסרי: גם סודיות מסחרית מוגבלת בהגנה על בריאות הציבור והסביבה.

אופיר פינס-פז: אנו ממליצים את זה לכם, זה לא קשור לתקנות, אנו חושבים שזה מתחייב ברמת השקיפות.

אופיר פינס-פז: אנו מדברים על בדיעבד.

אופיר פינס-פז: אפשר לסייג את זה תחת עניין הסודיות העסקית.

אופיר פינס-פז: אם מפעל פונה ומשכנע אתכם, בסדר.

אופיר פינס-פז: כדבר שבשגרה הדברים צריכים להיות מפורסמים באתר האינטרנט של המשרד, בדיעבד.

אופיר פינס-פז: תאמר בבקשה מה הוספנו ושינינו בתקנות.

תומר רוזנר: בתקנה 2 הוספתם את עיקרון הזהירות המונעת, בשיקולים, הוספתם את הנושא של דיווח שנתי לוועדה.

אופיר פינס-פז: הוספנו את הפסולת מהמחזור.

דב חנין: ומנגנוני ערבויות וביטוח.

אופיר פינס-פז: ויהיה הממונה במקום השר.

אופיר פינס-פז: סעיף 5 – ביטלנו.

חורחה טרצ'יצקי: לא התייעצו בזה עם משרד החקלאות ויש תקנות לנושאים האלה.

אופיר פינס-פז: הדבר הזה ישונה רק תחת הנחה שמשרד החקלאות לא מתנגד לדבר הזה.

אופיר פינס-פז: אם הוא מתנגד, זה לא ישונה בסבב הזה.

אופיר פינס-פז: אם תוך שלושים יום אתם לא מגיבים, נחשוב שאתם בעד.

חורחה טרצ'יצקי: נגיב.

אופיר פינס-פז: מי בעד אישור התקנות?

אופיר פינס-פז: מי נגד?

אופיר פינס-פז: מי נמנע?

אופיר פינס-פז: פה אחד.

אופיר פינס-פז: תודה רבה, הישיבה נעולה.