ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 349, 2008-01-21 10:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה, על סדר היום, הצעה לסדר היום של חבר הכנסת חנא סוייד: השבתת בית הספר למחוננים שבגליל המערבי והסכנה לסגירתו.

מיכאל מלכיאור: לפני שנתחיל בנושא, מכיוון שאנחנו פותחים את השבוע בדברי תורה, היום תורה של חברת הכנסת רונית תירוש לספר לנו על פרשת השבוע, פרשת יתרו.

רונית תירוש: שבוע טוב, אנחנו בספר שמות פרק ח'-כ"א, כל הפרקים הללו הם תחת פרשת יתרו.

רונית תירוש: ככל שנוברים בזה יותר וקוראים את כל מה שמתרחש באותם פרקים, קורים ניסים משמעותיים מאוד לעם היהודי, גם מעמד הר סיני, היציאה ממצרים עם כל הניסים שהיו בדרך.

רונית תירוש: התמיהה, מדוע הפרשה החשובה הזאת נקראת דווקא על שם יתרו, שלא היה יהודי, אומנם חזר בתשובה בשלב כלשהו אבל בעצם הוא כהן אלילי, כהן מדיין.

רונית תירוש: בכל זאת הפרשה נקראת על שמו ולא על שרה אמנו, אפילו אין פרשת משה.

רונית תירוש: הפרשה היתה צריכה להיות פרשת משה.

רונית תירוש: ככל שהעמקתי את המחשבה בזה, כנראה שיש משמעות חשובה לדברים שהודה בהם יתרו.

רונית תירוש: הוא חזר בתשובה מכל בחינה – לא תכננתי לומר, אבל בדרך שמעתי את רזי ברקאי עם ירון לונדון, ירון לונדון שמאלני ציוני, הוא "חזר בתשובה", הוא מבקש להפציץ את עזה כמו שהפציצו את ההירושימה.

רונית תירוש: מבחינתו, הוא אומר שקלו כל הקיצים ואין פתרון.

רונית תירוש: אם העם היושב בעזה בחר בחמאס, הוא צריך לשאת באחריות ולא לומר, אנחנו זה אנחנו, ההנהגה זה הנהגה ואנחנו לא שותפים.

רונית תירוש: כנראה שיש משמעות יתרה לאנשים שהם מזוהים בצד אחד של המפה ולפתע כשהם חוצים את הקו, אם אני הייתי אומרת, בטוח שהייתי זוכה לקיטונות, אבל אמר את זה שמאלני קיצוני אז בואו נחשוב, אולי יש דברים בגו.

רונית תירוש: להבדיל, אמר יתרו, שכולו נפעם ומתרשם ונרגש ממעשה הניסים שאלוהים עשה לעם ישראל בצאתו ממצרים, החל מחציית ים סוף, דרך המן שהוא הוריד להם מהשמיים כשהם רבו ללחם.

רונית תירוש: הוא אפילו הקריב זבח ל-ה' ובזה חצה את הקווים, הוא אמר, אני מאמין ב-ה' שהוא האלוהים ולא כל אותם אלילים שהוא סגד להם.

רונית תירוש: במהלך היום שאחריו, כשהוא התלווה למשה, הוא צפה בעבודתו וראה את משה שופט את העם מבוקר עד ערב כאשר באים לשאול אותו שאלות.

רונית תירוש: הוא בעצם היה האורים והתומים, הבין את חוקי התורה, עוד לפני מעמד הר סיני והוא שפט אותם מבוקר עד ערב.

רונית תירוש: ואז יתרו אמר לו, לא תוכל לעמוד בזה, גם העם לא יעמוד בזה, אתה צריך לארגן מערכת משפט אחרת, כאשר אתה מחלק אותם לשרי עשרות, שרי מאות, שרי אלפים.

רונית תירוש: בעצם, יתרו היה האסטרטג הראשון שידע איך להנהיג ציבור כל כך גדול.

רונית תירוש: ורק בדברים המשובחים מאוד, לאחר שעברו את כל האינסטנציות של שרי עשרות, מאות ואלפים, רק אז יגיעו אליך ואז יגיעו "מתי מעט" ותוכל לשפוט את הדברים הקשים, המסובכים והמורכבים ביותר.

רונית תירוש: הוא אכן קיבל את דעתו ושמע בעצתו.

רונית תירוש: אני חושבת שהאסטרטגיה הזאת היא אסטרטגיה שמשרתת אותנו עד עצם היום הזה, בכל היררכיה שהיא, לא רק במה שקשור לצבא עצמו.

רונית תירוש: לאחר מכן אנחנו מתמודדים עם מעמד הר סיני, כאשר משה עולה להר סיני כדי להוריד את לוחות הברית, לאחר 40 יום הוא יורד עם הלוחות ופוגש עם שסוגד לעגל הזהב, הם רוצים משהו מוחשי, הם הספיקו לשכוח את אותם ניסים שעשה להם ה' ורוצים משהו ממשי יותר.

רונית תירוש: כמובן שמשה, מרוב תדהמה וכעס שובר את הלוחות וחושב שהם לא ראויים לקבל את עול המצוות עליהם.

רונית תירוש: לאחר 40 ימים נוספים הוא יורד עם הלוחות, כאשר העם מוכן יותר נפשית, מבין את הטעות ומוכן לקבל את תורת ה'.

רונית תירוש: לוחות הברית כתובים כך, שבצדו הימני של הלוח קיימות מצוות שבין אדם למקום, בין אדם ל-ה', בצדו השמאלי מצוות שבין אדם לחברו: לא תרצח, לא תנאף, לא תחמוד וכו'.

רונית תירוש: רק מצווה אחת, שבין אדם למשפחה, להורים, נמצאת בכל זאת בצד הימני יחד עם אותן מצוות שבין אדם לאלוהיו, אני מדברת על "כבד את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך".

רונית תירוש: זה ממש לא במקרה, זה אותה מצווה חשובה מאוד, אחת היותר חשובות וראוי שנשים לב לזה בעיקר בימים אלו, של היעדר סמכות הורית, סמכות מורית.

רונית תירוש: אני חושבת, שההשלכות של כבד את הוריך, את אביך ואת אימך, בהחלט אפשר להשליך לכבד את מוריך, הייתי שמה אפילו באותו מעמד.

רונית תירוש: הנוער שלנו צריך לחזור לאותן מצוות בסיסיות.

מיכאל מלכיאור: זה עדיין לא מסביר למה זה צריך להיות בצד - - -

רונית תירוש: מפאת החשיבות.

רונית תירוש: אשמח אם תוסיף, מה אתה חושב?

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע, מה, לא תרצח זה לא חשוב?

רונית תירוש: מתוך כיבוד אב ואם, ממילא נגזר מזה כל יתר המצוות.

רונית תירוש: ככל שאתה מכבד את הוריך, כל הזמן הוויכוח בבתי הספר, מאשימים את מערכת החינוך, אני אומרת, לא, קודם תאשימו את הבית, או אל תאשימו, תצפו מהבית כי הבית הוא היסוד, המחנך, הבסיסי ובלי הבית, בית ספר טוב, ככל שיהיה, ומורה טוב ככל שיהיה, לא נצליח לחנך את הילד אחרת ממה שחינכו הוריו.

רונית תירוש: אם ההורים מחנכים לערכים של כיבוד הזולת, רגישות לזולת, קצת אמפטיה, ילד כזה לא יגיע למעשה אלימות, בוודאי לא לרצח, לא לגניבה ולא לעוד רעות חולות שאנחנו נתקלים בהן ביום יום.

רונית תירוש: בהקשר של יתרו ראוי להזכיר, שהצאצאית הרוחנית הגדולה של יתרו היא רות המואבייה, אותו משפט שאמרה, שהקריבה את כל דתה, מנהגיה וחייה לטובת הצטרפות לעם היהודי, דרך רות חמותה, כאשר אמרה לה: עמך עמי, אלוקייך אלוקיי ולכל אשר תלכי אלך.

רונית תירוש: זה בעצם שיא ההקרבה וגם ההתקרבות וההצטרפות לעם היהודי על כל המשתמע מכך.

רונית תירוש: דבר נוסף שהייתי רוצה לציין בהקשר של מעמד הר סיני, נאמר שם משפט מעניין מאוד, שישראל הגיעו לרמה שהם רואים את הקולות ממעמד הר סיני, אותו מעמד שהם קיבלו עליהם את לוחות הברית עם מצוות ה'.

רונית תירוש: רואים את הקולות זה משפט תמוה מאוד כי שומעים את הקולות ורואים את המראות ולא רואים את הקולות, זה חיבור מוזר, אבל כנראה שזאת דרגת התעלות חושית של חוויה רגשית-חושית, שהם חוו אותה במעמד הזה, שהם הצליחו לעשות את החיבורים.

רונית תירוש: הפרשנים שלנו יורדים לפרטים של מה זה לשמוע, בשמיעה אתה שומע פרט, פרט ומחבר אותו למשפט ובעצם הוא המהות.

רונית תירוש: בראיה זה הפוך, אתה רואה את המכלול ומתוך המכלול אתה מזהה את הפרטים.

רונית תירוש: לראות את הקולות זה איזשהו חיבור הוליסטי שבו אתה חווה חוויה רגשית עמוקה מאוד, שבו זמנית אתה רואה את הפרטים, שומע את הפרטים, רואה את המכלול ושומע את המכלול.

רונית תירוש: אם מישהו מכם רוצה להוסיף על אותה מצווה של כבד את אביך ואת אימך, למה היא בצד הימני, מעבר למה שאני חשבתי שזה נכון לפרש, אשמח ללמוד.

מיכאל מלכיאור: תודה, יש כאן הרבה מחוננים, אולי נשמע אותם.

רונית תירוש: הרעיון הכי מחונן שהוא נתן, אותם שרי עשרות, מאות ואלפים.

מיכאל מלכיאור: פרשת יתרו, כל הדרך של הממשל התקין והיעיל, הוא הוסיף לפרשה, יתרו, מלשון ייתר.

מיכאל מלכיאור: זה כנראה מראה לנו, אדם שמסוגל ללמד אותנו לממשל תקין ויעיל, זה כנראה שווה הרבה מאוד כבוד ושם חשוב בתורה, פרשת יתרו.

מיכאל מלכיאור: מי שעוסק ביום יום בממשל, לא פחות חשוב מהחוקים.

מיכאל מלכיאור: לפעמים עושים חוקים טובים אבל לא יודעים לאכוף אותם.

מיכאל מלכיאור: לגבי רות, אספר לכם סיפור חינוכי, אני יכול לספר לכם, עשינו פעם תוכנית חינוכית והיינו צריכים ללמוד את ספר רות.

מיכאל מלכיאור: עשינו מסיבת יום הולדת לרות וביקשתי מכל הילדים להכין מתנות ליום ההולדת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שפעילות כזאת, אתה צריך להכיר את האדם כדי להביא מתנה.

מיכאל מלכיאור: אנשים הביאו כל מיני דברים שהיו יכולים לעזור לה.

מיכאל מלכיאור: אחת הילדות הביאה תעודת גיור כשרה למהדרין.

מיכאל מלכיאור: היא אמרה, שהיא לא יכולה היתה לעלות לארץ בלי התעודה הזאת ולכן היא נותנת תעודת גיור.

מיכאל מלכיאור: לגבי השאלה שלך, למה המצווה ניצבת בצד הימני, אני לא חושב שהצד הימני חשוב יותר מהצד השמאלי, זה בין אדם למקום וזה בין אדם לחברו, זה לא הופך את זה לחשוב יותר.

מיכאל מלכיאור: אלא מה, אני חושב שהמצווה הזאת של כבד את אביך ואימך זאת מצוות מעבר בין האדם למקום לבין אדם לחברו, למה?

מיכאל מלכיאור: כי יש משהו בקשר עם ההורים, אנחנו אומרים שיש שלושה שותפים לאדם, אבא, אימא ואלוקים.

מיכאל מלכיאור: הכול בא ממקור החיות, מקור החיות, ההורים, כמו האלוקות, זה חלק ממקור האלוקות.

מיכאל מלכיאור: הרעיון של בן אדם למקום זה גם הכרת הטוב כלפי מקור האלוקות.

מיכאל מלכיאור: הכרת הטוב זה דבר בסיסי גם ביחס להורים ואחר כך זה מעבירים אותנו למה אנחנו צריכים להתנהג כך גם כלפי זולתנו, לא רק כלפי ההורים.

מיכאל מלכיאור: היחס להורים, יש משהו ביחס הבסיסי של מקור חיות של האדם, שזה מחובר גם למי שברא אותו וגם למי שילד אותו.

מיכאל מלכיאור: ככה אני מבין את זה.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם כולם יודעים, אבל החלוקה של עשרת הדיברות על פי המסורת היהודית, היא שונה מהמסורת הנוצרית ושאר המסורות.

מיכאל מלכיאור: זה משתנה כבר במצווה הראשונה, אנוכי ה' אלוקיך, שלכאורה זה דיבר וזה לא מצווה, לא קיים במסורת הנוצרית.

מיכאל מלכיאור: הם מחלקים את הדיבר האחרון ומחלקים לשניים וכך הם מגיעים לעשרת הדיברות.

מיכאל מלכיאור: הדיבר הראשון מתייחס לעצם האמונה וגם לקשר אשר צאתיך מארץ מצרים מבית עבדים, הקשר שהוא קשר שהעבדים האלה חוו, בשבילם זה לא רק אלוקים שברא שמים וארץ אלא מי שדואג לעבדים.

מיכאל מלכיאור: עד כאן.

רונית תירוש: שכחתי לציין שני דברים, נזכרתי בעקבות דבריך, לגבי תכונות המנהיג.

רונית תירוש: עצם העובדה שמשה קיבל את עצתו של יתרו, בלי התנשאות, מעיד על צניעות רבה מאוד ואדם קשוב וצנוע.

רונית תירוש: הוא מונה את השופטים ואומר איזה תכונות צריכות להיות לשופטים, לשרי עשרות, מאות ואלפים, הוא אומר, אתה תחזה מכל העם אנשי חיל, יראי אלוקים, אנשי אמת ושונאי בצע.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: כעת לענייננו, חבר הכנסת חנא סוייד בבקשה.

חנא סוייד: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, צוות הוועדה, אני מודה לכם על ההכנה לקראת הדיון הזה.

חנא סוייד: מבלי לחוות דעה, לפחות לגבי ההשלכות והקונוטציות של הדברים שנאמרו קודם, אכנס לעובי הקורה מכיוון שאני מבין שזמננו מוגבל.

חנא סוייד: ראשית, אני שמח שאנחנו מקיימים דיון, לא על קשיי למידה, על נכשלים ופערים, למרות חשיבות העניין, אנחנו דווקא מקיימים דיון על מחוננים ומצליחים, אומנם בהיבט קצת שלילי של שביתה.

חנא סוייד: בהקשר העניין הספציפי שאנחנו דנים בו היום, הגיעו אליי פניות מהורים של תלמידים ותלמידות מחוננים בצפון, באזור הגליל המערבי, העניין הוא לגבי בית הספר למחוננים, שהתלמידים באים מכל יישובי אזור הגליל המערבי, גם יהודים וגם ערבים.

חנא סוייד: יש ויכוח, האם לקיים את הלימודים בבית הספר הזה, בשלומי, בעכו או במכללת הגליל המערבי.

חנא סוייד: על פי הבנתי, הטענות מתמקדות בשני אספקטים עיקריים.

חנא סוייד: האספקט הראשון, התאמתו של בית הספר לייעוד של בית ספר למחוננים.

חנא סוייד: האם בית הספר המוצע בשלומי, עם הציוד שבו, עם המעבדות, החצרות, התנאים הפיזיים, הסביבה הפיזית מתאימה לייעוד של בית ספר למחוננים?

חנא סוייד: אני גם הבנתי, שיש אפילו ויכוח לגבי הכסף, מתברר, שהעמותה לוותה כסף למשרד החינוך ומשרד החינוך לא מחזיר את הכסף הזה.

אורנה שמחון: בדיוק הפוך, ההפך הוא הנכון.

חנא סוייד: זימנו את הדיון הזה על מנת לשמוע את הטענות השונות, כמובן גם את עמדת משרד החינוך.

חנא סוייד: בעבר היה לנו כאן ניסיון, זימנו דיון בעניין השביתה במערכת החינוך בתמרה, עם מאמצי היושב ראש וחברי הוועדה שנכחו בדיון הצלחנו ליישב את המחלוקת, כעבור יום-יומיים פתרנו את הבעיה.

חנא סוייד: נשתדל לפתור את הבעיה גם כאן, לא נרצה שהדיון יהיה רק שמיעת הטענות של צד אחד, אלא אנחנו מעוניינים ורוצים שבסופו של תהליך נביא לידי הבנה ופתרון על מנת שהלימודים יחזרו למסלולם התקין.

חנא סוייד: לכן אני מקווה, שהדוברים משני עברי המתרס אכן ייקחו בחשבון שנרצה לצאת מכאן עם הסכמות.

חנא סוייד: תודה.

עבאס זכור: מכיוון שביקרתי במקום, עשיתי סיור במקום לאחר תיאום עם משרד החינוך וועד ההורים, הגעתי לשלומי וראיתי גם את בית הספר וגם את המכללה.

עבאס זכור: אני רוצה להזכיר, שמדובר בילדים, בילדים מחוננים ולכן עלינו לחשוב איך אנחנו יכולים לתמוך, לתרום ולתת את כל מה שמגיע לילדים שלנו, במיוחד כאשר מדובר במחוננים.

עבאס זכור: אם לא נשקיע בילדים האלה, במי נשקיע?

עבאס זכור: בתקופה מסוימת המקום לא היה ראוי ללימודים, לאחר מאבק של ההורים הגיעו למצב, שהמקום שופץ והושקע בו מיליון ו-700 אלף שקלים.

עבאס זכור: המקום היום מבחינת המבנה הוא מקום ראוי ללימודים, אין סכנה לתלמידים, אבל לדעתי, בגלל שמדובר במחוננים, לא צריך לחשוב רק על המבנה, למחוננים יש מקומות רבים ללמוד בהם, מקומות ללא סכנת חיים, אבל הטענה היום, שחסרים כמה דברים למקום, למשל, המקלט מצריך שיפוצים, העבודה שם לא הסתיימה.

עבאס זכור: הכי חשוב, המעבדות הקיימות במכללה לא קיימות בבית הספר, התלמידים למדו במכללה, אין מה להשוות בין המכללה לבין בית הספר.

עבאס זכור: משרד החינוך השקיע במבנה בית הספר, כדאי שישקיע יותר במעבדות, שיהיה לוח זמנים להשקעה הזאת.

עבאס זכור: ההצעה שלי שתהיה מקובלת על ההורים ועל משרד החינוך, שהתלמידים יישארו עוד חודשיים במכללה ובמהלך התקופה הזאת, המעבדות, הציוד שחסר, יושלם בבית הספר.

עבאס זכור: או שתהיה הבטחה של משרד החינוך, שתוך חודש-חודשיים התלמידים יחזרו לבית הספר ומשרד החינוך ישלים את הציוד החסר.

עבאס זכור: זאת ההצעה שלי.

אורנה שמחון: אפשר גם לפנות לעמותה, שתחזיר את הציוד שהיא השתלטה עליו ובגינו התלמידים לא יכולים ללמוד.

אורנה שמחון: אתייחס לזה כשתהיה לי זכות דיבור.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

אורנה שמחון: אני מנהלת מחוז צפון במשרד החינוך, נמצאים כאן נציגים נוספים של משרד החינוך, אני אסביר את עמדת משרד החינוך.

אורנה שמחון: ראשית אני רוצה לומר, שמשרד החינוך וגם מחוז הצפון חושבים, שנושא המחוננים הוא נושא מרכזי שצריך לפתח אותו, אנחנו עושים את זה בכל בתי הספר שלנו במחוז הצפון ובארץ בכלל.

אורנה שמחון: לצערי, נקלענו לעימות עם עמותה שניהלה את בית הספר למחוננים ואני רוצה לטעון ולהביא בפניכם עובדות מסוימות שאני מבקשת לצרף אותן לפרוטוקול.

אורנה שמחון: על פי החלטת מנכ"ל משרד החינוך, מר שמואל אבואב, משנת פברואר 2007, בית הספר הועבר למכללת הגליל המערבי והעברתו הוגבלה לתקופה ארעית בשל בעיות שהיו במבנה, בעיות בטיחותיות, המבנה לא היה תקין.

אורנה שמחון: מנכ"ל משרד החינוך נתן הנחיה לפנות את המבנה ולהעביר את התלמידים למשכן זמני למכללת הגליל המערבי.

אורנה שמחון: גם ההורים, גם ועדי ההורים, גם הנהלת בית הספר ומוריו ידעו והיו מודעים, שבעת המעבר למכללת הגליל המערבי המהלך יהיה זמני עד לסיום השיפוץ.

אורנה שמחון: משרד החינוך תקצב את עלויות השיפוץ – אני ביקרתי באופן אישי חמש פעמים במרכז וליוויתי את התהליך מהיום הראשון שהטרקטורים עלו על הקרקע.

אורנה שמחון: ליוויתי את זה יחד עם ראש הרשות שהיה שותף למהלך.

אורנה שמחון: משרד החינוך השקיע מיליון ו-600 אלף שקלים, בהשקעה משותפת יחד עם הרשות המקומית, לתקן את המבנה.

אורנה שמחון: לאחר השיפוץ הזמנו בקרי בטיחות, יש בידינו אסמכתאות והעברתי אותן ליושב ראש הוועדה, חמש פעמים היו מבקרי בטיחות שביקרו במבנה.

אורנה שמחון: הם ביקרו במבנה שוב ושוב משום שעמותת ההורים טענה במשך זמן רב – "הפציצה" את הכנסת ואת העיתונות המקומית במכתבים - - -

יהודית גידלי: הבקרים אישרו את זה?

אורנה שמחון: כן.

אורנה שמחון: "הפציצה" מכתבים, כביכול הטיעון המרכזי היה, שהבטיחות במבנה היא בעייתית ולכן זה מסכן את שלומם של התלמידים.

אורנה שמחון: העילה היתה - - -

ג'מאל זחאלקה: הטענה הזאת עלתה לאחר השיפוץ?

אורנה שמחון: נכון, לאחר השיפוץ.

אורנה שמחון: הבאנו בקרי בטיחות חמש פעמים.

אורנה שמחון: אצל אדוני היושב ראש נמצאים דוחות של מבקרי בטיחות מוסמכים, שאישרו שהמבנה תקין.

אורנה שמחון: דבר נוסף, כשאני ניהלתי משא ומתן עם ההורים – אני לא קוראת לזה משא ומתן כי במשא ומתן יש צד שנותן וגם הצד השני אמור לתת, אבל ההורים לא נתנו את חלקם בעניין הזה – קיימנו דיאלוג עם ההורים, ההורים ביקשו ממני, כתנאי להחזרת התלמידים, להביא יועץ בטיחות אובייקטיבי כי המחוז משוחד, הבקר מהמחוז משוחד.

אורנה שמחון: פניתי למחוז מרכז, ביקשתי בקר ממחוז מרכז.

אורנה שמחון: הגיע בקר ממחוז מרכז ונתן דוח שהיה כתוב בו בצורה מפורשת: שהמבנה ראוי ומסודר.

אורנה שמחון: אני רוצה לומר, שבמהלך ההשקעה ושיפוץ המבנה, לא עסקנו רק בליקויי בטיחות, בנינו שם שתי כיתות, שיפצנו את החצרות, הבאנו מתקנים מסודרים, רכשנו ציוד בלית ברירה משום שהעמותה, לצערי הרב, השתלטה על הציוד בצורה כוחנית, רק אחרי מכתב של היועצת המשפטית שלנו, שהתריע בעמותת ההורים, הוחזר חלק מהציוד.

אורנה שמחון: כך ש-50 תלמידים שלומדים היום במרכז – אני מבקשת להדגיש ולציין, שבית הספר פועל, הלימודים בבית הספר הם רשות, ברגע שמשרד החינוך לא מנע מהתלמידים להיכנס וללמוד בבית הספר, הרי שהחלטת ההורים למנוע מהילדים שלהם ללמוד היא בעיה של ההורים ולא בעיה של המשרד.

אורנה שמחון: כולנו מפסידים משום שהיינו רוצים מאוד שהתלמידים יגיעו.

מרינה סולודקין: איך את מסבירה את ההתנגדות?

אורנה שמחון: אני מציעה שההורים יסבירו את עמדתם, אני מסבירה את עמדת משרד החינוך.

אורנה שמחון: דבר נוסף שאני רוצה לציין בצורה ברורה, כמחווה של רצון טוב קיימנו דיאלוג – אני ניהלתי דיאלוג גם באמצעות מכתבים וגם בישיבות שהתקיימו עם ההורים בלשכתי – מיניתי אדם מתוך המשרד שיטפל וינהל דיאלוג עם ההורים.

אורנה שמחון: ההורים התנו שני תנאים, לאחר שיתקיימו יחזרו הילדים למרכז.

אורנה שמחון: תנאי ראשון היה ליקויי בטיחות וכאמור טיפלנו בסוגיה הזאת.

אורנה שמחון: תנאי שני, הם טענו שחסר ציוד.

אורנה שמחון: כמובן שחסר ציוד משום שהעמותה נעלה את הציוד בארונות במשך שלושה וחצי חודשים ופגעה גם בתלמידים אחרים שלא יכלו להשתמש בציוד.

אורנה שמחון: לכן רכשנו ציוד בעלות של 100 אלף שקלים.

חנא סוייד: באיזה ציוד מדובר?

אורנה שמחון: מדובר בציוד מעבדות, מדובר בתנורים, מחשבים, ספרים לספריה.

אורנה שמחון: אנחנו רכשנו ספרים מחדש, רכשנו ציוד מחדש.

אורנה שמחון: אני מזכירה, שהעמותה גבתה כסף מההורים על מנת לממן את הפעילות של הילדים ולא להשתמש בהם בצורה כוחנית.

אורנה שמחון: דבר נוסף שאני רוצה לציין, ניהלנו רישום, נרשמו 54 תלמידים מתוך 180 תלמידים, כלומר כ-50% מההורים כן רשמו את התלמידים ובית הספר פתוח.

אורנה שמחון: יותר מזה אומר, שהורים מאוד רוצים להעביר את הילדים שלהם – תיכף אקרא מכתב של הורה שביקש ממני לקרוא אותו בפני הוועדה, שהוא מתנגד לפעילות העמותה.

אורנה שמחון: אני רוצה לציין דבר חשוב, שההורים עתרו לבית משפט.

אורנה שמחון: בית המשפט, אחרי התנהלות ארוכה מאוד, קבע בצורה נחרצת, שמשרד החינוך פעל בצורה נכונה ועתירתם של ההורים נדחתה.

אורנה שמחון: למרות העתירה של בית המשפט, ההורים המשיכו להשתלט גם על הכסף של העמותה ומנעו ממנהלת בית הספר להיות מורשית חתימה – שהיתה מורשית חתימה – להשתמש בכסף.

אורנה שמחון: אחרי שהתרענו שיש כאן ביזוי בית המשפט, גם זה לא עזר, העמותה עדיין מחזיקה בכסף.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין, של מי הכסף?

אורנה שמחון: בזמנו העמותה ניהלה יחד עם משרד החינוך את חשבון הבנק - - -

זוהר חפצי: אני רוצה לחדד את הנקודה, היא חשובה מאוד, בית הספר לא מנוהל על ידי העמותה, הוא מנוהל על ידי מנהלת בית הספר שיושבת כאן.

זוהר חפצי: מאחר ונגבה מההורים חלק מהתשלום של ניהול בית הספר, אחד הערוצים שבחר בית הספר לבחור בו הוא ניהול הכספים באמצעות עמותה.

זוהר חפצי: אחוז הכספים האלה, כספי ההורים בעמותה הוא כ-30% מסך כל התקציב.

זוהר חפצי: משרד החינוך משקיע כ-70%, אפשר להציג נתונים מספריים.

זוהר חפצי: מאחר ונוח לנהל את זה כך כספית, זה כספים בעצם של בית הספר, לא של ההורים ולא של העמותה, שעמותת ההורים, בגלל ההסדר הביורוקראטי שהם בחרו לפעול בו, כרגע מונעים מבית הספר ליהנות ממנו.

זוהר חפצי: זה כספים של בית הספר, של התלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה כסף שהועבר ממשרד החינוך?

זוהר חפצי: התקציב של בית הספר מורכב: 70% מתקציבים שמשרד החינוך מעביר, זה גם כספים וגם שעות תקן, ו-30% כספי הורים, גובים ישירות שכר לימוד מהורים.

אורנה שמחון: אני רוצה לטעון עוד כמה טיעונים ולסיים בזה.

אורנה שמחון: אני רוצה לדבר באופן עקרוני, אני חושבת שעמותת ההורים לא מבינה מי מקור הסמכות ומי מושל במדינה הזאת.

אורנה שמחון: עקרונית אני מדברת, לאו דווקא במקרה הפרטי הזה, לא יכול להיות שבמדינת ישראל, במדינה מתוקנת, שעמותות ינהלו את משרד החינוך.

אורנה שמחון: אני כמנהלת מחוז נאבקת בזה בכל כוחי ואני חושבת, שמן הטעם העקרוני, לא ייתכן שעמותת הורים או הורים בכלל, יערערו על הסמכות השלטונית שניתנה למשרד החינוך לקבוע היכן יהיה מוסד חינוכי.

אורנה שמחון: אם ניעתר לבקשת ההורים, זאת תגובת שרשרת, זה לא ראוי ולא נכון במדינה מתוקנת.

אורנה שמחון: המרכז למחוננים פועל בהצלחה למעלה משני עשורים בשלומי.

אורנה שמחון: חקרתי את הנושא הזה, שאלתי למה זה הוקם דווקא בשלומי.

אורנה שמחון: הנימוק שעלה הוא, מגמה שלנו לחזק את הפריפריה, לא יכול להיות שמחוננים יהיו רק ברמת אביב גימל, עם כל הכבוד שיש לי לרמת אביב גימל, מחוננים צריכים ללמוד גם בשלומי.

אורנה שמחון: הסברתי זאת לא אחת להורים.

אורנה שמחון: לצערי הרב, מששללנו את כל הטיעונים של ההורים, לא נשאר נימוק אחד שההורים טענו כנגדנו שלא הצלחנו להוכיח אותו ולכן אני סבורה, שהשיקולים הם לא עניינים.

אורנה שמחון: אני חושבת, שהמגמה שלנו היא לחזק את הפריפריה.

אורנה שמחון: גם אם בעבר הרשות המקומית לא תיקנה את המבנה, אנחנו צריכים לפעול כמשרד לעשות את זה ואני ערבה לכך באופן אישי.

אורנה שמחון: לגבי הציוד והמעבדות, חבר הכנסת זכור, אני רוצה לשאול אותך, האם ביקרת גם בקרוואנים במכללה שהתלמידים למדו שם?

עבאס זכור: המבנה טוב יותר היום.

אורנה שמחון: אני מבקשת שיירשם בפרוטוקול, שחבר הכנסת זכור שביקר במקום מאשר, שהמיקום של הקרוואנים במכללה הוא לאין שיעור פחות מאשר המבנה הנוכחי.

אורנה שמחון: לגבי המעבדות – בדיאלוג שניהלתי עם ההורים אמרתי להם, האינטרס שלי כמנהלת מחוז, שיהיו מעבדות לתפארת בבית הספר למחוננים.

אורנה שמחון: אמרתי להורים, שאגייס כל משאב שיעמוד לרשותי, הן מהמשרד והן מחוצה לו, כדי לעשות שם מעבדות לתפארת.

אורנה שמחון: אני רוצה לבשר להורים – לא לכבוד ההתנגדות שלכם אבל זה מה שהבטחתי לעשות וזה מה שאקיים – הזמנו תורם נכבד מאוד בסוף החודש הזה, שיסייע למבנה הזה.

אורנה שמחון: נתנו לו הצעה מפורטת, יושב כאן ידידי ראש הרשות המקומית, ביקשנו שתהיה השקעה במעבדות ההיי-טק, מעבדות מחשבים ומדעים בבית הספר.

אורנה שמחון: דבר אחרון, אני לא הבאתי לדיון, לא תלמידים ולא הורים, משום שלא רציתי לתקוע טריז בין הורים להורים.

אורנה שמחון: גם לא הבאתי תלמידים משום שאני חושבת, לא ראוי שהתלמידים יהיו חשופים למאבקים כאלה, הם צריכים לעסוק בלמידה.

אורנה שמחון: אבל יש הורה, שהתעקש שאקריא כמה דברים חשובים לוועדת החינוך של הכנסת.

אורנה שמחון: ההורים הם נירית ואפרים אזוב, ההורים של שגיא מכיתה ה' בשלומי.

אורנה שמחון: הוא כותב כך לחברי עמותת ההורים: שבמהלך החודש הלכה והתחזקה המחשבה, שוועד ההורים ונציגיו פועלים בניגוד להחלטת האסיפה הכללית ובדרך שלא תוביל אותנו לחידוש פעילותו התקינה של המבנה.

אורנה שמחון: חברי הוועד עצמם הודיעו כי בכל מקרה לא יחזירו את ילדיהם ללימודים, אם וכאשר הם יתחדשו בשלומי.

אורנה שמחון: נציגי הוועד מתנהלים כאילו הזמן פועל לטובתם.

אורנה שמחון: נציגי הוועד מציגים תמונה מעוותת על המבנה בשלומי, כאילו צו הריסה עומד כנגדו.

אורנה שמחון: נציגי הוועד מתעלמים מעובדה פשוטה, גם אם לא נעימה, שבית הספר למחוננים של משרד החינוך לא יפתח אלא בשלומי.

אורנה שמחון: חברי הוועד קוראים לנו שוב ושוב שלא לרשום את ילדינו בשלומי, אולם נכון לשבוע שעבר נרשמו 52 תלמידים וההורים ממשיכים לרשום את התלמידים.

אורנה שמחון: הוועד מפעיל דרך של דיס-אינפורמציה.

אורנה שמחון: אנו מוצפים במידע שגוי וכוזב על החוגים המוצלחים שנפתחו בעכו, אך לא קיבלנו כל מידע על הנעשה בשלומי.

אורנה שמחון: בסיכומו של דבר אומרים ההורים, נעשה הכול על מנת שהילדים יחזרו ללמוד בשלומי.

אלכס מילר: שאלה, אם אתם יוצרים ערוץ כזה, אל תתפלאו אחר כך שמשתמשים בערוץ הזה.

אלכס מילר: הרי אתם יצרתם את הערוץ הזה.

מיכאל מלכיאור: איזה ערוץ?

אלכס מילר: של עמותות.

אלכס מילר: אני מדבר עם נציג משרד רשמי שיודע מה הערוץ הזה וההשלכות שלו, לפעמים זה עובד לטובה, לפעמים זה עובד לרעה, אבל לא צריך להתפלא מכך.

מיכאל מלכיאור: זה נכון לגבי חצי מבתי הספר בארץ.

אלכס מילר: בסדר גמור, אני לא בא בטענות כיצד זה מתנהל, אני טוען, שלא צריך להתפלא למה זה מתנהל כך כי זה הערוץ ואפשר לנצל אותו גם לטוב וגם לרע.

אלכס מילר: אז לא צריך להציג את זה כך, שהעמותה לא תנהל את משרד החינוך, אם יצרתם את זה, למה אתם מתפלאים?

מיכאל מלכיאור: ד"ר אורנה שמחון לא אמרה שלא צריכה להיות עמותת הורים, העמותה לגיטימית.

ג'מאל זחאלקה: אבל היא גובה כסף בניגוד לתשלומי ההורים.

אלכס מילר: היא אמרה, לא יכול להיות שהעמותה תנהל את משרד החינוך.

אלכס מילר: גם אני בתור הורה, אם יש לי אפשרות לתת השכלה טובה יותר, הוא יקבל את כל האמצעים כדי לקבל אותה, אפילו אם הוא לא לומד במבנה מפואר, כמובן שאציב את סדרי העדיפויות של המבנה לעומת סדרי העדיפויות של הכלים שהוא מקבל.

אלכס מילר: אין מה לעשות, זאת מכללה, יש שם דברים שאין בבית הספר, לא שמעתי את הצד של ההורים ואני כבר יכול להבין שהם מחפשים לתת את הכלים הטובים ביותר לילדים.

אורנה שמחון: לגבי השאלה הראשונה בעניין העמותות, אני מזכירה שמדובר במוסד ממלכתי והעמותות הן עמותות מתנדבים שאמורות לפעול על מנת לסייע לבית הספר.

אורנה שמחון: אני מצרה על הפעילות עם העמותות, אתה צודק, זה לדיון אחר בכנסת, אם צריך אשמח לשתף פעולה בעניין הזה, על הגבולות של מותר ואסור גם לעמותה.

אורנה שמחון: לשאלתך, חבר הכנסת זחאלקה, העמותה גובה בניגוד לתשלומי ההורים.

מיכאל מלכיאור: היא גובה כסף על פי החוק או בניגוד לחוק?

אורנה שמחון: העמותה גובה כספים, היא יכולה לגבות מה שהיא רוצה.

אורלי מנדל אורמן: מנהלת אגף למחוננים היא שקובעת כמה כסף לגבות בכל שנה ובבית הספר שלנו גובים הכי מעט.

מיכאל מלכיאור: אני שואל, האם גובים כחוק או לא?

אורלי מנדל אורמן: כן.

דורית מורג: יש מרכיב שהוא תוכנית לימודים נוספת, כנראה שהיה גם מרכיב של תרומה וולונטרית שהעמותה ביקשה לסייע.

מיכאל מלכיאור: תרומה וולונטרית בכפייה.

דורית מורג: בכפייה?

דורית מורג: אני לא יודעת.

אורלי מנדל אורמן: לא, אנחנו קיבלנו תרומה מגורם זר.

מיכאל מלכיאור: אני שאלתי על הגבייה של תשלומי ההורים, האם זה נעשה על פי החוק?

אורלי מנדל אורמן: בוודאי, אצלנו הכול מנוהל כחוק.

מיכאל מלכיאור: אם זה כך, אין שום בעיה.

איתן רוזן: חברי הוועדה הנכבדים, שמי איתן רוזן, אני מהנדס במקצועי, נתבקשתי להציג את העמדה של עמותת ההורים.

איתן רוזן: עלו פה לא מעט טענות, המצגת שלי תיארך 12 דקות.

איתן רוזן: הבעיה שלי למעשה היא הסתירה בין מה שכתוב על החוק, זה בעצם הצעת החוק שמונחת על שולחנכם – "זכותו של תלמיד מחונן או מצטיין ללמוד בסביבה חינוכית תומכת שתממש ותקדם את הפוטנציאל הטמון בו" – לבין העובדה שלטעמנו, ההורים שמייצגים הכי טוב את האינטרסים של הילדים שלהם, אנחנו האפוטרופוסים שלהם, עדיין כי הם קטינים.

איתן רוזן: לטעמנו יש ניגוד בין החוק המוצע וההיגיון לבין עמדת משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: זה לא שייך לחוק המוצע.

איתן רוזן: זה לטעמנו ההיגיון.

איתן רוזן: העניין הזה הוא לא תוספת תקציב.

איתן רוזן: כפי שתיווכחו, למעשה יש מעט מאוד חילוקי דעות בין עמותת ההורים לבין משרד החינוך.

איתן רוזן: על העובדות כמעט ואין חילוקי דעות, חילוקי הדעות על הפרשנות.

איתן רוזן: אני רוצה להציג מעט את הרקע, מה קרה ומה ההורים מבקשים.

איתן רוזן: בית הספר פעל כשני עשורים במבנה בשלומי.

איתן רוזן: עיריית שלומי הזניחה באופן פושע את המבנה - - -

גבריאל נעמן: תברור את המילים ותדבר נכון.

איתן רוזן: אני מודה לך על ההערה, אני יודע שאני מדבר לפרוטוקול, יש גיבוי במסמכים, אגב של משרד החינוך.

רונית תירוש: מה, של פשע?

איתן רוזן: כן.

איתן רוזן: היה שיתוף פעולה פורה מאוד בין עמותת ההורים לבין בית הספר.

איתן רוזן: העמותה שכרה ושילמה משכורות ל-13 מורים, גם משרד החינוך שכר 6 מורים.

אורנה שמחון: העסיק.

אורנה שמחון: משרד החינוך לא שוכר, משרד החינוך העסיק מורים.

איתן רוזן: סליחה, העסיק מורים, אני מודה לך על התיקון.

איתן רוזן: בחורף 2007, לפני שנה, כשל המבנה.

איתן רוזן: כשל בגלל הצפות ביוב, כשל בגלל חדירת מים, כשל בגלל מפגעי חשמל.

איתן רוזן: מר רותם זהבי, שלא פגשתי אותו, ביקר במבנה ואמר למנהלת בית הספר, אסור לך להכניס לכאן ילדים והוא סגר את המבנה, לא משרד החינוך, לא מנהליו מיוזמתם למרות פניות, אלא בודק בטיחות.

איתן רוזן: ועד העמותה מצא מקום חלופי במכללה בעכו.

איתן רוזן: משרד החינוך הסכים ובית הספר עבר למכללה בעכו.

איתן רוזן: בית הספר פרח במכללה, המורים, התלמידים והלימודים.

איתן רוזן: היחס היה מצוין, מחבק, בטיחות, מעבדות, גישה לנכים, כל מה שצריך.

איתן רוזן: בינתיים המבנה שופץ.

אורנה שמחון: משרד החינוך שילם שכר דירה במכללת הגליל המערבי, כדאי שתציין גם את זה.

חנא סוייד: כמה זמן מתקיים בית הספר במכללה?

חנא סוייד: כמה זמן הסיפור הזה?

איתן רוזן: ממרץ עד סוף השנה.

חנא סוייד: וזה מספיק זמן למדוד אם בית הספר פרח?

איתן רוזן: אתה מוזמן לשאול את מנהלת בית הספר ואת התלמידים.

איתן רוזן: היה שיפוץ, התשתיות לא טופלו, מים, ביוב, חשמל.

איתן רוזן: המקלט לא טופל, הוא נצבע, יש בו נזילות אך הוא נדרש ככיתת לימוד.

איתן רוזן: החצר הלימודית שהיתה אלמנט מרכזי בתוכנית האדריכלית של השיפוץ, לא בוצעה.

איתן רוזן: המתקנים בחצר, מתקנים עם תו תקן, נעקרו.

איתן רוזן: במקומם יש אספלט צבוע בירוק.

איתן רוזן: הקירות עדיין דולפים, רק כשיורד גשם, זה לא קורה הרבה השנה.

איתן רוזן: הריהוט הוחלף בחדש.

איתן רוזן: אין מעבדות, ציוד הפיזיקה מיושן, אין ספריה משמעותית, המחשבים ללא תוכנה משמעותית, נכנסתי בביקור ובדקתי, יש WINDOS, יש OFFICE ותו לא.

אורנה שמחון: תציין איפה הספרים.

איתן רוזן: לא הפרעתי לך.

איתן רוזן: משרד החינוך טוען: השיפוץ הושלם, נא לחזור.

איתן רוזן: אין מחלוקת, התנאים במכללה טובים לאין שיעור.

איתן רוזן: אני חושב, שאין מחלוקת בין ההורים למשרד החינוך, ח"כ זכור שביקר שם, אין מחלוקת בעניין הזה.

איתן רוזן: מועצת שלומי לא שינתה את דרכיה.

חנא סוייד: דרך אגב, חבר הכנסת זכור אמר ההפך.

עבאס זכור: אמרתי מבחינת המבנה, אין מה להשוות.

חנא סוייד: הבעיה התחילה מהמבנה.

איתן רוזן: מאחר ושאלתם את השאלה הזאת, המכללה הציעה לבית הספר, לתלמידים, כיתות במבנה, מורי בית הספר, משיקוליהם, העדיפו את הקרוואנים והמכללה נענתה לבקשתם.

איתן רוזן: המעבדות עדיין לרשותם וגם הכיתות, אילו היו רוצים בהן.

איתן רוזן: הם העדיפו את הקרוואנים משיקוליהם, אני מציע שלא להיכנס לזה, זה לא העיקר.

חנא סוייד: אני חושב שזה העיקר.

איתן רוזן: אני רוצה להעלות את נושאי המחלוקת ואת נושאי ההסכמה.

איתן רוזן: ובכן, אין מחלוקת שהתנאים במכללה טובים לאין שיעור, התנאים הלימודיים.

איתן רוזן: אין מחלוקת שמועצת שלומי לא שינתה את דרכיה.

איתן רוזן: אין מחלוקת שזה לא עניין תקציבי.

איתן רוזן: יש מחלוקת על השיפוץ ועל אישורי הבטיחות, מייד נראה.

איתן רוזן: לטעמי, אין הסבר ענייני לדרישה לחזור לשלומי.

איתן רוזן: אני שוחחתי עם מנהלת המחוז, היא הואילה בטובה לשוחח אתי ועם הורים נוספים, מה ששמעתי ממנה: הורים לא יקבעו היכן יהיה בית הספר.

איתן רוזן: זה לא הילדים שלנו?

איתן רוזן: זאת ההחלטה וצריך להתייצב מאחוריה.

איתן רוזן: היא מהנהנת בראש, אני מצטט אותה נכון, אני שמח שזכרוני לא בגד בי.

איתן רוזן: חברי הכנסת, בעיניי אלה לא נימוקים עניינים.

איתן רוזן: לאחרונה נודעו לי גם נימוקים עניינים ואתייחס אליהם בסוף, במידה ויישאר לי זמן.

איתן רוזן: עמותת ההורים משביתה את הלימודים, אתם מבינים מדוע.

איתן רוזן: 175 תלמידים מתוך 225 תלמידים לא מגיעים - - -

אורנה שמחון: הנתונים לא נכונים, יש לי רשימה מדויקת.

איתן רוזן: נפתחו חוגים במכללה אחר הצהריים, אותם מורים ששכרה העמותה בשנה שעברה, המשיכו לקבל משכורת מהעמותה גם בקיץ – כי מורים צריכים לאכול גם בקיץ – והם הכינו את שנת הלימודים.

איתן רוזן: הם פתחו חוגים אחר הצהריים, ההורים הסיעו את הילדים, המורים נתנו להם חוגים אחר הצהריים, במימון של ההורים.

איתן רוזן: משרד החינוך לחץ על המכללה לסגור והחוגים נסגרו.

איתן רוזן: משרד החינוך לא אוהב תחרות.

איתן רוזן: היו מגעים לגישור.

איתן רוזן: בתי בכיתה ד', היא מצטרפת השנה, אני מקווה שתצטרף השנה.

איתן רוזן: הגעתי כהורה טרי - ארחיב טיפה בעניין הזה כי אני חושב שהוא מהותי – הגעתי בתקווה לגשר בין משרד החינוך לבין ההורים.

איתן רוזן: לא היו לי סכסוכים, לא עם ההורים ולא עם משרד החינוך, בתוקף זה הצטרפתי לעניין.

איתן רוזן: דיברנו עם סימה, הנציגה של מנהלת המחוז למגעים האלה.

איתן רוזן: סוכם, שמפגעי הבטיחות יתוקנו.

איתן רוזן: זה לא היה קשה.

איתן רוזן: היתה הצעה, שמשרד החינוך יצייד את בית הספר בשלומי היטב בתמורה לחידוש הלימודים מיידית בשלומי.

איתן רוזן: היה לי קשה מאוד לשכנע את עמותת ההורים, נציגי העמותה, להסכים להצעה הזאת אבל הצלחתי לשכנע אותם כי אני חושב שזאת הצעה סבירה והגיונית.

איתן רוזן: ההורים הסכימו לאחר הלחץ שלי, מנהלת המחוז סירבה להתחייב ללוח זמנים.

איתן רוזן: נגייס תורמים ואז נקנה ציוד.

איתן רוזן: בינתיים, ילמדו במבנה החסר והלקוי.

איתן רוזן: לגבי מנגנון הטיפול בתקלות, אחד הנושאים שסוכם עם מנהל המחוז, שיידונו עם ההורים, מנגנון תפעול מועצת שלומי.

איתן רוזן: מוסכם על כולם שהיא מטפלת באופן פושע בבית הספר הזה.

איתן רוזן: משרד החינוך הציע הצעה, הרי היא לפניכם: מנהלת בית הספר תכתוב למפקחת, המפקחת תכתוב למנהלת המחוז, מנהלת המחוז תפנה למועצת שלומי, מועצת שלומי תפעיל את העובדים.

איתן רוזן: זאת ההצעה של משרד החינוך.

איתן רוזן: זה הטוב ביותר שמשרד החינוך יכול להציע על מנת לטפל במועצת שלומי.

איתן רוזן: רבותיי, שימו לב, עד כאן אין חילוקי דעות בין ההורים למשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים לסיים.

איתן רוזן: השקף האחרון, הבקשה שלנו.

איתן רוזן: השורה התחתונה: עמותת ההורים מבקשת לפתוח את הלימודים במכללה מייד, חבל להפסיד זמן.

איתן רוזן: לא להחרים את העמותה, אלה הילדים שלנו, אנחנו אוהבים אותם ודואגים להם.

איתן רוזן: לא להחרים את המורים של העמותה, שעבדו בעבר בצורה נפלאה, אין לאף אחד טענות אליהם, הם הוכיחו את עצמם.

איתן רוזן: ההורים משלמים חלק ניכר משכר הלימוד, ההורים רואים במנהלת - - -

ג'מאל זחאלקה: זה בסדר.

ג'מאל זחאלקה: גם אני רוצה להקים עמותה ולשכור מורים.

ג'מאל זחאלקה: אני בעד שמשרד החינוך יממן את ההורים.

איתן רוזן: אני רוצה לציין, שההורים רואים במנהלת דמות חינוכית ויצירתית מובילה.

איתן רוזן: המנהלת, המורים וההורים עבדו בעבר בהרמוניה לטובת התלמידים, לטובת בית הספר, עד שמשרד החינוך התערב בעניין הזה.

איתן רוזן: תודה.

מיכאל מלכיאור: ראש מועצת שלומי, בבקשה.

גבריאל נעמן: נאמרו כאן דברים על ידי מר רוזן, לדעתי הם לא רלוונטיים, הם מדברים היסטוריה, הם מדברים אחורה, הם מדברים התיישנות.

גבריאל נעמן: יש כאן בעיה גדולה מאוד, שאנשי כפר ורדים מבקשים חד משמעית, לא להיות בתוך שלומי מסיבותיהם.

אורלי מנדל אורמן: מנהלת המחוז השמיעה הערות גזעניות נגד ועד ההורים.

אורנה שמחון: סליחה, את מוכנה לתת לי את זה בכתב?

אורנה שמחון: אל תשימי מילים בפי.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש, אחד מדבר, כל האחרים שותקים.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להשתמש באמצעים, אין לנו זמן, הישיבה שלנו אמורה להסתיים ואף פעם לא היו לנו הפרעות כאלה בוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לא לדבר שלא ברשות דיבור.

גבריאל נעמן: בנקודה הזאת אפשר לומר, מספיק, עד מתי?

גבריאל נעמן: הזמן שלי מתבטל, הזמן של מנהלת המחוז, הזמן של כל משרד החינוך, על מה?

גבריאל נעמן: בית הספר ערוך ומוכן לקלוט ילדים.

גבריאל נעמן: בית הספר נמצא במצב השקעה של למעלה ממיליון ו-600 אלף שקלים בשנה אחת, תראו לי בית ספר אחד במדינת ישראל שהשקיעו בו כך, אין לזה אח ורע במדינה וזה ייאמר לזכותו של משרד החינוך וגם של המועצה המקומית.

גבריאל נעמן: ייאמר לזכות משרד החינוך, שהחליט החלטות די טובות, שיקום מרכז השתלמויות מורים בשלומי.

גבריאל נעמן: לפני כשלוש שנים, יחד עם שרת החינוך לימור לבנת, החליטו שמדרשת המורים תמשיך להיות בשלומי ולא ישנו אותה למרות שזה עולה יקר.

גבריאל נעמן: בקרוב מאוד גם תיפתח מכללה נוספת, אזורית, בשלומי, על מנת לחזק את הפריפריה, כפי שאמרה ד"ר אורנה שמחון.

מיכאל מלכיאור: מר נעמן, נאמרו דברים קשים לגבי תפקודה של המועצה בעניין הליקויים שהיו בבית הספר, אתה יכול להתייחס לזה?

מיכאל מלכיאור: זה שרוצים לחזק את הפריפריה, זה משהו אחר.

חנא סוייד: בקשר לפריפריה, גם המכללה אינה נמצאת בצפון תל-אביב, אנחנו מדברים על אותו אזור.

חנא סוייד: אתה מכניס אלמנט אחר, זה בסדר, אבל פריפריה, לא שולחים אותם ללמוד בצפון תל-אביב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים להיות בטוחים, שהלימודים יחזרו ויהיו כסדרם.

מיכאל מלכיאור: לכן, גם מצד המועצה צריכה להיות תקשורת ישירה ואם יש ליקויים, המועצה תעשה מה שהיא מחויבת לעשות, זאת אחריותה של המועצה לבית הספר, במיוחד בית ספר שאתם רוצים בו.

גבריאל נעמן: ראשית, אני מסכים אתך.

גבריאל נעמן: כל שנה, התחזוקה והעלויות שעולות לרשות המקומית זה כ-150 אלף שקלים השתתפות שלנו, בניגוד לכל מה שקורה במדינה, אין תשלומי רשויות כסיוע, אנחנו מבצעים זאת על פי כל אמות המידה ועל פי התקציבים שעומדים לרשותנו.

מיכאל מלכיאור: כנראה שהיתה בעיה, העובדה היא, שסגרו את בית הספר בגלל שלא עשיתם.

גבריאל נעמן: גם זה לא מדויק, מה שעשינו, בנינו שתי כיתות מעל, הגיע קצין בטיחות ואמר, אי אפשר להתנהל כמו בית ספר - - -

אורלי מנדל אורמן: כל המערכות קרסו בבית הספר.

גבריאל נעמן: כאשר היתה המפקחת הראשית מירושלים בשלומי, קבענו באותה ישיבה, שיעשו את כל הליך הבנייה אחר הצהריים.

מיכאל מלכיאור: נעזוב את העבר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע ממך התחייבות, גם לפרוטוקול וגם כלפי ההורים, שיידעו שהדברים יטופלו בעתיד בצורה אחרת, בצורה נמרצת, עם תקשורת ישירה כדי שלא נימצא במצב הזה בעתיד.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול את ההורים, אם אתם אומרים, מבחינתנו אין מה לדבר על שלומי, יש רק מכללה, זה מה שאנחנו רוצים, לא רוצים שום דבר אחר, אז אין לנו מקום להתערב ולתקן.

מיכאל מלכיאור: משרד החינוך בא לכאן ואומר, כל מה שקשור לשיפוץ המקום, בוצע.

מיכאל מלכיאור: גם סיכמתם שהכול תוקן.

מיכאל מלכיאור: לא סיכמתם?

אורלי מנדל אורמן: לא.

דוד אור: סליחה, יש לנו דוח של יועץ בטיחות שנעשה לפני חודש, יש בו 87 סעיפי ליקוי.

אורנה שמחון: מי הוא יועץ הבטיחות?

אורנה שמחון: הוא לא מוסמך.

דוד אור: אתם העסקתם אותו בעבר, מה את אומרת לי שהוא לא מוסמך?

דוד אור: יש לו תואר ראשון בהנדסת חשמל ותואר שני בהנדסת בטיחות מהטכניון.

דוד אור: מי שמסמיך זה לא משרד החינוך, מי שמסמיך הם המוסדות במדינה.

דוד אור: אם יש לו תואר מהטכניון אז הוא מוסמך.

דוד אור: אתם העסקתם אותו בעבר.

דוד אור: 87 סעיפי ליקוי.

דוד אור: חבר הכנסת זכור ביקר שם השבוע.

דוד אור: לדוגמה, יש שם בריכה בקוטר של 4 מטר, בעומק מטר, לא מגודרת, לא משמשת ליעדה, קצת מי גשם, ילד ייפול ויטבע, בדיוק כפי שקרה בגם אירועים באיילת השחר.

דוד אור: יש 87 סעיפי ליקוי, אז גם בעניין הזה אנחנו לא מאמינים להם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין, היה מי שמוסמך מטעם המשרד, שלחו גם מוסמך ממחוז אחר לבדוק את ליקויי הבטיחות, הוציאו דוחות בטיחות, גם על פי מה שאמר נציג ההורים כאן, הבנתי שהדברים תוקנו.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שצריך לעשות עוד כמה דברים - - -

איתן רוזן: ברשותך, אני רוצה לענות לשתי השאלות.

איתן רוזן: ראשית, לא אמרתי שהדברים תוקנו.

איתן רוזן: אמרתי, שסיכמנו עם הגברת סימה ריבלין, שמפגעי בטיחות זועקים בעדיפות ראשונה שאפשר לתקן, יתוקנו.

איתן רוזן: לבנות מקלט חדש, אנחנו לא מצפים שאפשר לבנות.

איתן רוזן: אבל קופסת חשמל פתוחה שנמצאת בגובה נמוך, יש לי כאן את הדפים, לא היה לי זמן להראות לכם אותם, זה דבר שמופיע בכל שלושת דוחות הבטיחות, שניים של משרד החינוך ועוד אחד מטעמנו, אבל עיריית שלומי לא מצאה זמן לתקן את זה.

גבריאל נעמן: אין כאלה.

עבאס זכור: מבחינת מבנה, המבנה שופץ והמקום ראוי.

עבאס זכור: חסרים כמה דברים ואפשר לתקן אותם בתקופה קצרה.

מיכאל מלכיאור: מבחינת המבנה, אני מבין, בגדול, שהמבנים תוקנו.

מיכאל מלכיאור: מה שאומרים ההורים, לדעתי אלה דברים שאפשר לתקן אותם תוך שבוע.

בת שבע גבעתי ראפ: אם רוצים.

מיכאל מלכיאור: אם רוצים.

דוד אור: מנהלת המחוז אישרה את המבנה.

אורנה שמחון: נכון, כי כשאישרתי את המבנה ביולי, גם עכשיו יש לי דוח עדכני, אישרנו את המבנה - - -

מיכאל מלכיאור: בסיכום שהיה לכם עם משרד החינוך, כולם מסכימים שצריך לתקן עוד מספר דברים.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי התכנים, לגבי הציוד?

איתן רוזן: אני יכול לענות בשם עצמי ולומר, שאני התחייבתי למפקחת, שאפעיל את השפעתי ואנסה כמיטב יכולתי לשכנע את כל ההורים לחזור ללימודים בבית הספר, במידה והוא יהיה מצויד כראוי.

איתן רוזן: אני חושב, שההצעה של חבר הכנסת זכור, היא הצעה נהדרת, לחזור ללימודים במכללה וכאשר בית הספר יהיה מצויד כראוי, מייד נשוב ללימודים בבית הספר ונתגבר בכוחות משותפים של משרד החינוך וההורים על הבעיות של מועצת שלומי.

איתן רוזן: אני חושב שזה פתרון אפשרי.

איתן רוזן: מנהלת המחוז מסרבת להתחייב לאיזשהו לוח זמנים לגבי הציוד של בית הספר.

עידו דרוקר: שמי עידו דרוקר מנהריה, אבא להדס, לומדים בבית ספר למחוננים, כיתה ו'.

עידו דרוקר: אני לא מבין את הקונספט, אנחנו נכנסים לדון על ארון חשמל.

עידו דרוקר: יש ילדים שממילא גרים בפריפריה והזכות שלהם להיות מחוננים, יש להם פחות סיכוי מאותו מחונן בירושלים.

עידו דרוקר: לאותו מחונן מירושלים יש לו הרבה יותר בסביבה שלו, ההורים יכולים לשלוח אותו לחוג במוזיאון, לתיאטרון.

עידו דרוקר: לאותו בחור מנהריה אין את הזכות הזאת.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא חולק על מה שאתה אומר, אבל כרגע אנחנו עשר דקות מעבר לסיום הישיבה.

עידו דרוקר: כולם כאן מנסים להגיע לברירת המחדל שלא תרגיז אף אחד.

עידו דרוקר: למה לא לתת את הכי טוב שאפשר, שזמין - - -

מיכאל מלכיאור: איך אתה יודע למה רוצים כולם להגיע כשאתה לא נותן אפשרות לדבר על זה?

עידו דרוקר: מה שאני מנסה לומר, שיש שתי אופציות על השולחן מבחינה אקדמית.

עידו דרוקר: לטעמי, האופציה הטובה היא מכללת הגליל המערבי.

גבריאל נעמן: בקרוואנים.

עידו דרוקר: ובשלומי בלי מקלט.

מיכאל מלכיאור: אם יתוקנו התיקונים בבית הספר ויהיה הציוד הנדרש, אתה גם מתנגד?

עידו דרוקר: סביבת הלימודים כמו שמנוסחת בהצעת החוק שעולה על שולחנכם, סביבת הלימודים הטובה ביותר, המאתגרת ביותר, האקדמית ביותר, גם אם בית הספר יהיה במצב מושלם - - -

שלומית רחמל: אני רואה את הדברים באופן מערכתי-ארצי ויש לי ראייה גם מאחור וגם לקדימה.

שלומית רחמל: ראשית, שילוב מרכז מחוננים במכללה, פעם היה אופציה טובה, לא יותר מזה.

שלומית רחמל: אנחנו פעלנו בעבר בשמונה אוניברסיטאות ומכללות, ברגע שהמכללה התמלאה בתלמידים, שינתה את סדרי הקדימויות שלה, כי בסך הכול למכללה יש אג'נדה אקדמית שונה, היא לא נועדה לחנך ילדים קטנים.

שלומית רחמל: סולקנו מבית ברל, ממכללת ספיר, ממכללת אחווה, ממדרשת שדה בוקר, מהפקולטה לחקלאות במכון ויצמן.

שלומית רחמל: יש לי אחריות לראות את הדברים, לא רק לשנת הלימודים תשנ"ח, אני צריכה לראות קדימה.

שלומית רחמל: קדימה במכללה אין מקום לתלמידים מחוננים והניסיון שלנו רק מוכיח את זה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו זמן מוגבל, הזמן שלנו כבר מזמן הסתיים.

מיכאל מלכיאור: אני לוקח את הנחת היסוד, בניגוד לדעת חלק מהיושבים כאן, שבית הספר הזה לא יהיה במכללה, בית הספר הזה לא יהיה שם כי לא לשם כך מכוונת המכללה.

מיכאל מלכיאור: גם ההורים הסכימו במשך עשרות שנים, שבית הספר היה פתרון טוב.

מיכאל מלכיאור: השאלה כעת, איך אנחנו יכולים להשביע את רצון ההורים, וגם לשביעות משרד החינוך, איך אנחנו יכולים להיות בטוחים שהדברים יהיו לשביעות שני הצדדים, עם הציוד וההוראה כמו שצריך בבית הספר בשלומי?

מיכאל מלכיאור: אני מבין ששני נושאים נמצאים על השולחן, קודם כל נושא הבטיחות, ומה שהבנתי, את הרוב הצליחו לתקן.

מיכאל מלכיאור: לגבי התכנים, צריך להביא לפתרון של הציוד כדי שהציוד יענה על הדרישות.

מיכאל מלכיאור: כולם מסכימים לזה.

מיכאל מלכיאור: השאלה, האם אנחנו יכולים להגיע לכך?

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שהסיכום שלנו יהיה, שהילדים יחזרו ללמוד, יחזרו למסלול בית הספר, זה הדבר הכי חשוב.

מיכאל מלכיאור: האם אנחנו יכולים להגיע לכך, שמשרד החינוך ייקח על עצמו התחייבות, גם עם לוח זמנים, מה שהיה חסר עד עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה יפתור את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעקוב אחרי זה, עם לוח זמנים מסודר שיהיה מקובל על כל הצדדים.

מיכאל מלכיאור: הדבר הזה יביא לתיקון הליקויים והלימודים יחזרו למסלולם התקין.

מיכאל מלכיאור: השאלה אורנה, האם אתם מוכנים לקחת את זה על עצמכם?

דוד אור: אמרת, שהמכללה זה לא הייעוד שלה, רציתי לומר וגם משרד החינוך יודע זאת, שבמכללה יש משבצת בתוכנית האב של המכללה לבית ספר למחוננים גליל מערבי, יש תוכניות שאושרו על ידי המנהלת הקודמת והאגף למחוננים.

דוד אור: היה תורם, תמר עדן מכירה את התוכניות - - -

שלומית רחמל: סליחה, תמר עדן היא מדריכה פדגוגית והיא לא מנהלת.

שלומית רחמל: מי שמנהלת את האגף מזה עשר שנים היא שלומית - - -

דוד אור: היו תוכניות והיה תורם.

חנא סוייד: מדובר בבית ספר, צריך לקבוע את הדברים בהידברות עם משרד החינוך, אתה לא יכול להחליט מה שאתה רוצה, למרות שאני תומך מאוד במעורבות הורים.

מיכאל מלכיאור: חברים, הישיבה הבאה שלנו משודרת ואנחנו כבר מאחרים.

אורנה שמחון: אני רוצה לומר כמה דברים.

אורנה שמחון: קודם כל, אני מבקשת מההורים לפתוח בערוץ דיאלוג, לחדש אותו.

אורלי מנדל אורמן: לא אנחנו הפסקנו אותו.

אורנה שמחון: אני מבקשת, שייעשה כל מאמץ שהילדים יחזרו ללמוד.

אורנה שמחון: יש שתי סוגיות שאנחנו נקיים עליהן דיאלוג, נמשיך לקיים עליהן דיאלוג.

אורנה שמחון: כל הדברים הקטנים שלא תוקנו, יתוקנו.

אורנה שמחון: אני מתחייבת בשם ראש הרשות – אם ראש הרשות לא יעשה את זה, אמרתי זאת גם בפניו, נפעיל עליו סנקציות, זה בסמכותי לעשות את זה.

גבריאל נעמן: לא צריך.

אורנה שמחון: דבר שני, לגבי הציוד.

אורנה שמחון: כשדנים על ציוד ועל מעבדות, יש גם איזה גבול.

אורנה שמחון: לא יכול להיות, שאשב מול עמותה, שתרצה שאצפה את הקירות מזהב ואני אתן לוח זמנים.

אורנה שמחון: יש ציוד סביר, נורמטיבי, שאני מוכנה להתחייב עליו, אפילו קוסט פלוס, ועל הבסיס הזה אנחנו מוכנים לשבת ולקיים דיאלוג, ובלבד, שהתלמידים יחזרו.

אורנה שמחון: דבר אחרון שאני רוצה לציין, התלמידים זה לא מטוטלת.

אורנה שמחון: יש 52 תלמידים שלומדים כיום בבית הספר בשלומי, אני לא אעביר למכללת הגליל המערבי, בשום פנים ואופן.

אורנה שמחון: הבסיס צריך להיות בשלומי, על הבסיס הזה אני מוכן להתחייב.

אורלי מנדל אורמן: אני רוצה לומר משהו, בעת התקפת מחבלים, האיש הזה הפקיר את חיי ילדינו, אין לנו אמון בו.

אורלי מנדל אורמן: המקלט במבנה אינו תקין.

מיכאל מלכיאור: אם האדם לא ראוי להיות ראש מועצה, יש בחירות בעוד כמה חודשים.

דוד אור: אנחנו לא הבוחרים שלו.

מיכאל מלכיאור: סליחה, אני מניח שאם הוא מתנהג כך כלפי ילדיכם, הוא מתנהג כך גם כלפי - - -

אורלי מנדל אורמן: לא, זאת הבעיה.

מיכאל מלכיאור: יש דברים שאתם אומרים שהם פשוט בלתי סבירים וחבל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כבר עשרים דקות מעל לזמן הסיום.

אורי אריאל: אני רוצה להעיר, שלא שמענו לוח זמנים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להציע, מי שאומר, שהוא לא מוכן להיות בשלומי בשום אופן, אנחנו לא הכתובת.

מיכאל מלכיאור: את יכולה להגיד, זכותך לומר זאת, אנחנו לא הכתובת, יש מי שרוצה להיות במכללה, יש מי שרוצה להיות בטכניון ומי שרוצה להיות במקום אחר.

מיכאל מלכיאור: זה דבר לגיטימי, כל אחד רוצה את המקום כי טוב לילדים שלו.

אורלי מנדל אורמן: אבל יש בתי ספר למחוננים במחוז צפון שהם כן במכללות.

מיכאל מלכיאור: אמרתי לך, אנחנו לא הכתובת לפתרון הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו כן הכתובת להגיע לסיכום, הסיכום שהיה מקובל על עמותת ההורים.

אורלי מנדל אורמן: לא עלינו.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שלא עלייך, אבל מי שדיבר פה בשם עמותת ההורים, אמר שכן.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לנהל כך את הדברים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע כך, אורנה, אני מבקש לשמוע לוח זמנים, אם את יכולה לתת לי התחייבות, ראשית, לוח זמנים בנושא הבטיחות, לדעתי זה צריך להיות תוך מספר ימים, תוך שבוע ימים לסדר את הדברים שחסרים שם.

מיכאל מלכיאור: לגבי הציוד, אני מבקש לדעת, מה לוח הזמנים שאת יכולה להבטיח להורים?

אורנה שמחון: לגבי ליקויי הבטיחות, על הדברים הקטנים, אני מוכנה להתחייב שתוך חודש ימים מהיום - - -

מיכאל מלכיאור: לא צריך חודש לתקן ליקויים קטנים, אחרת יטענו שיש ליקויים גדולים.

גבריאל נעמן: אין ליקויי בטיחות.

מיכאל מלכיאור: אדוני, לא יהיה בך אמון, אם אתה אומר כך.

מיכאל מלכיאור: סליחה שאני אומר לך את זה.

מיכאל מלכיאור: יושבת כאן מנהלת המחוז שיודעת קצת על מה היא מדברת, היא אומרת שזה ידרוש חודש ימים לתקן את ליקויי הבטיחות ואתה אומר שאין ליקויי בטיחות, אין כלום.

גבריאל נעמן: אני עומד מאחורי המילים שלי.

גבריאל נעמן: כל ליקוי בטיחות, יתוקן תוך חודש ימים.

מיכאל מלכיאור: אם אין שום דבר, למה צריך חודש לשם כך?

גבריאל נעמן: אני צריך מישהו שיזהה אותם.

אורנה שמחון: על פי הדוחות של משרד החינוך, יש פרטים קטנים שאפשר לסיים אותם גם בשבועיים.

אורנה שמחון: אני מוכנה להתחייב בשם הרשות, שבועיים זה זמן סביר.

אורנה שמחון: לגבי הצטיידות, אני מקבלת את עמדתך, אדוני היושב ראש, במסגרת הציוד הסביר שדרוש לבית הספר, נתחייב שתוך חודשיים ימים – כי לוקח זמן לרכוש את הציוד – נצייד את בית הספר תוך חודשיים ימים בציוד נורמטיבי.

אורנה שמחון: אנחנו נתאם את זה עם ההורים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע את הסיכום הבא, ראשית, כל ליקויי הבטיחות יתוקנו תוך שבועיים.

מיכאל מלכיאור: כל נושא הציוד, ציוד נורמטיבי סביר, יתואם עם ההורים, תוך חודשיים ימים יבוא על תיקונו.

סימה ריבלין: רק הערה קטנה, זה לא עם העמותה, יש מנהל מדעים וטכנולוגיה לגבי הציוד.

מיכאל מלכיאור: פרט למומחים המקצועיים, גם עם ההורים.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להתעלם מההורים.

מיכאל מלכיאור: אני אומר שוב, יתקיים דיאלוג עם ההורים ותוך חודשיים כל הציוד יהיה במקום.

מיכאל מלכיאור: דבר נוסף, אני מציע, שתוך שבועיים יחזירו את הילדים ללימודים, וזאת לאחר שיתקנו את כל ליקויי הבטיחות.

מיכאל מלכיאור: כמו כן, עם לוח זמנים של שישה שבועות לגבי הציוד, הילדים יחזרו ללימודים.

מיכאל מלכיאור: ועדת החינוך תערוב, גם להורים וגם למשרד החינוך, אנחנו נעקוב אחר הדברים, שהכול ייעשה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר להורים, אם אתם חושבים שהדברים לא נעשים בצורה סבירה, אנחנו נהיה כתובת לעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו דורשים שהילדים יחזרו ללימודים.

מיכאל מלכיאור: אם אתם מחליטים אחרת, זאת זכותכם, אבל אז אנחנו מחוץ לסיכום.

מיכאל מלכיאור: ועדת החינוך קוראת לכם בכל לשון של קריאה, לחזור ללימודים סדירים תוך שבועיים ואנחנו נערוב שהכול ייעשה כמו שצריך.

איתן רוזן: אדוני היושב ראש, האם תוכל לקבוע דיון בעוד חודשיים ובו יוצג המצב לאשורו.

מיכאל מלכיאור: אני מבטיח לך, שאם יהיו בעיות, אני אקיים דיון בעוד חודשיים, אבל אני רוצה לדעת, שהילדים יחזרו ללמוד בבית הספר.

אורנה שמחון: האם אדוני יכול לבקש מההורים להחזיר בינתיים את הציוד מהמכללה?

מיכאל מלכיאור: זה ברור שמחזירים את הציוד, זה חלק מהסיכום.

מיכאל מלכיאור: אני אקבע דיון נוסף בעניין, אם צריך גם לפני חודשיים.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, אני מודה לכולם, אנחנו עוברים לחדר ההרצאות, לישיבה הבאה המשודרת, הישיבה נעולה.