ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 344, 2008-01-14 09:30

מיכאל מלכיאור: שלום, בוקר טוב, שבוע טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בוועדת החינוך בדרך כלל מתחילים את השבוע עם פרשת שבוע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקיימים את זה לפי תור בין חברי הכנסת; היום היה אמור להציג את פרשת השבוע חבר הכנסת סילבן שלום – הוא עוד לא הגיע – ולכן כאשר הוא יגיע אנחנו נפסיק את הישיבה ונשמע את דברי חוכמתו.

מיכאל מלכיאור: בינתיים נפתח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקיימים ישיבה על התוכנית "גשר של זהב" שעוסקת בקשר בין ישראל לתפוצות.

מיכאל מלכיאור: זוהי תוכנית שאני מכיר כבר מספר שנים.

מיכאל מלכיאור: בשלבים מסוימים שמעתי הרבה פרטים על התוכנית וחשבתי שזאת תוכנית יפה.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד כהקדמה כי היה טיעון של מנכ"ל התוכנית שאנחנו לא מעלים את זה לישיבה בישיבת ועדה.

מיכאל מלכיאור: אני חייב להגיד לך ולאורחים שאנחנו מעלים נושאים לוועדה כאשר זה באחריות שלנו.

מיכאל מלכיאור: התוכנית הזאת לא באחריותנו, זוהי תוכנית בהחלט יפה ויש לנו מלוא התמיכה והאהדה לכך, אני רק אומר שאנחנו לא יכולים לנהל דיונים בכל התוכניות, גם אם הן התוכניות הטובות והנפלאות ביותר.

מיכאל מלכיאור: לכן יש חלוקת רשויות ויש לנו ממשלה, שהיא אמורה לתמוך או לא לתמוך, על-פי ראייתה, ואנחנו כמובן נשמע מה אומרים נציגי הממשלה בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר גם שלום לצופים.

מיכאל מלכיאור: סיפרו לי כעת שחבר הכנסת סילבן שלום נמצא כבר במדרגות הבניין, אני חושב שחבל להפסיק את הדיון באמצע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נכנסים לפרשת "בשלח" – אפשר גם לחבר את זה לתוכנית "גשר של זהב".

מיכאל מלכיאור: אומנם, כשעברו את הים, לא עברו בגשר של זהב, אבל מאחר שזה גשר וירטואלי, נתנו להם לפחות לעבור בצורה יפה את הים ולהגיע לצד השני – מהגלות לגאולה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שמדובר כאן באותה מטרה של התוכנית.

מיכאל מלכיאור: עורך-דין זרצקי, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: ראשית, אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, הרב חבר הכנסת מלכיאור.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מכירים בכמה תפקידים שלו.

מיכאל מלכיאור: היינו בקשר גם כאשר הוא היה סגן שר החינוך, כאשר היה שר לענייני חברה ותפוצות – הוא ליווה אותנו וסייע בידינו.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לקדם בברכה את האנשים שהגיעו לכאן מרחוק – אפילו מפנמה ומקוסטה ריקה.

מיכאל מלכיאור: יושבים איתנו סא"ל במילואים אביטל ליבנה – שהוא מנהל בית-ספר בסן-חוזה; אל"מ כהנר קצ'ה – יושב-ראש גבעת התחמושת - שמשתף איתנו פעולה; אלי לרנר – מתנדב ב"גשר של זהב"; ניצב מיקי לוי – חברנו; יהודה שדמי היה סגן מנהל בית-ספר בקוסטה ריקה ובפנמה, היום הוא מנהל בית-ספר בקדומים; מר אבי פרחי – מנהל בית-ספר על-שם איינשטיין בפנמה, קודם לכן קיבל פרס חינוך, היה מנהל בית-ספר ברנדט של 350 ילדים עולים חדשים בנוה יעקב; מחליפתו, גברת ורדית אבני, מנהלת בית-ספר ברנדט, בית-ספר מדהים של עולים חדשים, ואתאר זאת בחצי משפט.

מיכאל מלכיאור: ילד יהודי שהיה רועה צאן באתיופיה, עלה ארצה לפני שנה – בן 13, בר מצווה השנה – הדליק עם נשיא המדינה אחד משישה נרות.

מיכאל מלכיאור: השקנו שליש מהמיזם שלנו בשידור לווין בגבעת התחמושת עם מיאמי – קצ'ה העיד על כך שזה היה אחד האירועים היפים שהוא ראה בגבעת התחמושת.

מיכאל מלכיאור: הילד הזה הדליק אחד משישה נרות והוא חילל בחליל שלו שהוא בנה כרועה צאן באתיופיה, את "מעוז צור ישועתי".

מיכאל מלכיאור: זה איזשהו סמל למה שאנחנו עושים בקשרי ישראל תפוצות וגם לגבי כאלה שכבר עולים לכאן.

מיכאל מלכיאור: יושבת אתנו גברת בן-יעקב מבית-ספר בשילה - הם בקשר איתנו; גברת הרץ; האדונים הנכבדים שאת חלקם אינני מכיר, הם נציגי רשויות; יהודה סקר – ארגון הורים ארצי; רפי בן-חור, סמנכ"ל בכיר במשרד התיירות – מכירים אותך כבר 30 שנה, משתף איתנו פעולה; האנשים הנכבדים הנוספים – מתוכנית "נעל"ה"; מתנדב "גשר של זהב" – שמעון אופיר, יש לך הרבה זכויות; דב אייזן – שהיה ראש האגף לקשרי חינוך ישראל תפוצות ועוזר לנו; אלי בנישו מבית-ספר מורשת זבולון בנתניה – עושים פעילות יפה מאוד איתנו; ד"ר עמנואל גרופר – מינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער, משרד החינוך; מר שלום בוחבוט – נציג המשרד לגמלאים וירושלים, יש לנו שיתוף פעולה מאוד מאוד יפה עם השר לגמלאים ועם ירושלים; מר ראובן לייבל – מנהל בית-ספר חוף השרון, שעושה איתנו פעולה עצומה, עם הילדים בתפוצות; ניצב מיקי לוי הוא בחבר הנאמנים שלנו; עמיחי בנעט – ממונה על קשרי החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת שבאו לכאן.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת רונית תירוש עוזרת לנו המון; חברת הכנסת סולודקין מלווה אותי כבר כמה שנים; חבר הכנסת זיו עושה עבורנו הרבה, וכן חבר הכנסת שגל, ותודה לאלה שהגיעו.

מיכאל מלכיאור: הייתי מבקש לומר משפט אחד בסיום הפתיח שלי.

מיכאל מלכיאור: יש כאן מיזם של מסירות-נפש של הרבה אנשים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שחלק מחברי הכנסת שיושבים כאן, ואחרים שאולי יגיעו, רואים אותי הרבה מסתובב כאן במסדרונות הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אז כדי לא להפחיד אף אחד, אני מודיע לכולם – אני לא מתכוון להיות חבר כנסת.

מיכאל מלכיאור: לא מתכוון, לא חשקתי בזה ולא רוצה, אבל אני כן רוצה רק דבר אחד – בכל הכוח שהקב"ה נתן לנו, להוליך את המיזם הזה שממלא היום חסר במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: פעם היה אגף לקשרי חינוך ישראל-תפוצות, בתקופה שבה חברת הכנסת רונית תירוש היתה מנכ"לית משרד החינוך - האגף הזה בוטל.

מיכאל מלכיאור: ומי כמו הרב מלכיאור – שאתה נושא הדגל של קשרי ישראל-תפוצות – יכול לסייע לנו כדי להוביל את זה, ולכן רצינו לכנס את הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להכביר מלים אבל כולנו יודעים שהעורף של ישראל, בין היתר, זה התפוצות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו העורף שלהם, והם העורף שלנו.

מיכאל מלכיאור: המיזם הזה הוא אחד הכלים שמגבירים את הקשר עם הדור הצעיר של ישראל והעולם היהודי, ורק מי שהיה נוכח בגבעת התחמושת וראה שידור לווין של ילדים משדרות בשילוב ילדי ירושלים מבתי-ספר שציינתי, בשילוב צל"שניקים ופצועי צה"ל – ב"ווידאו קונפרנס", מדברים ילדי "גשר של זהב" בקהילה קונסרבטיבית בוונטורה, היה יכול להצדיע למיזם הזה, ולא בגלל שאני הגיתי אותו.

מיכאל מלכיאור: למה אצלי מדובר במסירות-נפש?

מיכאל מלכיאור: אני אגלה לכולם – אצלי זהו נדר.

מיכאל מלכיאור: ביתי נהרס במלחמת המפרץ מה"סקאדים" לפני 17 שנה, ממש עכשיו, 8 בפברואר 1991 – בית שעסק בקליטת עלייה ובקשרי ישראל-תפוצות.

מיכאל מלכיאור: אז הנפתי את הדגל – זה דגל שממשיך אתי, מאז שנפצעתי בצור וצידון, עברתי כמה דברים ב- 82', במלחמת לבנון הראשונה, בשל"ג, והחלטתי להרים את הדגל במדינת ישראל מכיוון שאז עמדתי בבית, עם הכיפות של ילדיי איתן ואוריאל, עם 13 זוגות תפילין שגייסתי כדי להעניק לילדים עולים חדשים מרוסיה, ואמרתי שאם אז לא הצלחתי להעניק את חוויית הבר מצווה לילדים שזה מקרוב הגיעו בעלייה הגדולה לישראל, אני אעשה את זה בעולם הגדול, עם הקשר של הדור הצעיר כאן, הדור הצעיר שם.

מיכאל מלכיאור: אני רק מבקש את עזרתכם.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שהכוח של הוועדה הזאת הוא דקלרטיבי, אבל אני חושב שהיושבים כאן, חברי הכנסת, הם אנשים מספיק חשובים, שיכולים לעזור לנו כדי להוביל מהלך.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: יש לוועדה כוח מעבר לכוח דקלרטיבי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם מחוקקים וגם מפקחים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש להגיד שסיכמתי עכשיו עם חבר הכנסת סילבן שלום שהוא יפתח את הישיבה הבאה, כך שזה לא יגזול מהזמן שלנו עכשיו.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הבאה תתקיים בשעה 10:30, ואנחנו גם משודרים – יגיע גם שר התרבות בנושא אחר.

מיכאל מלכיאור: תציגו את התוכנית בבקשה.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: (הצגת מצגת) כפי שאמרתי קודם, זאת היתה ההתחלה - מ-13 זוגות תפילין, שניצלו בבית שנהרס במלחמת המפרץ.

מיכאל מלכיאור: החזון שלנו – לחבר את המכנה המשותף בינינו; לגשר בינינו לבין התפוצות; לבסס את מרכזיותה של ירושלים בליבו של כל אחד מרבדי העם.

מיכאל מלכיאור: מהחזון הזה נגזרות כל הפעילויות שלנו, שעוד מעט נראה אותן - כאן ושם.

מיכאל מלכיאור: מה המטרות?

מיכאל מלכיאור: חיזוק הקשר בין התפוצות למדינת ישראל וצה"ל; חיזוק הזיקה בין הנוער בישראל לנוער היהודי בתפוצות, למניעת התבוללות וזריעת זרעים להגברת העלייה; אני יכול לספר לכם – מה"שוטטות" שלי בעולם היהודי – אני רואה כמה זה עוזר לילדים יהודים לשמר את הקשר שלהם, גם ליהדות וגם למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: עד היום, בתשע שנים וחצי שבהן אנחנו עוסקים בתחום, העלינו למעלה מ-60 חיילים עולים בודדים, בלי שהתכוונו לכך, אבל זה מה שקרה.

מיכאל מלכיאור: חיבור לירושלים – הצדעה לירושלים, בירתו הנצחית על העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו למעשה הטבענו את החותם בגבעת התחמושת, כאשר ילדים התלוו למדליקי המשואות כבר לפני חמש שנים.

מיכאל מלכיאור: לקצ'ה ולי יש תוכנית השנה, בעזרת השם, יחד עם מטה ההסברה – נרצה גם את העזרה של הוועדה החשובה הזאת – לראשונה, שִבעת מדליקי המשואות יהיו ילדים מהתפוצות שיגיעו, וזה ישודר בלווין.

מיכאל מלכיאור: האירוע במעמד ראשי המדינה ביום ירושלים ישודר לשבע קהילות יהודיות בתפוצות.

מיכאל מלכיאור: עם אמצעי הטכנולוגיה שלנו, עשינו את זה בכמה מקומות, השנה אפשר להרחיב את זה לשבעה מדליקי המשואות בשבעה מקומות.

מיכאל מלכיאור: סיפרתי קודם איך זה הוקם, מה החזון שלנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פועלים בשלושה מעגלים.

מיכאל מלכיאור: מעגל "שלושה דורות" – נמצא כאן נציג המשרד לגמלאים.

מיכאל מלכיאור: ב-23 במרס, בשושן פורים, אנחנו משיקים תוכנית שלנו עם ארבעה מקומות בעולם: הקהילה היהודית במרסיי, בז'נבה ועוד שתי קהילות – חיבור בין נכדים ונכדות בני ובנות מצווה לסבים וסבתות – כאן ובתפוצות.

מיכאל מלכיאור: שותפים לזה מעלה- אדומים, ירושלים, נתניה ותל-אביב, עם ארבע קהילות בתפוצות.

מיכאל מלכיאור: יש את מעגל "יחד הגענו למצוות" – במסגרת החיבור שאנחנו עושים עם ילדים בארץ וילדים בתפוצות, יש גם חיבור שלהם ביניהם.

מיכאל מלכיאור: למה הכוונה?

מיכאל מלכיאור: יש לנו ילדים בשדרות אבל לא רק בשדרות, יש לנו בקרית שמונה – לצערנו הרב, כל פעם מתחלף הסיפור למקום אחר, לנהריה, למקומות אחרים, בעיקר בפריפריות, שהם בקשר דרכנו עם ילדים כמותם בתפוצות.

מיכאל מלכיאור: מה עשינו?

מיכאל מלכיאור: לקחנו את הילדים האלה משדרות ואת הילדים האלה מירושלים – יושבת פה גברת ורדי – ואלה בירושלים בקשר עם התפוצות, ואלה בשדרות ובמקומות אחרים בתפוצות, ועשינו את החיבור ביניהם, של העצמה בתוכנו, של ילד מול ילד, קבוצה מול קבוצה.

מיכאל מלכיאור: השקנו את זה עם נשיא המדינה לפני כחודש, הבאנו לכאן עשרות בני ובנות מצווה משדרות, עוטף עזה לירושלים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בעזרת השם עוד חודש נמצאים שם.

מיכאל מלכיאור: מעגל נוסף הוא מעגל "שגרירי העתיד" – זאת למעשה הליבה של הפעילות שלנו.

מיכאל מלכיאור: מדובר בילדים בארץ, בילדים בתפוצות.

מיכאל מלכיאור: השנה נמצאים אצלנו כ- 65 כיתות בארץ ו- 65 כיתות ב-12 מדינות בעולם.

מיכאל מלכיאור: אני אומר במאמר מוסגר – אני מקווה שיש כאן נציג של הסוכנות – אנחנו מנסים כבר הרבה זמן להשתדך איתם, אנחנו לא עוקפים אותם, אנחנו לא במקומם; אנחנו משלימים את המקומות שהם לא מגיעים אליהם ואנחנו מקווים שגם מהוועדה תצא קריאה אליהם כדי לשתף אתנו פעולה.

מיכאל מלכיאור: השיתוף כרגע הוא מינורי.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אגב, הזמנו את הסוכנות אבל הם לא הגיעו.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: דיברנו קודם על שלושה דורות, זה פועל בשלוש דרכים.

מיכאל מלכיאור: כמו בצה"ל, גם זה מחולק לשלושה חלקים.

מיכאל מלכיאור: חלק אחד הוא אימיילים ותקשורת.

מיכאל מלכיאור: תקשורת מחשבים – זה בסיס הקשר בכלל של הכיתות בארץ עם הכיתות בתפוצות.

מיכאל מלכיאור: החלק השני הוא אירועי Video Conference, והחלק השלישי הוא שיא התהליך – הגעה לישראל, מסע ושבועה לירושלים.

מיכאל מלכיאור: עשינו מסעות כאלה מ-1998, השקנו את זה בשנת ה-50 למדינה.

מיכאל מלכיאור: השנה אמורים להגיע, בעזרת השם, למעלה מאלף ילדים, 30% מלווים, הורים, משבעה מקומות בעולם – כבר עובדים על כך.

מיכאל מלכיאור: כפי שציינתי, קיים שיתוף עם משרד הגמלאים – מגיע להם קרדיט על כך כי הם עוזרים.

מיכאל מלכיאור: "יחד הגענו למצוות" – מדובר על העצמה בתוכנו של שכבות טעונות טיפוח, עולים חדשים, פריפריה, יחד עם אוכלוסיות סוציו-אקונומיות גבוהות.

מיכאל מלכיאור: למשל, בערב ט"ו בשבט, 21 בינואר, מתארחות 40 בנות מצווה מקיבוץ רוחמה, עוטף עזה, אצל 40 בנות מצווה בכפר שמריהו – אצל עמיתך, מר לייבל, ד"ר אלכס שניידר – ואנחנו המשכנו תהליך כזה עם סביון וכמה מקומות נוספים בארץ.

מיכאל מלכיאור: זה נועד לחזק את הסולידריות היהודית.

מיכאל מלכיאור: אגב, כל זה נגזר מהחזון שלנו.

מיכאל מלכיאור: הליבה של הפעילות היא פעילות חינוכית ערכית של ילדים כאן ובעולם היהודי, כאשר זה יוצא לפועל בשלושה חלקים.

מיכאל מלכיאור: חלק אחד – תקשורת מחשבים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשענים כרגע על תוכנת מחשב שקיבלנו מהסוכנות היהודית, באמצעותו של ד"ר מוטי פרידמן, היום מנהל מרכז הרצל.

מיכאל מלכיאור: שדרגנו את המערכת הזאת כי היו בה הרבה מקומות לשינוי, ועל בסיס התוכנה הזאת עם שדרוגים, לומדות כרגע 65 כיתות בארץ וב-12 מדינות בעולם על הדגל, על הסמל, על ירושלים, על מעשה חסד צדקה – אחר כך הם באים לעשות את זה כאן ביחד בארץ, בידיים הקטנות שלהם, בשנת ה-60 למדינה.

מיכאל מלכיאור: זה החלק הראשון שהוא למידה מרחוק.

מיכאל מלכיאור: כמה צעירים יבואו השנה לישראל?

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: אמרתי – סדר גודל של אלף.

מיכאל מלכיאור: ב-29 במאי, יום ירושלים, נוחתים כאן הצעירים.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: מדובר על פעם אחת.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: כן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתכוונים השנה – אם תהיה המלצה של הוועדה, אולי השרה רוחמה אברהם תעזור לנו לשנת ה-60, כי זה בסימן ילדים – זוהי אחת הבקשות שלנו לוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים להביא השנה שלושה מסעות כאלה, וסימנו תאריכים.

מיכאל מלכיאור: התאריך שהוא גולת הכותרת זה יום ירושלים – משום שהם לומדים על ירושלים, הם באים להיפגש – ירושלים מרכזת ומחברת את כולם.

מיכאל מלכיאור: נקבנו בשני תאריכים נוספים:

מיכאל מלכיאור: 31 ביולי 2008 כי זה חובק את "מחורבן לתקומה" – תשעה באב, יש לכך משמעות של התחדשות.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אבל לא באים עוד - - - יהודה זרצקי: בכל מסע כזה בכוונתנו להביא אלף ילדים.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: כלומר, אלף ביום ירושלים, אלף בתשעה באב.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: כן.

מיכאל מלכיאור: התאריך השלישי הוא 21 בדצמבר 2008 – נר ראשון של חנוכה – גם כן אלף ילדים.

מיכאל מלכיאור: הכוונה להביא השנה 3,000 ילדים – אנחנו נצטרך עזרה לעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: כמה הבאתם בשנה שעברה?

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: בשנה שעברה – 150.

מיכאל מלכיאור: השנה זה נראה אחרת לגמרי.

מיכאל מלכיאור: התארגנו אחרת, אני שמתי מכיסי הדל לטובת העניין הזה, אבל גם זה עשוי או עלול להיגמר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקפצה מאוד גדולה כרגע כי התארגנו בהרבה מקומות – במשך 13 חודש עבדנו על שיווק, עברנו למעלה מ-100 בתי-ספר בעולם, מתוכם הכנסנו למעלה מ- 60.

מיכאל מלכיאור: גולת הכותרת היא המסע – זה ה- High Light של הפעילות, לכל פעילות חינוכית יש נקודת שיא, וזוהי השבועה לירושלים, וכך נקרא המסע: מסע ושבועה לירושלים.

מיכאל מלכיאור: כפי שעשינו עם קצ'ה בגבעת התחמושת בשנים קודמות, השנה בכוונתנו שהם יהיו נושאי הדגל של הדלקת המשואות בגבעת התחמושת, עם מסר לקהילות שמהם הגיעו.

מיכאל מלכיאור: למשל, מקוסטה ריקה אמורים להביא 150, לכן נמצא כאן מר אביטל.

מיכאל מלכיאור: נשיא הקהילה היהודית אמור להגיע – לבן שלו יש בר מצווה השנה.

מיכאל מלכיאור: מפנמה, מר אבי פרחי פועל להביא קבוצה, ויש מקומות נוספים.

מיכאל מלכיאור: לשאלת הרב מלכיאור – כאשר הם בארץ, הם עושים גם פעילות חינוכית ביחד של עשיית חסד למען הקהילה.

מיכאל מלכיאור: בין היתר, הם לומדים מהי מהות צדקה – ילדים כאן ובעולם.

מיכאל מלכיאור: כשהם באים לארץ, יש לנו משימות – כשכל מקום עם השותפות שלו, עם בית-הספר – לוקחים על עצמם ביחד משימה למען הקהילה כאן, בשנת הבר מצווה, מתוך שייכות ומחויבות .

מיכאל מלכיאור: זוהי סקירה לגבי העבר.

מיכאל מלכיאור: יש כאן איש מוכר – ראש הממשלה דהיום – לפני תשע וחצי שנים.

מיכאל מלכיאור: הוא היה ראש עיריית ירושלים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו השקנו את המיזם הזה בשנת ה-50 למדינה, ב- 20 בדצמבר 1998.

מיכאל מלכיאור: הבאנו 50 ילדים יהודים, מ-50 קהילות בעולם, מ-50 יעדי אל על, ובסוגריים אספר לכם:

מיכאל מלכיאור: אני פניתי למנכ"ל אל על והוצאתי ממנו 50 כרטיסי טיסה.

מיכאל מלכיאור: אמרתי לו: אני לא אבוא אליך עוד 50 שנה, ואולי אתה לא תהיה, ואני לא אהיה; זוהי הזדמנות שלך לעזור לעם ישראל.

מיכאל מלכיאור: וכך הוצאנו 50 כרטיסי טיסה, באו מ-50 מקומות ועשו גשר עם 50 ילדים בארץ.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אפשר לדעת כמה כרטיסים אתה מוציא ממנו השנה?

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: אם יהיו כמה חברי כנסת שותפים – אולי יותר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו אז יצרנו למעשה את הגשר, לכן זה נקרא גשר – "גשר של זהב" – על משקל ירושלים של זהב.

מיכאל מלכיאור: כאן אתם רואים את הילדים באתר שלך, קצ'ה – שאתה הקדשת את חייך אליו.

מיכאל מלכיאור: למי שלא יודע, קצ'ה היה ממקימי יחידת 101.

מיכאל מלכיאור: הנה הילדים בגבעת התחמושת בשנים עברו.

מיכאל מלכיאור: כאן אתם רואים את ראש הממשלה דהיום, אז ראש עיריית ירושלים – כתב: בידידות, אני מקווה שזה יימשך.

מיכאל מלכיאור: בצד שמאל זהו ילד מקוסטה ריקה; יעקב נאמן בצד שמאל, עזר ויצמן.

מיכאל מלכיאור: כך חנכנו את "גשר של זהב" – זה היה עם ראש הממשלה דאז, מר בנימין נתניהו, לב לבייב עזר לנו אז.

מיכאל מלכיאור: יש כאן את קהילת לרנסי מפריז – פעילות שעשינו, הבאנו אותם ליבנה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניגשים עכשיו לשנת ה-60 למדינה, וזוהי נגזרת מהפעילות שאנחנו נראה – והיא אחת מהבקשות שלנו מהוועדה, כדי שימליצו בפני השרה בלילא שהיא תכליל אותנו – ילדים, ישראל, ובעולם היהודי תפוצות כאחד הנושאים בשנת ה-60 למדינה, ונרצה את המלצת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: מטרת העל של התוכנית: חיזוק הקשר של יהודי הארץ והתפוצות על מנת לחזק את תחושת השייכות בין חלקי העם השונים.

מיכאל מלכיאור: יש לנו כאן דוגמה של שידורי "וידאו קונפרנס" – של ילדים כאן ובעולם היהודי.

מיכאל מלכיאור: הנה מה שכותבת ילדה.

מיכאל מלכיאור: עשינו פעילות של "וידאו קונפרנס" בבית אביחי בירושלים בין בית-ספר "חורב" לבית-ספר "רמז" בניו-יורק, עם מלקולם הונליין, מנכ"ל ועידת הנשיאים, שהוא ב- Board שלנו, הוא עזר לנו לקיים את זה.

מיכאל מלכיאור: כאן זהו סיקור בטלוויזיה בארצות-הברית על פעילות שעשינו.

מיכאל מלכיאור: קישרנו ילדים מעפולה – ברוך השם, אנחנו השנה ב-27 רשויות בארץ – ובטלוויזיה האמריקנית התייחסו לעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: בארצות-הברית ראו את "גשר של זהב".

מיכאל מלכיאור: זאת היתה הדלקת נר חנוכה משותפת של ילדים בעפולה וילדים ב"ספרינגפילד מסצ'וסטס".

מיכאל מלכיאור: עמיחי בנעט: מאוד התרגשו.

מיכאל מלכיאור: כל העיתונים המקומיים דיווחו על כך.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: בין היתר, אנחנו עוסקים עם רפורמים, קונסרבטיבים ואורתודוכסים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוסקים עם כל הזרמים, עם כל מי שזז בעולם היהודי, כדי לחזק בהם את הקשר עם ישראל – הקשר המקביל כאן ושם.

מיכאל מלכיאור: עמיחי בנעט: הקבוצה הזאת תגיע ארצה בפברואר 2009, הם ייפגשו פנים אל פנים, כאשר הקשר יתחיל ויימשך על-ידי התוכנה של "בונים עולם יהודי".

מיכאל מלכיאור: יש קבוצות נוספות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שלחנו את הסרטון הזה להרבה מאוד מבתי-הספר שעובדים איתנו, הם מאוד מאוד התלהבו ורוצים גם כן להשתתף.

מיכאל מלכיאור: במקרה הזה מדובר על עפולה מול דרום ניו–אינגלנד – יש "שותפות 2000" – כך שיש עזרה, הכול ממומן והכול בסדר, אבל יש מקומות בארץ – כמו למשל מושב צפריה ליד שדה התעופה, אין להם "שותפות 2000".

מיכאל מלכיאור: רפי בן-חור: מי מבצע את זה בעפולה?

מיכאל מלכיאור: הסוכנות?

מיכאל מלכיאור: עמיחי בנעט: הסוכנות, "שותפות 2000", אבל לא כל בתי-הספר בארץ נמצאים באזורים של שותפות.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: אנחנו מבצעים, ואני אסביר איך.

מיכאל מלכיאור: לקחנו חלק מהפלטפורמה של "שותפות 2000" – חלק.

מיכאל מלכיאור: יש 45 שותפויות; הסכימו לשתף פעולה איתנו השנה 10 שותפויות.

מיכאל מלכיאור: אין להם את קשרי החינוך עם בתי-הספר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו הטמענו לתוך השותפויות האלה את קשרי החינוך.

מיכאל מלכיאור: אגלה לך סוד קטן, רפי – בשלוש וחצי אני נפגש עם אחד מראשי הערים של עוטף ירושלים, לא אוכל להגיד כרגע מה שמו - אנחנו בונים כרגע שש שותפויות שלנו, של "גשר של זהב" עם העולם היהודי.

מיכאל מלכיאור: עמיחי בנעט: יש מקומות שבהם אין את השותפויות ואין את המימון ל"ווידאו קונפרנס".

מיכאל מלכיאור: יש למשל בית-ספר בניו-יורק – הם לא צריכים כלל לשלם על ה"ווידאו קונפרנס" כי זה ממומן על-ידי ה- BJE המקומי, משרד החינוך המקומי, אבל בית-ספר בארץ, אין לו כסף כדי לממן את ה"ווידאו קונפרנס".

מיכאל מלכיאור: מה שאנחנו רוצים לבקש - אם תוכלו אתם להמליץ לסוכנות או לגורמים אחרים שיכולים לסייע בכך, זה באמת יכול להביא זאת לידי מעשה.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: כאן אתם רואים הדלקת נר חנוכה עם נשיא המדינה – בשידור לווין – במיאמי.

מיכאל מלכיאור: זה אותו ילד אתיופי עם החליל, שדיברנו עליו.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: מר זרצקי, אני לא רוצה לקצר אותך, אבל אם מישהו מהאורחים מעונין לספר מהזווית שלו – מהארץ או מהתפוצות - נשמח לשמוע.

מיכאל מלכיאור: אם מישהו אינו דובר עברית, אפשר גם להסתדר עם זה.

מיכאל מלכיאור: מיקי, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: ניצב בדימוס מיקי לוי: אני רק יכול לברך את עורך-דין זרצקי על העבודה – עבודת הקודש.

מיכאל מלכיאור: אני הצטרפתי רק לאחרונה, הוא היה אצלי בוושינגטון ו"הדליק" אותי בנושא.

מיכאל מלכיאור: אני בכלל חייל שלו, אז קטונתי.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: עם חיילים כאלה...

מיכאל מלכיאור: האם יש אורחים נוספים שהיו רוצים להתייחס?

מיכאל מלכיאור: אחר כך נשמע את משרדי הממשלה.

מיכאל מלכיאור: קצ'ה כהנר: אנחנו בגבעת התחמושת בירושלים רואים את עצמנו מייצגים סמל לגבורה ומופת לרוח צה"ל ולערכי צה"ל, וגם לערכי העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: מתוך זה, יש לנו מערכת שלמה של חינוך ושל מסרים, כאשר המבט שלנו הוא יותר מבט של חינוך ומידע עם כמיהה לשלום ומסרים בתחום הזה – ודאי שלא מלמדים אצלנו מלחמה.

מיכאל מלכיאור: אבל, אנחנו גם טוענים שאם לא נחנך לאהוב של ירושלים ואם לא נלמד את זכותנו על ירושלים – ירושלים לא תהיה שלנו.

מיכאל מלכיאור: מתוך זה יש בנו הלהט והנכונות לסייע בכל דבר שמחזק את הקשר עם התפוצות, וכמובן גם את החיזוק של בנינו ושל האזרחים שלנו פה בארץ.

מיכאל מלכיאור: זה גם מייחד אותנו מול אחינו באתרים דומים ברחבי הארץ – מיקומנו בירושלים – וכפי שאמר מיקי, אנחנו נהיה חיילים בצבא הזה שיקרב את חלקי העם היהודי בכל התפוצות עם ישראל, ולשם זה אנחנו פועלים.

מיכאל מלכיאור: יש לנו גם חבר כנסת מסיעת הגמלאים – שלא מגיע בדרך כלל לישיבות ועדת החינוך.

יצחק זיו: יש לנו נציג כאן.

מיכאל מלכיאור: יש לכם נציג אחר – שגם לא בא – אבל זה מסיבות לגיטימיות, הוא התמנה בינתיים ליושב-ראש ועדה אחרת.

יצחק זיו: כאשר עורך-דין זרצקי סיפר לי על "גשר של זהב", ראיתי את זה כעבודת קודש – להביא ילדים לחגוג כאן את בר המצווה, ואז אמרתי לו: בוא נעשה זאת בשיתוף עם הגמלאים, וזה ממש עבד.

יצחק זיו: כאשר הסב מביא את הנכד לחגוג כאן את הבר מצווה, הרי זה אחד הדברים הנפלאים.

יצחק זיו: ואני יכול לספר לכם שבשבת האחרונה הייתי בניר עציון – בן משפחה שלי חגג את בר המצווה והביא קבוצה של אורחים מניו ג'רסי ומניו-ראשל.

יצחק זיו: זוהי משפחה בת ארבעה בנים, כאשר שניים כבר עלו ארצה, שניים שם, ובקרוב גם השלישי עולה ארצה.

יצחק זיו: כל אחת מהמשפחות האלה הן משפחות עם ארבעה-חמישה ילדים, בשלב זה.

יצחק זיו: אני יכול לברך, עורך-דין זרצקי, על העבודה הנפלאה שאתה עושה, וכשאני רואה את האוכלוסייה הנהדרת שנמצאת כאן – אני מעריך את זה יותר ויותר.

יצחק זיו: אני מאחל בהצלחה, ותמשיכו.

יצחק זיו: יהודה זרצקי: נמשיך – ביחד אתכם.

יצחק זיו: נמשיך.

יצחק זיו: קיבלתי.

יצחק זיו: היו"ר מיכאל מלכיאור: תודה.

יצחק זיו: חבר הכנסת הרב הלפרט, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחת הבעיות המרכזיות שיש לעם היהודי כיום, לצערנו הרב, היא התמעטותו של העם היהודי.

שמואל הלפרט: לפי כל הסקרים, לצערנו הרב, העם היהודי הולך ומצטמצם.

שמואל הלפרט: אחת הסיבות לכך היא ההתבוללות הנוראה בחוץ-לארץ, אשר מגיעה במדינות אירופה, סקנדינביה, ל- 70%, 80%, ובארצות-הברית ל- 55% ו- 60%.

שמואל הלפרט: מדינת ישראל לא עושה די כדי לבלום את ההתבוללות הזאת ולשמור על הקשר עם העם היהודי בתפוצות.

שמואל הלפרט: עיקר הפעולות שאנחנו היינו צריכים לעשות זה בתחום החינוך – להעניק לנוער היהודי בחוץ-לארץ חינוך יהודי כי באותם המקומות שבהם הנוער מקבל חינוך יהודי, במיוחד במקומות בהם הוא מקבל חינוך דתי, כמעט ואין התבוללות.

שמואל הלפרט: באותם המקומות שבהם אין חינוך יהודי, לצערנו הרב, רוב-רובם של המוסדות – ואני עסקתי בנושא הזה, היו לי כל הסטטיסטיקות בתחום – ברוב-רובם של המקומות כמעט ואין בכלל חינוך ליהדות, לדת.

שמואל הלפרט: באותם מקומות בהם כן יש – נפגשים פעם בשבוע ושרים כמה שירים יהודיים – זה לא יבטיח את הקשר של הנוער עם העם היהודי.

שמואל הלפרט: לכן, כל פעולה שיכולים לעשות כדי לחזק את הקשר עם התפוצות - להביא לכאן נוער, או כל פעולה חינוכית אחרת, זה יהיה לברכה.

שמואל הלפרט: אנחנו חייבים לעודד כל יוזמה בתחום הזה אם אנחנו רוצים להבטיח את קיומו של העם היהודי – גם בחוץ-לארץ, גם בתפוצות.

ורדה קרן: ורדה קרן, מנהלת בית-ספר "מנחם בגין" בעיר נתניה.

ורדה קרן: אנחנו נכנסנו רק השנה לתוכנית ואנחנו מול בית-ספר "טמפל" בניו-מקסיקו.

ורדה קרן: אני רוצה להעביר לכם את חווית התלמידים במקרה הזה.

ורדה קרן: עשינו משוב ראשוני של פחות ממחצית השנה.

ורדה קרן: ההורים מתקשרים, מדווחים שהקשר יוצר שיח אחר בתוך הבית.

ורדה קרן: אני עובדת עם אוכלוסייה יחסית חזקה – ערכים כמו אלה לא היו בשכונה, בסביבה – והשיח הוא אחר; ימי שישי סביב השולחן – דיאלוג אחר בתוך המשפחות.

ורדה קרן: אני חושבת שזה בהחלט עושה עבודה נהדרת ומעלה את נושא הערכים בתוך בית-הספר.

ורדה קרן: אז דרישת שלום מנתניה.

ורדה קרן: ורדית אבני: ורדית אבני, מנהלת בית-ספר "ברנדט" בירושלים.

ורדה קרן: אני אולי הצד השני של המטבע של נתניה.

ורדה קרן: רוב בית-הספר אלה ילדים עולים, רובם מאתיופיה, במעמד סוציו-אקונומי נמוך, כשהמטרה שלנו היא גם להעשיר אותם לימודית-חברתית-רגשית, אבל גם לתת את כל הסיוע האחר של הדברים המאוד מאוד בסיסיים, משאבים אלמנטריים של ארוחות חמות.

ורדה קרן: היום בבוקר דיברתי עם רב בית-הספר כדי לגייס תרומות לתנורים ושמיכות למשפחות שבהן זה חסר.

ורדה קרן: כשאנחנו עובדים עם "גשר של זהב", הילדים שלנו – שהם עולים חדשים, שהם נקלטים פה בארץ – הם הופכים לקולטים, וזה מעצים אותם.

ורדה קרן: יש לנו שני ילדים שהיו נציגים פעילים בטקס שהיה בגבעת התחמושת.

ורדה קרן: אחד מהם הדליק נר – אותו סיפור מדהים על ילד שהיה רועה צאן באתיופיה – והילד השני בירך את ילדי התפוצות.

ורדה קרן: אחד הגיע אלינו מרוסיה, אחד מאתיופיה.

ורדה קרן: כשאנחנו רואים מה זה עושה לילדים שלנו – העלאת הדימוי העצמי, העוצמה שזה נותן להם – זה רק מוסיף טוב, ותבורכו.

ורדה קרן: היו"ר מיכאל מלכיאור: תודה.

ורדה קרן: יש פה נציגים של ארבעה משרדי ממשלה שונים.

ורדה קרן: אם אתם יכולים להתייחס איך אתם מתכוונים לעזור לתוכנית – אני מניח שזה גם מה שעורך-דין זרצקי רוצה לשמוע.

ורדה קרן: בבקשה.

ורדה קרן: רפי בן-חור: שמי רפי בן-חור, סמנכ"ל בכיר במשרד התיירות.

ורדה קרן: היו"ר מיכאל מלכיאור: אם כך, יש כאן חמישה משרדי ממשלה.

ורדה קרן: אני מוסיף את התיירות – אגב, מרכיב חשוב פה.

ורדה קרן: רפי בן-חור: אני מבקש לומר – לפני ההתייחסות לפעילות של הגוף, הארגון הזה, והקשר של משרד התיירות לארגון הזה.

ורדה קרן: אני חושב שהוועדה צריכה לצאת בקריאה לכל בתי-הספר התיכוניים בארץ לחזור ולהביא לירושלים את התלמידים שלהם.

ורדה קרן: מה שקורה כרגע – בסטטיסטיקות שנעשות – לא כל כך אוהבים לבוא לבקר בירושלים.

ורדה קרן: היו"ר מיכאל מלכיאור: סליחה, בנושא הזה אנחנו מטפלים הרבה, ואני מסכים איתך, אבל לא זה הנושא.

ורדה קרן: יש לנו זמן מאוד מוגבל.

ורדה קרן: רפי בן-חור: נקודה שנייה – בהקשר לתלמידי בר ובת מצווה שמגיעים לישראל, יש למשרד התיירות השנה תוכנית לערוך אירוע מרכזי גדול שבו ינוקזו תלמידים יהודים מכל רחבי העולם – אירוע גדול-ממדים – ומשיחות שהיו לי עם עורך-דין זרצקי, אנחנו נשמח מאוד שמערכת "גשר של זהב" תשתלב בתוך זה.

מיכאל מלכיאור: זוהי התוכנית ליום ירושלים?

מיכאל מלכיאור: רפי בן-חור: אני הייתי מציע לעורך-דין זרצקי לבדוק טוב טוב.

מיכאל מלכיאור: תודה לאל, בתי המלון בתקופת יום ירושלים – לפניה ואחריה – עמוסים מאוד, בתפוסה מלאה.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: הזמנו כבר 400 חדרים, סגרנו.

מיכאל מלכיאור: רפי בן-חור: בסדר, אתה מדבר על אלף פה, אלף שם.

מיכאל מלכיאור: צריך מאוד להיזהר, לבדוק את כל הדברים האלה וללכת על גשר של ברזל – לא רק על גשר של זהב.

מיכאל מלכיאור: אלה דברים שהם obvious שצריך לטפל בהם.

מיכאל מלכיאור: התוכנית הזאת נשמעת לי פנטסטית – הקשר בין קהילות וכו' – ואני שואל ותוהה מדוע בישיבה כזאת לא נמצאים נציגים של הסוכנות היהודית, הנוער והחלוץ.

מיכאל מלכיאור: אני בעבר הייתי שליח עלייה בחוץ-לארץ – יש הרבה מאוד JCC-ים שאפשר לעשות את הפעילויות האלה, וחבל שזה נעשה בצורה ספורדית, כך נראה לי.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה יכול להביא לאיזשהו פספוס, וחבל, מכיוון שיש ארגון עם מאות שליחים של הנוער והחלוץ ברחבי העולם, את הפעולות האלה אפשר לעשות כדבר מובן מאליו.

ניצב בדימוס מיקי לוי: אנחנו נשמח אם משרד התיירות יזמין אותנו לישיבה כזאת ויוביל את הדגל – אני משוכנע שיהודה והחברים יתרמו את חלקם.

ניצב בדימוס מיקי לוי: רפי בן-חור: מה שאני כיוונתי לומר, שזאת פעילות שלגביה היה צריך לשאול את הנוער והחלוץ ואת הסוכנות היהודית, ואז יכול להיות שהפעולה לא תהיה עם חמישה, או עם עשרה או עם 20 בתי-ספר, אלא היא תהפוך להיות פעולה לאומית.

ניצב בדימוס מיקי לוי: יכול מאוד להיות שעורך-דין זרצקי זה החלוץ, זה הנחשון, והוא למעשה יוביל את כל המערכת ללכת אחריו.

ניצב בדימוס מיקי לוי: היום המציאות היא שאנחנו הגענו למסקנה שזה דבר מאוד הכרחי, מאוד חשוב – הקשר בין נוער יהודי בעולם לבין נוער יהודי פה בישראל – הוא קשר הכרחי וחשוב, אבל אם אנחנו מדברים על מדינה גדולה עם כל כך הרבה משאבים שמושקעים ברחבי העולם, אני חושב שזאת פעולה שצריכה להפוך להיות פעולה לאומית, שצריכים להיות שותפים לה הסוכנות היהודית, הנוער והחלוץ, ולא רק פעולה פרוביזורית, כי כך זה נראה – פעולה ספורדית שקיימת כרגע ב- 10-15 בתי-ספר.

ניצב בדימוס מיקי לוי: היו"ר מיכאל מלכיאור: תודה.

ניצב בדימוס מיקי לוי: לא בדיוק הבנתי איך אתם תומכים בתוכנית, ואם אתם תומכים בתוכנית.

רפי בן-חור: אני לא יודע מי תומך במי בתוכנית.

רפי בן-חור: במסגרת חגיגות ה-60, אנחנו עורכים מספר אירועים גדולים שיהיו בשנת ה-60, כמובן בכפוף לתקצוב.

רפי בן-חור: אחת מהן זו פעולת אירוע בין-לאומי של בר מצוות מכל רחבי העולם בישראל, בירושלים.

מיכאל מלכיאור: מתי זה יתקיים?

מיכאל מלכיאור: רפי בן-חור: אנחנו מדברים על תקופת הקיץ מכיוון שזאת התקופה שבני הנוער האלה נמצאים בחופשה, והם יכולים להגיע.

מיכאל מלכיאור: הם לא נמצאים בחופשה ביום ירושלים.

מיכאל מלכיאור: את כל הדברים הללו צריך לקחת בחשבון.

מיכאל מלכיאור: אלה דברים שלמעשה הופכים את העסק מתיאורטי למעשי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על אירוע גדול שייערך, בעזרת השם, בשנה הבאה בחסות שר התיירות בירושלים, שבו יגיעו אלפי בני נוער יהודים מרחבי העולם – בני ובנות נוער – לחגוג כאן את הבר ובת מצווה שלהם.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: האם יש התייחסות של משרדים אחרים?

מיכאל מלכיאור: רות דהן: שמי רות דהן, אני נציגת משרד הקליטה, אגף בכיר לעידוד עלייה לתושבים חוזרים.

מיכאל מלכיאור: הגעתי במקום המנהלת שלי, מרב שגיא יהודיין.

מיכאל מלכיאור: עורך-דין זרצקי היה אצלנו לפני כמה זמן והציג בפנינו את התוכנית הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מטפלים בנושא, בודקים את האפשרויות איך אפשר לסייע, והיום בשעה 13:00 יש לך ישיבה עם משנכ"ל המשרד שלנו.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: היא נדחתה.

מיכאל מלכיאור: רות דהן: הבנתי שזה בהילוך גבוה, שמטפלים בזה.

מיכאל מלכיאור: יהודה זרצקי: אני רץ אחרי זה כבר חצי שנה.

מיכאל מלכיאור: רות דהן: האגף שלנו – של עידוד עלייה – הוקם רק לפני כמה חודשים, כך שאנחנו בודקים את האפשרויות.

מיכאל מלכיאור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אני מציע כך.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הבאה צריכה להתחיל בעוד שמונה דקות, אנחנו רוצים עוד לשמוע את חבר הכנסת סילבן שלום, שהגיע בינתיים – ברוך הבא.

סילבן שלום: ברוך הנמצא.

סילבן שלום: היו"ר מיכאל מלכיאור: אני רוצה בכל זאת לעשות סיכום ביניים.

סילבן שלום: זוהי תוכנית מעניינת.

סילבן שלום: אין לנו פה דרך לבדוק את ההיתכנות של הדברים.

סילבן שלום: יש גם אפשרות- אומרת לי מנהלת הוועדה – אם מדובר בצעירים בני 12-13, הם יכולים לגור גם בבתים פרטיים.

סילבן שלום: להפך, זה עוד יותר מחבר את הילדים ביחד.

סילבן שלום: אנחנו ראינו פה, ואני אקבל זאת גם כהחלטה של הוועדה – שמענו וראינו תוכנית שהיא נראית מאוד נחוצה – גם לציונות, גם למרכזיותה של מדינת ישראל וירושלים בתפיסה היהודית, עם אנשים מאוד חשובים שהם חיילים ומתחברים לתוכנית, וקודם כול עם הרבה נוער.

סילבן שלום: אנחנו רוצים לברך את עורך-דין זרצקי ואת כל העושים במלאכת הקודש, שיצליחו - אם בשנה הזאת יביאו 3,000 צעירים, זה פשוט נראה נפלא, ואנחנו קוראים בכל לשון של קריאה למשרדי הממשלה – חמשת המשרדים הנוכחים, והסוכנות הנהדרת - - - יהודה זרצקי: ב- ה"א או ב- עי"ן?

סילבן שלום: היו"ר מיכאל מלכיאור: היום, בעי"ן.

סילבן שלום: אם הם יתמכו – נהפוך את זה ל- ה"א, אבל זה צריך להיות אינטרס של כל הגורמים לעבוד ביחד – אם בתאריך זה או בתאריך אחר, את זה אתם תסכמו ביניכם, אנחנו לא יכולים באופן אופרטיבי להיכנס לפרטים האלה.

סילבן שלום: אני בהחלט קורא למשרדי הממשלה לשתף פעולה ולראות איך התוכנית הזאת משתלבת עם תוכניות ה-60 שנה למדינת ישראל.

סילבן שלום: זה אומנם צריך להיות כל השנים, אבל 60 שנה זה תירוץ טוב למה לתת לזה דגש השנה.

סילבן שלום: אני רוצה להזכיר שבשנים האחרונות יזמנו שינוי מאוד גדול ביחס לבואו של נוער מהתפוצות וצעירים מהתפוצות – קודם כול, דרך תוכנית "תגלית".

סילבן שלום: למעשה, עשינו מהפכה מאז שהתחלנו את תוכנית "תגלית" בסתיו שנת 99' – היתה לי הזכות לפתוח ולהתחיל את התוכנית מטעם ממשלת ישראל, להיות יושב-ראש שלה בחמש השנים הראשונות.

סילבן שלום: אנחנו פשוט הבאנו למהפכה – אם פעם היו באים 10% מבני הנוער בתפוצות, היום מדובר על למעלה מ- 50% בכל שנתון.

סילבן שלום: אלה ממש מספרים, ואנחנו יודעים ממחקר שזה משנה גם את גישתם לא רק למדינה אלא בכלל לזהותם היהודית ולדברים שדיבר עליהם חבר הכנסת הלפרט.

סילבן שלום: אני חושב שהתוכנית הזאת יכולה להשתלב מאוד מאוד יפה במגמה הכללית שיש לעולם היהודי, ואני מקווה שכולם ייענו לקריאה הזאת.

סילבן שלום: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

סילבן שלום: סילבן שלום: תודה.

סילבן שלום: בוקר טוב לכולם.

סילבן שלום: אני מתנצל – למרות שלקחתי בחשבון שעה, זה לקח לי שעה וחצי, בגלל חוסר אפשרות של כניסה מהמחסום, ואני ממש מתנצל על כך שלא הגעתי בזמן.

סילבן שלום: פרשת "בשלח" בעצם מוציאה אותנו ממצרים בדרכנו לארץ כנען.

שמואל הלפרט: סליחה.

שמואל הלפרט: כשמדברים על פרשת השבוע, כדאי לפחות לחבוש כיפה – משום כבוד הפרשה.

שמואל הלפרט: היו"ר מיכאל מלכיאור: הרב הלפרט, כל אחד יפעל בדרכו.

סילבן שלום: הרב הלפרט, אל תעשה "מיילג' " עכשיו בשביל השידור.

סילבן שלום: עם כל הכבוד, אני שומר מסורת לא פחות ממך, ואני בוחר לעצמי איך לעשות את זה, אז אני מודה לך.

שמואל הלפרט: צריכים לכבד את פרשת השבוע ולחבוש כיפה.

שמואל הלפרט: סילבן שלום: אז קיבלת, ראו אותך עכשיו, כולם מבסוטים, כל בני-ברק שמעה אותך.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: בבני-ברק לא מסתכלים בטלוויזיה.

שמואל הלפרט: סילבן שלום: מאה אחוז, אבל כנראה שיש להם טלוויזיה בארון שם, אחרת לא היית מדבר.

רפי בן-חור: אבל בבני-ברק לא יודעים שבנית בית-כנסת גדול בבאר שבע על-שם אביך זכרו לברכה.

רפי בן-חור: סילבן שלום: למה רק אחד?

רפי בן-חור: בניתי שניים – יש גם אחד ברמת-גן, שניהם על-שם אבי.

רפי בן-חור: יהודה סקר: אני גרתי כסטודנט בבית שבו אביך זכרו לברכה נרצח.

רפי בן-חור: סילבן שלום: יש כולל על-שם אבי, אבל מה זה משנה.

רפי בן-חור: הוא מדבר.

רפי בן-חור: רפי בן-חור: ואמך ממשפחה דתית.

רפי בן-חור: סילבן שלום: אני לא צריך לקבל שום הטפה בעניין הזה.

רפי בן-חור: היו"ר מיכאל מלכיאור: אנחנו ממש לא צריכים המלצות לחבר הכנסת סילבן שלום.

רפי בן-חור: יהודה זרצקי: אני מציע שנגשר עם "גשר של זהב".

רפי בן-חור: סילבן שלום: מצוין, קיבלנו.

רפי בן-חור: בכל מקרה, אנחנו בעצם מדברים על יציאת מצרים, וצריך לזכור גם את הכניסה למצרים.

רפי בן-חור: הכניסה למצרים, בהגעתם של יעקב וילדיו – בעצם בעקבות יוסף – מצביעה מראש ומחברת את שני הדברים יחד, ואני אסביר.

רפי בן-חור: יוסף ירד מצרימה, הורד מצרימה, בגלל מלחמת אחים; בגלל העובדה שהוא עצמו חזה בחלומותיו שהשמש, הירח ו-11 הכוכבים משתחווים בפניו, וכמובן בהמשלה: אביו, אמו ו-11 אחיו; הדבר הזה שהוביל למלחמת האחים הראשונה של בני ישראל הראשונים, הוביל בעצם לגלות, והגלות הזאת מביאה אותנו למחשבה שחוסר האחדות תמיד יעלה לנו במחיר כבד, של גלות וחורבן בית.

רפי בן-חור: יוסף – אם נחליף את סדר האותיות, נקבל את המילה "פיוס", ולא סתם יוסף קיבל שני שבטים, הוא היחידי שזכה להם: גם מנשה וגם אפרים.

רפי בן-חור: "פיוס" בגימטריה שווה בדיוק ל"ציון"; כי אם יש לנו פיוס פנימי בעם – ותכף אגיע גם לעניין הזה – יש לנו את ציון.

רפי בן-חור: אבל, גם המילה "'קנאה" שווה ל"ציון", כי אם יש לנו קנאה פנימית ומלחמת אחים – אין לנו ציון, ועל זה חרבה ירושלים.

רפי בן-חור: כאן, כאשר משה מגיע לפרעה, הוא שואל אותו: מי ומי בהולכים איתכם?

רפי בן-חור: הוא אומר: נערינו, זקנינו, נשים וטף – כולם.

רפי בן-חור: ואז שואלים: למה?

רפי בן-חור: הרי יש זקנים, יש כאלה שלא יכולים לסחוב, הם כבר עבדים הרבה שנים, שיישארו.

רפי בן-חור: זה הנושא של האחדות.

רפי בן-חור: זה הנושא שבעצם מדבר גם על העתיד, אבל גם על השורשים, גם על העבר.

רפי בן-חור: כשלוקחים את הזקנים – והגדת לבנך ביום ההוא – צריכים לספר תמיד גם את התלאות שהיו לבני ישראל; לא רק את העתיד הטוב כשנגיע לארץ כנען, והיום יש לנו את מדינת ישראל, וכדומה.

רפי בן-חור: צריך תמיד לדבר גם על העבר, גם על המורשת ועל המסורת, ולכן הנושא של כולם יחד הוא תמיד נושא מרכזי - גם האנשים המבוגרים וגם האנשים הצעירים.

רפי בן-חור: כמובן, כאשר יצאו ממצרים, החלו הספקות.

רפי בן-חור: "סיר הבשר".

רפי בן-חור: קודם כול, איך אנחנו נעבור את הים?

רפי בן-חור: אין לנו מים; אין לנו מה לשתות; ופתאום מדברים על מלחמה בעמלק.

רפי בן-חור: מה כל העניין של להילחם בעמלק?

רפי בן-חור: הקב"ה לא יכול למחות את עמלק מייד?

רפי בן-חור: מה כל העניין הזה?

רפי בן-חור: המלחמה בעמלק נועדה לדבר אחד.

רפי בן-חור: "עמלק" בגימטריה שווה בדיוק ל"ספק", מלחמה בספק.

רפי בן-חור: יש ספק האם אנחנו נעבור את הים או לא נעבור את הים; האם הקב"ה יציל אותנו מהמצרים שרודפים אחרינו, אם לאו; האם יהיו לנו מים לשתות או לא; האם הקב"ה יתן לנו את המים או לא יהיו מים.

רפי בן-חור: העניין של הספק הוא דבר שצריכים להילחם בו כל הזמן.

רפי בן-חור: ונשאלים למה היה צריך משה רבנו, יחד עם חוּר ואהרון – וכאן אני מגיע אליך, בן-חור – חוּר ואהרון צריכים תמיד לאחוז את ידיו של משה כלפי מעלה.

רפי בן-חור: מה העניין?

רפי בן-חור: אם הוא מרים את הידיים – מנצחים, ואם הוא מוריד – מורידים?

רפי בן-חור: כאשר הוא מרים את הידיים למעלה – לאן כל עם ישראל מסתכל?

רפי בן-חור: למעלה, והוא יודע מאיפה זה מגיע.

רפי בן-חור: לכן, העניין של המלחמה בעמלק נועד לשני דברים: להסרת הספק, כל הזמן.

רפי בן-חור: הציווי למלחמה בעמלק הוא הציווי למלחמה בספק: האם הקב"ה יכול להציל אותנו, האם הוא יכול לעזור לנו, האם הוא בעצם הגורם שאליו צריכים לפנות.

רפי בן-חור: וכאשר אתה לא יודע איפה, תזכור – מנצחים כשמרימים את הידיים למעלה.

רפי בן-חור: למעלה - צריכים גם להסתכל כלפי מעלה.

רפי בן-חור: היו רבים שרצו בעבר להשמיד אותנו, היו ממלכות אדירות.

רפי בן-חור: כולם נעלמו כלא היו.

רפי בן-חור: שושלת פרעה, אחרי כן אנטיוכוס, אחרי כן נבוכדנצאר מלך בבל, אחרי כן תגלת פילסר של אשור, ואחשוורוש של פרס ומדי, והמן – כולם ביחד נעלמו כלא היו, והעם היהודי חי לנצח, כי כל הזמן הוא מצוּוה לשני דברים.

רפי בן-חור: הוא מצוּוה לאחדות הפנימית, כדי שתהיה גם מורשת העבר וגם החינוך של העתיד, והוא מצוּוה להילחם בספק – הוא מצוּוה להאמין בקב"ה.

רפי בן-חור: וכל אחד - מקנן בלבו תמיד ספק האם הוא יכול לעשות משהו, האם הוא מסוגל, האם זה בטוח לעשות.

רפי בן-חור: עניין הציווי של המלחמה בעמלק הוא הציווי של המלחמה בספק.

רפי בן-חור: וכאן, כאשר בני ישראל, היה להם את הספק בשלבים הראשונים, הם קיבלו כמובן מייד את הניסים, והניסים האלה באים רק כאשר יש את האחדות.

רפי בן-חור: ולכן, האחדות הזאת של עם ישראל וגם האחדות בין חבר הכנסת הלפרט לביני – היא חשובה מאוד, ובסופו של דבר אחדות העם היא האחדות שתוביל אותנו קדימה, אמן, בעזרת השם, כן יהי רצון.

רפי בן-חור: היו"ר מיכאל מלכיאור: תודה.

רפי בן-חור: אנחנו לא מוחאים כפיים פה, אבל אנחנו מצטרפים לכוונה מאחורי מחיאות הכפיים.

רפי בן-חור: קודם כול, היו פה כמה גימטריות מיוחדות מאוד שלא שמעתי אותן אף פעם, אני חושב שזה הוסיף עוד תיבול לדבר המרכזי.

רפי בן-חור: אנחנו כולנו מכירים את השיר שבא מהמשנה "וכי ידיו של משה עושות מלחמה".

רפי בן-חור: אני רוצה להזכיר שיש לנו בעיה בנושא שדיבר עליו חבר הכנסת סילבן שלום לגבי הפילוג, ותמיד להיאחז בדבר שלילי – כבר כשיצאו ממצרים, כתוב שיצאו ממצרים באחדות.

רפי בן-חור: אבל כשהגיעו לים, שזה היה שבוע לאחר מכן, כתוב בתורה – וזאת הפרשה שלנו – המים להם חֹמה.

רפי בן-חור: כתוב: המים להם חמה, בלי ו"ו, כלומר חֵמָה, כעס.

רפי בן-חור: כתוב שהקב"ה כבר כעס.

רפי בן-חור: למה הקב"ה כעס?

רפי בן-חור: כי הם כבר עשו מפלגות שונות, עד שהגיעו לים.

רפי בן-חור: פה, מפלגות זה הכול באחדות, הכול בידידות – כחלק מכנסת ישראל, אבל אנחנו בהחלט מאמצים את דבריו של חבר הכנסת סילבן שלום.

רפי בן-חור: יהי רצון שבשבוע הזה של פרשת שירה ושל "בשלח" – נדע להסתכל כלפי מעלה ולהתאחד בדברים המרכזיים שאנחנו נלחמים עבורם.

רפי בן-חור: אנחנו חייבים לסיים את הישיבה.

רפי בן-חור: אני מודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

שמואל הלפרט: אני רוצה לומר לידידי חבר הכנסת סילבן שלום, שלא התכוונתי חלילה לפגוע בו אישית.

שמואל הלפרט: לא היתה שום כוונה כזאת.

שמואל הלפרט: פשוט משום כבוד התורה, כבוד דברי תורה שאומרים.

שמואל הלפרט: אני רוצה להזכיר שלפני כמה ימים ראיתי את הנשיא בוש נכנס להיכל הזיכרון ב"יד ושם", הוא גם חבש כיפה.

שמואל הלפרט: בכלל, אולי כדאי שאנחנו נלמד גם מהאמריקנים.

שמואל הלפרט: על הדולר כתוב: In God We Trust, ולא מתביישים.

יהודה זרצקי: לכן, "גשר של זהב" יעשה גשר לכל חברי הכנסת – מימין ומשמאל.

יהודה זרצקי: אנחנו מבקשים מהוועדה המלצה להכרה בכך כמפעל ממלכתי.

יהודה זרצקי: אנחנו מבקשים – מה שאגף לקשרי חינוך ישראל תפוצות עשה, לעשות את זה, לכלול את זה בחגיגות שנת ה- 60.

יהודה זרצקי: תודה.

יהודה זרצקי: היו"ר מיכאל מלכיאור: אנחנו כללנו את רוב הדברים האלה בהחלטה שכבר קיבלנו לפני עשר דקות.

יהודה זרצקי: תפסת מרובה לא תפסת.

יהודה זרצקי: תודה.

יהודה זרצקי: היו"ר מיכאל מלכיאור: אנחנו נקיים מעקב אחרי הדברים.

יהודה זרצקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.