ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 342, 2008-01-08 12:00

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: ברשות עמיתיי יושבי הראש של הוועדה לזכויות הילד, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת העבודה, רווחה ובריאות, חברת הכנסת מרינה סולודקין שפעילה בכל הוועדות שלנו ומייצגת את כל הנושאים שלנו, אני רוצה לפתוח ישיבה חגיגית.

מיכאל מלכיאור: כאשר דברים חוזרים על עצמם והופכים להיות טקסיים, יש תמיד סכנה שאנחנו נשכח את המשמעות העמוקה של התכנים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה במדינת ישראל חיים על טקסיות, על סיפורים ונרטיביים שחוזרים על עצמם, ושמחיים מציאות של העם במשך ההיסטוריה.

מיכאל מלכיאור: פה לא מדובר בעניין טקסי שחוזר על עצמו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה מדברים על מציאות של חיי הילדים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקבלים את הדוח גם עם נתונים חיוביים וגם עם הרבה מאוד בעיות, אתגרים, תלוי איך מסתכלים על זה.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד, שאני מתרגש שד"ר קדמן וכל הצוות הנפלא שלו לא רק מציגים לנו את הנתונים, אלא יומיום, שעה-שעה עובדים על מנת לשפר, לשנות, ולתקן את המציאות של הילדים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד שבכל התפקידים שלי, בעבר בתפקיד יו"ר הוועדה למעמד הילד והיום בראשות של ועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת, אני רואה את המקצועיות, את הידע, את הנמרצות, את העקשנות, את מסירות הנפש של המועצה הלאומית לשלום הילד, כמרכיב מרכזי בעבודה שלנו במעקב היומיומי ובעבודה החקיקתית.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה בהזדמנות הזו להודות להם.

מיכאל מלכיאור: נקודה אחת שהיא הדבר הבולט ביותר בדוח השנתי, היא שאנחנו יותר ויותר הופכים להיות חברה של ילדים שהם בפנים וילדים שבחוץ.

מיכאל מלכיאור: כמות הילדים שבחוץ, מכל מיני כיוונים: קבוצה גדולה של ילדים בסיכון, 330,000 ילדים – מספר שאני לא יכול לקלוט אותו אפילו כנתון סטטיסטי.

מיכאל מלכיאור: מדינת ישראל, מדינה כל כך קטנה, לא יכולה להרשות לעצמה שקרוב ל-20% מהאוכלוסייה של הילדים שלנו יהיו במצב של סיכון.

מיכאל מלכיאור: זה דבר בלתי נתפס, בלתי נסבל - מעבר לזה, יש ילדים בלי זהות, בלי מעמד.

מיכאל מלכיאור: מדובר בקשת רחבה של ילדים, ילדים שחיים במזרח ירושלים, נופלים בין הכיסאות ולא זוכים לרווחה ולחינוך.

מיכאל מלכיאור: הילדים האלו לא מקבלים הרבה דברים שהם מחויבים לקבל על פי חוק.

מיכאל מלכיאור: מדובר גם בילדים שעלו לפה מארץ אחרת, אבל בגלל כל מיני מצבים של החוק הישראלי, אין להם מעמד.

מיכאל מלכיאור: אלה ילדים בלי מעמד.

מיכאל מלכיאור: הם בעצם לא קיימים.

מיכאל מלכיאור: מעבר לזה, יש ילדים שהם בחוץ מסיבות אחרות.

מיכאל מלכיאור: יש מעמד נחות של ילדי ערביי ישראל.

מיכאל מלכיאור: יש מעמד נחות עוד יותר של ילדים שלא רשומים בשום מקום, והם כאילו לא קיימים בכלל.

מיכאל מלכיאור: בנוסף, אנחנו חיים במציאות בה יש פליטים, שעוברים יומיום את הגבול.

מיכאל מלכיאור: לחלק מהם יש ילדים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לוקחים אותם ולילה אחרי זה מורידים אותם בבאר שבע עם צו גירוש, שאף אחד לא לוקח ברצינות, ואולי טוב שכך.

מיכאל מלכיאור: לאף אחד אין אחריות עליהם, לא על החינוך שלהם – על אף שהחוק מחייב לתת להם חינוך מהיום הראשון - לא על הבריאות שלהם, לא על הרווחה שלהם ולא על הקיום שלהם.

מיכאל מלכיאור: אלה ילדים שאינם קיימים.

מיכאל מלכיאור: יש גם ילדים של המגזר הבדואי הלא מוכר.

מיכאל מלכיאור: אלה ילדים שנמצאים בחוץ.

מיכאל מלכיאור: הם בעצם לא קיימים.

מיכאל מלכיאור: אין להם כתובת, אין להם זהות, אין להם קיום.

מיכאל מלכיאור: ההדגשה הזו של הדו"ח מהרבה מאוד זוויות שונות של התחום, זו הדגשה חשובה.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, זה הציווי הראשון שלנו כמדינה יהודית.

מיכאל מלכיאור: אני כולל במדינה היהודית גם את ידידתי נאדיה, שהיא ערבייה-נוצרייה, אבל באה מהעמדה שלה לאותו מקום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שהמצב הזה יימשך.

מיכאל מלכיאור: זו לא מדינה יהודית.

מיכאל מלכיאור: זה יפה מאוד שאנו מבקשים מהפלסטינים להגדיר אותנו כמדינה יהודית, אבל בואו נתחיל להגדיר לעצמנו מהי מדינה יהודית, ואיך אנחנו מתייחסים לאחר.

מיכאל מלכיאור: יש פה הרבה מאוד אחרים, ויש פה גם אחריות.

מיכאל מלכיאור: זה הרושם הראשוני שלי מהדפדוף הראשוני של בדוח.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות ליצחק קדמן על סיוע עצום שקיבלתי ממנו בעת חקיקת החוק, שמדבר על החובה לתת 12 שנות לימוד חובה בישראל.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שוודאי יעזור ל-20,000-30,000 ילדים שמפליטים אותם אל מחוץ למערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: בזכות החוק הזה, בעזרת השם, תוך 4 שנים כולם יהיו בתוך המערכת, במסגרות המתאימות.

מיכאל מלכיאור: חוץ מה-20,000-30,000 האלה זה משפיע על עוד 100,000 ילדים.

מיכאל מלכיאור: בלי הסיוע, הנמרצות והעידוד של יצחק בשעות ייאוש, לא הייתי יכול להעביר את זה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול את עמיתי, האם הם רוצים להגיד גם כן משהו כהקדמה כללית.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: תרשו לי כאחת שמלווה את המועצה לשלום הילד מאז שהוקמה, לשבח אותה.

נאדיה חילו: לא תמיד אנחנו פוגשים מערכות חברתיות, שבצורה מאוד אינטנסיבית ועקבית עוקבים אחרי נושא.

נאדיה חילו: המעקב שלהם לא רק מתחיל ומסתיים בפרישת נתונים שנתיים.

נאדיה חילו: הלוואי שיכולתי להסתכל על היום הזה באופן חגיגי.

נאדיה חילו: יום זה בשבילי אינו יום חג.

נאדיה חילו: הליווי שלכם באמצעות חשיפת תופעות מסוימות ועוולות כלפי ילדים המצריכים שינוי, הוא גם בהצעת פתרונות, בליווי חקיקה, בהתערבות במערכות שלטון, מערכות מקצועיות, כדי לנסות ולמצות את היעד העיקרי – טובת הילדים.

נאדיה חילו: נתוני הדוח הם נתונים קשים.

נאדיה חילו: גם אם פה ושם יש נקודות אור, נקודות החושך רבות יותר.

נאדיה חילו: מדובר על 840,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני, ותופעות חריגות ושוליות חברתית של ילדים.

נאדיה חילו: לנו ברור היום ובעבר, שאי אפשר להצביע על כך שישנה מדיניות ממשלתית ברורה לטווח ארוך.

נאדיה חילו: אין אסטרטגיה בנושא של מעמד הילדים, וראייה של ילדים כאזרחים קטנים שצריכים התייחסות ספציפית במדינות ותכנון לטווח ארוך.

נאדיה חילו: אנחנו עדיין לא רואים את זה.

נאדיה חילו: זה נכון שאנחנו רואים פה ושם התערבויות מסוימות, שהן כיבוי שריפות, מעט תקציבים לחינוך, מעט תקציבים לרווחה, מעט תקציבים לנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים וילדים בסיכון, אבל לא זאת אמורה להיות המגמה אם רוצים שהשנתון הזה בשנה הבאה ובשנים לאחר מכן יכלול נתונים אחרים, ונוכל לומר שזהו יום חגיגי שמצביע על עלייה מסוימת במעמד הילדים, במתן פתרונות באופן אוניברסאלי, וגם במתן פתרונות לילדים עם צרכים מיוחדים על כל המגוון של הצרכים.

נאדיה חילו: השותפות הזו של ראשי הוועדות, וגם השותפות האינטנסיבית עם המועצה לשלום הילד, שמלווה אותי כל השנה, אמורה להשתקף לא רק בדיון חד פעמי.

נאדיה חילו: אני פניתי לוועדת הכנסת וביקשתי, שבמהלך השנה יהיה דיון לגבי הנושא של הילדים בתקציב, וקביעה ותכנון וראייה מערכתית בה מצבם של הילדים יתבטא.

נאדיה חילו: בכל סוגיה שתעלה לדיון בוועדת הכספים, יינתן היבט ייחודי להשלכות על אוכלוסיית הילדים.

נאדיה חילו: יו"ר הוועדה נענה לבקשה שלי.

נאדיה חילו: אני רוצה לשבח את יו"ר ועדת החינוך, שהוא רגיש באופן מיוחד לצרכים של הילדים.

נאדיה חילו: כל ועדה צריכה להיות עם עין בוחנת לגבי השלכת הסוגיות על מצב הילדים.

נאדיה חילו: רק כך נוכל לומר שהתקדמנו, ולו מעט, לקראת שנת 2009.

נאדיה חילו: התקציבים שנוגעים לילדים בשנת 2008, הם לא תקציבים שמבשרים שינוי, החל מהעוני ועד התופעות והצרכים האחרים: חברתיים,בריאותיים.

מיכאל נודלמן: ועדת העלייה, קליטה ותפוצות משקיעה הרבה זמן לדיונים במצב ילדים עולים.

מיכאל נודלמן: המצב שלהם קשה מאוד.

מיכאל נודלמן: אין אולפנים לילדים עולים.

מיכאל נודלמן: עכשיו החליטו שלא צריך אולפנים, ילדים נכנסים ישר לכיתה.

מיכאל נודלמן: כמה יכול ילד לחיות בכיתה בלי שפה?

מיכאל נודלמן: ילד יוצא לרחוב כי הוא לא רוצה לחיות בבית ספר, והרחוב קולט יותר מהר ילדים מאשר בית הספר.

מיכאל נודלמן: לכן, יש נשירה מבתי הספר.

מיכאל נודלמן: יש הרבה יותר ילדים עולים בסיכון מאשר ילדים אחרים.

מיכאל נודלמן: בנוסף, יש הרבה ילדים בלי מעמד.

מיכאל נודלמן: הרבה ילדים עולים, שהגיעו עם אפוטרופוסים, עם סבתא, לא מקבלים אזרחות והם פה כמו אנשים זרים.

מיכאל נודלמן: תודה למועצה לשלום הילד.

מיכאל נודלמן: הם עזרו לי עם החוק שדואג לזה שלא יהיו ילדים עולים בלי מעמד.

מיכאל נודלמן: בעוד שבועיים החוק צריך לעלות בכנסת.

מיכאל נודלמן: יש בעיות בריאות לילדים עולים.

מיכאל נודלמן: ההורים של הילדים העולים לא יודעים למי לפנות.

מיכאל נודלמן: בזמן האחרון חל קיצוץ בתקציבים בתחום הבריאות לילדים בבתי הספר.

מיכאל נודלמן: בבתי הספר אין אחיות, אין רופאים ואין ציוד כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: אנחנו רואים שילדים יותר שמנים, יותר חולים, כל שנה יותר ויותר.

מיכאל נודלמן: זה צריך להדליק לנו אור אדום, כי בריאות של ילד זו תשתית של האזרחים שלנו בעתיד.

מיכאל נודלמן: אם אנחנו לא משקיעים מספיק תקציבים בזה, אם ילדים לא יקבלו שירותי בריאות, אנחנו נקבל בעתיד דור אזרחים שאינם בריאים.

מיכאל נודלמן: אנחנו עושים הכל כדי לשפר את המצב של ילדי העולים.

מיכאל נודלמן: תודה גדולה למועצה הלאומית לשלום הילד.

אברהם רביץ: בימים אלו מדברים כאן על ביטול של חוק מסוים, חוק שחוקק לפני מספר שנים, ויש לי הצעה שאם יבטלו את החוק הזה, נחוקק חוק מקביל אחר.

אברהם רביץ: החוק שעומד להתבטל הוא חוק הדורות הבאים שחוקק לפני מספר שנים.

אברהם רביץ: הוא היה חלק ממעשה החקיקה בכנסת, אבל מצאו שאנחנו לא נמצאים שם, ולכן עומדים לבטל את החוק.

אברהם רביץ: יש הרבה מאוד חוקים שמטפלים בילדים ונוער, נוער בסיכון ומצוקות, אבל אין לנו חוק שמדבר על הדורות הבאים לטובה עלינו.

אברהם רביץ: אני מדבר על חוק כללי, שתפקידו יהיה לדאוג לכך שבכל חוק וחוק יושם דגש על השפעת החוק על הילדים.

אברהם רביץ: זה היה הרציונאל של החוק של הדורות הבאים.

אברהם רביץ: אני מדבר על הדורות הבאים במובן של אלה שיבואו.

אברהם רביץ: במקום דברי הקדמה, אני רוצה לברך את יצחק קדמן.

אברהם רביץ: אני קרוב ל-20 שנה חבר כנסת, ונדמה לי שהגוף האזרחי שקם ליד הכנסת במשך השנים האלו, היעיל ביותר והמשמעותי ביותר, הוא המועצה לשלום הילד.

אברהם רביץ: זה עד כדי כך, שאני יכול לשאול בשקט, מה היה קורה לולא היה לנו את הגוף הזה שבראשו עומד יצחק קדמן בעקשנות, בחריצות, בנחישות, ולפעמים עם הרבה רוע שהוא שופך על מי שצריך.

אברהם רביץ: אני לא יודע איך היינו נראים.

אברהם רביץ: ברוך יהיה.

אברהם רביץ: אני רוצה להעמיד בפניכם דילמה.

אברהם רביץ: אני רואה את תפקידנו בכלל, ואת תפקיד ועדת העבודה, הרווחה והבריאות וכל מוסדות הרווחה, כאבא של הילדים.

אברהם רביץ: אלה ילדים שאין להם אבא ואמא, ולפעמים ילדים שיש להם אבא ואמא ושם הבעיה.

אברהם רביץ: אנחנו צריכים לראות עצמנו כלוביסטים של הילדים.

אברהם רביץ: אנחנו חייבים להיות לפה לילדים כאנשים עצמאיים.

אברהם רביץ: ילד הוא איש.

אברהם רביץ: זו אחת המהפכות הגדולות של העידן המודרני.

אברהם רביץ: ילד הוא איש, וכך צריך לראות אותו.

אברהם רביץ: זקני ירושלים היו אומרים, שבירושלים אין ילדים.

אברהם רביץ: יש יהודים קטנים ויש יהודים גדולים.

אברהם רביץ: גם הקטנים נראים כבר כמו יהודים, לפי איך שהם לבושים.

אברהם רביץ: אני רוצה להעמיד בפניכם דילמה שעמדה במרכז הוועדה.

אברהם רביץ: אני מעמיד את זה ממש בתחילת דבריי, והייתי רוצה לקבל התייחסות.

אברהם רביץ: אנחנו דנו בוועדה וגם החלטנו לגבי נושא שנמצא בדילמה אידיאולוגית וקורע את התקציב לגזרים.

אברהם רביץ: יש הגדרה לא ברורה של ילדים בסיכון.

אברהם רביץ: ההגדרה הכללית אומרת שצריכים לעשות משהו.

אברהם רביץ: לא יודעים מה לעשות.

אברהם רביץ: קיימות אלטרנטיבות שונות.

אברהם רביץ: האלטרנטיבה הידועה היא טיפול במסגרת פנימייתית, כאשר יש להוציא את הילד בהתאם להחלטות מקצועיות.

אברהם רביץ: לאחרונה, מבחינת תפיסת עולם אידיאולוגית ואני לא רוצה לייחס את זה לתקציב דווקא, באו ואמרו כי במקום הפנימיות יש להעדיף את הטיפול בקהילה.

אברהם רביץ: הדבר הוא לא כל כך פשוט.

אברהם רביץ: משרד האוצר משתדל לאזרח את העניין הזה עם הרבה פיתויים לראשי העיריות, הוא נותן להם כספים, ואומר: לא ניקח מכם כספים, ואת אותם הכספים המיועדים לפנימיות ישמשו לטיפול בתוך הקהילה, וזה יהיה הרבה יותר זול.

אברהם רביץ: מבחינת תפיסת העולם, אם הילד יכול להישאר בבית עם ההורים עם סיוע, זה עדיף.

אברהם רביץ: אין כמו הורים, אין כמו אמא, אין כמו אבא, גם כאשר יש בעיות.

אברהם רביץ: יש הרבה משפחות הזקוקות להדרכה, ליווי וסיוע, ואת זה עושים בקהילה.

אברהם רביץ: אני מכיר את הנושא הזה.

אברהם רביץ: מילאתי תפקיד במשרד הרווחה, ואני יודע שהדילמה היא מאוד קשה.

אברהם רביץ: אנחנו לא סומכים על החלטות של משרד האוצר.

אברהם רביץ: אם אנחנו לא ניתן את הטיפול הראוי ונחכה שכספים ילכו לכאן, אין לנו ביטוח שאכן ייעשו פעולות מתאימות במסגרת הקהילה, שעדיפה מבחינה תקציבית ונפשית.

אברהם רביץ: זו אחת הדילמות הקשות שעומדות לפנינו.

אברהם רביץ: אנחנו ערכנו מספר דיונים בוועדה וגם החלטנו על כך, וישנו גם חוק שעומד בדרך ואינו זז לביצוע בגלל הדילמות הקיימות.

אברהם רביץ: אני לא רוצה להמשיך בדבריי, כי בוודאי הדברים האלה יעלו, אם לא במסגרת של היום במסגרות אחרות.

אברהם רביץ: אחת הבעיות הקשות, היא מה באמת עושים עם הילדים בסיכון.

מיכאל מלכיאור: הצטרפו אלינו חברי כנסת רבים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר, שזאת לא ישיבה שאנחנו נדון בה בכל הדברים הכתובים בדו"ח.

מיכאל מלכיאור: זו לא המטרה של הישיבה הזו.

מיכאל מלכיאור: זו ישיבה בה תהיה הצגת דברים על ידי ד"ר קדמן, הצגת הנתונים והתייחסות מאנשים שביקשנו מהם להתייחס, במיוחד מהילדים שנמצאים פה.

מיכאל מלכיאור: ככל שנספיק כן ייטב.

מיכאל מלכיאור: לפני שאני נותן את זכות הדיבור לחתן השמחה, אני רוצה להציג בפניכם אישה מאוד מיוחדת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קוראים יומיום על פילנתרופים בישראל.

מיכאל מלכיאור: יש פילנתרופיה של אנשים שרוצים להיות בתפקיד כזה או אחר, או לקדם את עצמם ולפטור עצמם מכל מיני דברים, אבל יש פילנתרופיה אידיאליסטית, שהיא מודל לכל הפילנתרופיה היהודית הנשגבת ביותר.

מיכאל מלכיאור: מי שמייצג אותה היא אישה קטנה גדולה, לין שוסטרמן, שהגיעה לכבוד הישיבה הזו מארצות הברית.

מיכאל מלכיאור: היא נמצאת בכל מקום בו יש ילד בסיכון בישראל, ילד שנפגע, ילד שצריך יד.

מיכאל מלכיאור: היא לא עושה זאת במקום הממשלה, שזו אחת מהבעיות עם פילנתרופיה, אלא להראות לממשלה איך אפשר לעשות דברים, ולחייב את הממשלה לקחת אחריות כלפי הילדים האלו.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לתת כבוד מיוחד ללין שוסטרמן.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לתת לה זכות דיבור.

לין שוסטרמן: במסגרת הפעילות הפילנתרופית שלנו בישראל אנחנו מתמקדים לפני הכל במניעה ובטיפול בילדים מנוצלים ומוזנחים כבר למעלה מעשור.

לין שוסטרמן: בשנת 1994 עזרנו לישראל להקים מרכז חירום קבוע בירושלים.

לין שוסטרמן: עשר שנים מאוחר יותר עשינו אותו דבר כאשר הקמנו מרכז הגנה ראשון לילדים.

לין שוסטרמן: אנחנו גאים במעורבות שלנו בסוכת שלום, שיש אחרים אשר קוראים לזה מרכז שוסטרמן, וכן בבית לין, ויש לנו הערכה רבה לאנשי המקצוע אשר עובדים בשני המקומות.

לין שוסטרמן: בשנה שעברה, כאשר הבחנו בעלייה גדולה בצרכים הגדלים והמתפשטים של שירותים זמינים לאלה שהכי פגיעים בתוכנו, החלטנו להקים את מוסד חרוב, כדרך להוכיח מקצועיות באמצעות תורה אחרת, עם מטרה הכרחית לעזור למנוע ולטפל בילדים שהם קורבנות התעללות.

לין שוסטרמן: החלום שלנו עבור מוסד חרוב, הוא לראות אותו הופך למוסד בין לאומי, מרכז רשמי ומוכר, הטוב ביותר למחקר, הכשרה והגנה.

לין שוסטרמן: אנחנו מאוד מתרגשים מהחזון הזה, ולגמרי מחויבים למימושו.

לין שוסטרמן: בינתיים אנחנו פועלים בהתאם לעיקרון האחריות לחיים טובים של ילדי ישראל במדינת ישראל.

לין שוסטרמן: אני רוצה להודות לאלה מכם אשר מנצלים את המעמד שלהם כמחוקקים על מנת לקדם חוקים לטובת אלה היקרים לנו ביותר.

לין שוסטרמן: אני רוצה גם להודות לאלה שבשירות הממשלה, משרדי הממשלה, בערים הגדולות והקטנות, אשר עושים כמיטב יכולתם עם האמצעים המוגבלים שאנו יכולים להעניק להם.

לין שוסטרמן: אני רוצה להודות גם למועצה לשלום הילד, בייחוד ליושב ראש, דוקטור יצחק קדמן ולמשנה ליושב ראש, דוקטור בן אריה.

לין שוסטרמן: בלי המאמץ של המנהיגים יוצאי הדופן האלה ויתר עובדי הארגון שלהם, מצב הילדים בישראל היה גרוע יותר.

לין שוסטרמן: השנתון הסטטיסטי שלהם מוכיח לכולנו, שאנו חייבים להעביר את הנתונים הקריטיים האלה למקבלי ההחלטות.

לין שוסטרמן: אנחנו גאים שמוסד חרוב הוא שותף לפרויקט החשוב הזה.

לין שוסטרמן: כל הכבוד לכל מי שפועל לשפר את החיים של הילדים המנוצלים והמוזנחים.

לין שוסטרמן: אתם השראה עבור כולנו.

לין שוסטרמן: שלום.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה על מילותייך המרגשות.

מיכאל מלכיאור: המילים שלך יישארו לנצח בדברי ההיסטוריה של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: כל מה שאמרת נכתב, וגם נשלח דרך הטלוויזיה.

מיכאל מלכיאור: מעמקי לבי אנחנו מודים לך על התרומה המשמעותית שלך לילדים בישראל.

יצחק קדמן: אני אקצר בדבריי.

יצחק קדמן: אני לא יכול להיות פטור בלא כלום, שמא חבר הכנסת רביץ יגיד שמשהו התקלקל אצלי.

יצחק קדמן: בלי כמה משפטים אי אפשר, אבל אני מייד אעביר את רשות הדיבור לסמנכ"ל המועצה ועורך השנתון ב-16 השנה האחרונות, ד"ר אשר בן אריה, שייתן לנו קצת מהנתונים המופיעים בשנתון.

יצחק קדמן: אני רוצה להודות ליושבי ראש הוועדות, שהתכנסו כאן יחד היום.

יצחק קדמן: לא בכל יום 4 מוועדות הכנסת משתפות פעולה ודנות יחד בנושא.

יצחק קדמן: הדבר רק מוכיח עד כמה הילדים הם ילדים של כל ועדות הכנסת, ילדים של כולנו.

יצחק קדמן: הם לא ילדים של בריאות, לא ילדים של רווחה ולא ילדים של חינוך.

יצחק קדמן: אלה ילדים שהם עולם מלא.

יצחק קדמן: היה שווה לבוא לפה רק כדי לשמוע את דבריו הנפלאים של חבר הכנסת רביץ, שסיכם אותם במשפט אחד: גם ילדים הם בני אדם.

יצחק קדמן: על זה אנחנו נלחמים.

יצחק קדמן: אני בטוח, שיש לנו שותפים בעניין הזה בין כל הנציגים הנכבדים שבאו לפה היום.

יצחק קדמן: אני רוצה גם להודות למי שבדרך כלל שוכחים להודות להן, ואלה הן מנהלות הוועדות, שעושות את העבודה מאחורי הקלעים, וזו עבודה קשה ורבה.

יצחק קדמן: אני רוצה להודות להן: לדנה מוועדת הקליטה, לוילמה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לרחל מהוועדה לזכויות הילד, ליהודית מוועדת החינוך, שבזכותן אנחנו נפגשים כאן היום והכל עובד.

יצחק קדמן: הן בדרך כלל מאחורי הקלעים, וראוי לזכור אותן פעם אחת גם לפני הקלעים.

יצחק קדמן: השנתון שמוצג לפניכם היום יוצא בפעם ה-16 ברציפות.

יצחק קדמן: זהו הישג גם בקנה מידה בינלאומי.

יצחק קדמן: אני חזרתי לא מכבר ממושב מיוחד של עצרת האו"ם, כאשר הצגתי שם את השנתון הזה, שעורר התעניינות עצומה.

יצחק קדמן: אני אומר לכם באחריות, שאין שנתון כזה באף מדינה אחרת בעולם.

יצחק קדמן: אני שמח שבשנה הבאה יתאפשר לנו, הודות לעזרתה של קרן חרוב, להוציא שנתון גם בשפה האנגלית.

יצחק קדמן: יש לזה ביקוש בארצות רבות בעולם, ואני שמח שלפחות בעניין הזה מציון תצא תורה.

יצחק קדמן: רוצים ללמוד מאיתנו ולחקות אותנו.

יצחק קדמן: בניגוד למה שרבים חושבים, השנתון איננו שנתון שהוא בעד או נגד.

יצחק קדמן: הוא איננו בא להצביע על טוב ורע.

יצחק קדמן: השנתון הוא ראי המשקף את מצבם של הילדים בישראל.

יצחק קדמן: אני יודע, שיש אנשים שלא אוהבים את הראי.

יצחק קדמן: יש אנשים שחושבים שאם הם ישברו את הראי, אז התמונה תהיה יותר יפה.

יצחק קדמן: זה לא עובד כך.

יצחק קדמן: השנתון הוא כלי עבודה.

יצחק קדמן: השנתון נועד למנוע אליבי מקובעי המדיניות, שיכולים היו לומר: לא ידענו.

יצחק קדמן: אי אפשר לומר יותר: לא ידענו.

יצחק קדמן: התמונה היא תמונה כוללת, שמונחת בפנינו שנה אחרי שנה, ונותנת גם כיוונים, נותנת גם התייחסות אורך למהלך השנים שחלפו.

יצחק קדמן: השנתון אמור לשרת אנשי שטח, אנשי אקדמיה, מחוקקים, קובעי מדיניות ומקבלי החלטות.

יצחק קדמן: הנתונים בפניהם.

יצחק קדמן: מה הם יעשו עם הנתונים, זה תלוי בכל אחד מאיתנו, ביושבים בבית הזה וביושבים בבתים אחרים.

יצחק קדמן: היום אי אפשר לומר: איננו יודעים.

יצחק קדמן: יש בשנתון גם נתונים מעודדים שמהם צריך ללמוד.

יצחק קדמן: העובדה שישראל נמצאת באחד המקומות הטובים בעולם מבחינת תמותת תינוקות, זה דבר שצריך לעודד אותנו וגם ללמד אותנו, שאם משקיעים רואים תוצאות.

יצחק קדמן: תמותת התינוקות הנמוכה במדינת ישראל איננה עניין מקרי.

יצחק קדמן: זה לא הושג רק בגלל היותנו עם סגולה.

יצחק קדמן: זה הושג לאחר עבודה קשה של שנים רבות של טיפות החלב, שהיא המצאה ישראלית הראויה לחיקוי גם היא ברחבי העולם.

יצחק קדמן: מי שחושב מדי פעם מחשבות לבטל או להפריט את טיפות החלב, מוטב שיסתכל בנתונים המעודדים המופיעים פה.

יצחק קדמן: הם לא ימשיכו להיות מעודדים אם לא נשקיע כמו שצריך.

יצחק קדמן: יש גם נתונים מעודדים אחרים, כמו ירידה בהיפגעות ילדים בתאונות דרכים, ירידה בעישון סיגריות בקרב בני נוער.

יצחק קדמן: אני מזכיר את הנתונים החיוביים, כדי להגיד שגם מהם אנחנו צריכים ללמוד.

יצחק קדמן: כמובן שיש נתונים הרבה פחות מעודדים.

יצחק קדמן: חבר הכנסת רביץ דיבר על הדילמה, שאני מאוד לא אוהב אותה, מה שקרוי עם הפנים לקהילה או הפנים לפנימייה.

יצחק קדמן: גם זה וגם זה לא נכון.

יצחק קדמן: הפנים צריכים להיות מופנים רק לכיוון אחד – לילד.

יצחק קדמן: יש ילדים שטוב להם יותר במסגרת כזו, ויש ילדים שטוב להם יותר במסגרת אחרת.

יצחק קדמן: הפנים צריכים להיות מופנים כלפי הילד, ולא לדגלים אופנתיים כאלה ואחרים.

יצחק קדמן: אני רוצה לציין את הימצאותם כאן של בני נוער, ילדים צעירים יותר או פחות, שרק בשבילם אנחנו קיימים, כדי שלילדים הללו תהיה היכולת לפרוח ולשגשג כילדים, ולהפוך מאוחר יותר גם לאזרחים תורמים.

יצחק קדמן: לא תמיד אנחנו זוכרים את זה.

יצחק קדמן: לא תמיד אנחנו זוכרים שאנחנו כמבוגרים מראים את הדרך.

יצחק קדמן: מרבים בשנים האחרונות להשמיץ ילדים ובני נוער, ולצייר אותם בתמונה נוראה.

יצחק קדמן: זה לא שאין בעיות, זה לא שיש מצב אידיאלי, זה לא שאין אלימות בקרב בני נוער, אבל אנחנו צריכים לזכור שאנחנו המבוגרים אחראים גם בהתנהגות שלנו להתנהגות של הילדים שלנו.

יצחק קדמן: נמצאים פה בני נוער שנותנים לנו את ההוכחה הטובה ביותר, שאם משקיעים בילדים יש תוצאות.

יצחק קדמן: יש פה בני נוער, שהיה לי הכבוד להיות איתם בעצרת האו"ם בחודש שעבר: מאיה ושי.

יצחק קדמן: הייתם צריכים לראות איך הם מייצגים את ישראל בפורום בינלאומי, באיזו יכולת ובאיזה כישרון הם מציגים את עמדתם כילדים ובני נוער בנושאים העומדים ברומו של עולם.

יצחק קדמן: אחד הדברים שאנחנו צריכים לעשות, הוא להקשיב יותר לילדים.

יצחק קדמן: לא רק לשמוע כדי לצאת ידי חובה, אלא להקשיב.

יצחק קדמן: יש לילדים בישראל מה לומר לנו.

יצחק קדמן: נמצאים פה גם בני נוער שבאים מהנגב, שהם שותפים שלנו בכנס באר שבע לשלום הילד כבר 6 שנים ויותר.

יצחק קדמן: הם לא באים מהעליתה של יישובים.

יצחק קדמן: הם באים מהנגב עם כל הקשיים.

יצחק קדמן: אתם צריכים לראות, איך הם יודעים להגיד כיצד הם רואים את מצבם של ילדים ובני נוער בישראל.

יצחק קדמן: לבסוף, אני רוצה להודות לגברת לין שוסטרמן ולאנשי קרן שוסרטרמן, שנכנסה בתנופה בשנה-שנתיים אחרונות לעבודה בישראל, שמבינים היטב שהם לא באים לכסות על מחדלי הממשלה.

יצחק קדמן: הממשלה היא הגורם מספר אחד שעליו מוטלת האחריות.

יצחק קדמן: הפילנתרופיה יכולה להשלים, להראות דרך, לפרוץ במקומות שהיו סתומים, והם עושים את זה בצנעה ובנאמנות, ואני מברך אותם שימשיכו להשקיע בילדים בישראל, אבל שלא יסכימו שיראו בהם תחליף למה שהמדינה חייבת לעשות.

יצחק קדמן: אני אומר את הדברים לנוכח נתון שלא מופיע בשנתון ואני רוצה להזכיר אותו.

יצחק קדמן: מדינת ישראל על כל משרדיה, על כל הגורמים הממשלתיים, משקיעה בילדים בתקציב 2008 פחות ממה שהיא השקיעה פר ילד בשנת 2001.

יצחק קדמן: זה כתב אישום חמור שעלה בישיבה מיוחדת של ועדת הכספים והוועדה למעמד הילד.

יצחק קדמן: בשנת 2008 אנחנו משקיעים פחות בילדים ממה שהשקענו בשנת 2001.

יצחק קדמן: אי אפשר ואסור להתעלם מהנתון הזה.

יצחק קדמן: לא ארגונים וולונטריים ופילנתרופים צריכים להשלים את החסר.

יצחק קדמן: האחריות היא קודם כל על מדינת ישראל, על ממשלותיה השונות.

יצחק קדמן: זו קודם כל אחריות שלנו.

יצחק קדמן: אני רוצה להודות במיוחד לד"ר אשר בן אריה, שעורך את השנתון הזה מזה 16 שנה, ולעורכות יפה ציונית ומיכל קמחי, שנמצאות איתנו כאן היום.

יצחק קדמן: מעטים מאוד הם העוסקים במלאכה, ומוציאים מתחת ידם כלי מפואר בהתמדה משנה לשנה.

יצחק קדמן: אני מקווה, שהספר הזה יעמוד לנגד עיניהם של המחוקקים, כמו לנגד עיניהם של קובעי המדיניות, אנשי המקצוע, אנשי רשויות הממשלה, העיריות וכל מי שיש לו עניין בילדים.

יצחק קדמן: יש לנו פה מורה דרך, וכל מה שאנחנו צריכים לעשות זה לקרוא, ולפתוח את הלב ולעשות.

יצחק קדמן: אני אבקש עכשיו מד"ר בן אריה להראות לנו מצגת קצרה, בניסיון בלתי אפשרי להראות בכמה דקות תמצית של 550 עמודים ו-15 פרקים.

אשר בן אריה: תודה רבה.

אשר בן אריה: אני עורך את השנתון הזה, ועובד עליו כבר קרוב ל-20 שנה.

אשר בן אריה: אני רוצה להציג מעט מהנתונים.

אשר בן אריה: אני בוודאי לא מסכם ספר של 550 עמודים במספר שקפים, אבל אני אתן מעט נתונים כדי שנדע על מה מדובר כאשר אנו מדברים על אוכלוסיית הילדים.

אשר בן אריה: על כמה ילדים מדובר?

אשר בן אריה: במדינת ישראל בסוף 2006 חיו 2,365,000 ילדים, כאשר פחות מ-70% מהם היו יהודים, כרבע מהילדים היו מוסלמים והשאר היו ילדים נוצרים, דרוזים וילדים בלי סיווג דת, שחלקם גם אין להם שום מעמד אחר ולא רק דת ברישומים.

אשר בן אריה: לצערנו הרב, חלק גדול מהשירותים לילדים, עדיין עובדים על פי ההנחה שבמדינת ישראל יש 1,500,000-1,900,00 ילדים, בעוד שהמספרים הם הרבה יותר גדולים.

אשר בן אריה: נתון נוסף, שחלק מחברי הכנסת שיושבים פה ודאי יהיו שמחים לראות אותו, מדבר על גודל המשפחה.

אשר בן אריה: בשנים האחרונות אנו שומעים טענות שאינן נכונות, שכתוצאה מהקיצוץ בקצבאות הילדים קטן מספר הילדים במשפחה בישראל.

אשר בן אריה: הטענות אינן נכונות עובדתית.

אשר בן אריה: אתם יכולים לראות כי משנת 2000 עד שנת 2006 החלק היחסי של משפחות בנות 6 ילדים ויותר גדל.

אשר בן אריה: החלק היחסי של משפחות בנות 3 ילדים, 4 ילדים ו-5 ילדים כולו גדל בהתפלגות של המשפחות.

אשר בן אריה: אין שום קשר בין הקיצוץ הדרמטי והכואב שנעשה בקצבאות ילדים, לבין על השלכה על גודל המשפחה.

אשר בן אריה: אם מישהו רוצה להשפיע על גודל המשפחה, אנחנו יודעים איך לעשות את זה.

אשר בן אריה: יש משתנה אחד שנמצא קשור לגודל המשפחה, והוא השכלת האם ותעסוקת האם.

אשר בן אריה: אם מישהו רוצה להשפיע על גודל המשפחה במדינת ישראל, שידאג להשכלה ולעבודה לנשים במגזר הערבי ובמגזרים האחרים.

אשר בן אריה: הנתון הבא הוא נתון המצביע על התפלגות גיאוגרפית של ילדים עולים בישראל, התפלגות לפי יישובים.

אשר בן אריה: השיעור הארצי של ילדים עולים, ילדים שהגיעו לארץ מהראשון לינואר 1990 או שנולדו להורים שהגיעו מהראשון לינואר 1990, עומד על 10% מכלל אוכלוסיית הילדים בישראל.

אשר בן אריה: בכל היישובים המופיעים פה, אחוז הילדים העולים בתוכם הוא בין 20%-29%.

אשר בן אריה: אלה שיש לידם ריבוע ורוד או סגול, אחוז הילדים העולים בתוכם הוא למעלה מ-30%.

אשר בן אריה: אנחנו מדברים על יישובים כמו שדרות, בני עייש, קריית ים, נצרת עלית ואור עקיבא, שבהם אחוז הילדים העולים מכלל הילדים באותו יישוב הוא למעלה מ-30%.

אשר בן אריה: מה המשמעות של זה מבחינת השירותים, מבחינת הצרכים, מבחינת היכולת של אותו יישוב לעזור לאותם ילדים עולים להיקלט במדינת ישראל?

אשר בן אריה: היא די ברורה.

אשר בן אריה: הנתון הבא מדבר על מספר הילדים שחיים במשפחות חד הוריות.

אשר בן אריה: אנחנו רואים גידול משמעותי במספר הילדים שחיים בישראל במשפחות חד הוריות.

אשר בן אריה: מדובר על משפחות חד הוריות קלאסיות, שבהם ההורה הוא רווק או רווקה.

אשר בן אריה: החלק הארי הוא הורים גרושים, והוא לא כולל את אלה שהתחתנו מחדש.

אשר בן אריה: החלק האחר הוא משפחות של אלמן ואלמנה, שנשאר פחות או יותר קבוע.

אשר בן אריה: יש לנו גידול באוכלוסייה של ילדים במשפחות חד הוריות.

אשר בן אריה: זה לא בהכרח מעיד על מצוקה הכרחית, אבל זו ודאי אוכלוסייה שדורשת התייחסות מיוחדת.

אשר בן אריה: יש לנו כ-1,850,000 ילדים במערכת החינוך.

אשר בן אריה: זה מספר שהולך וגדל.

אשר בן אריה: לפני כמה שנים הוא היה יותר נמוך.

אשר בן אריה: אם אנחנו מסתכלים על שיעור הלומדים בהשוואה בין יהודים ואחרים לערבים, אנחנו רואים שהפער הגדול הוא בגילאי שנתיים לשלוש.

אשר בן אריה: אם עד גיל שנתיים אפשר לייחס את זה להשלכות תרבותיות, בגיל שלוש בוודאי שלו.

אשר בן אריה: בגיל שלוש וארבע עדיין יש פער מאוד גדול בין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית.

אשר בן אריה: המשמעות של זה בכניסה לבית הספר היא די ברורה.

אשר בן אריה: חה"כ חילו בעברה ניהלה מרכז לגיל הרך ביפו, והיא מכירה את הנתונים ואת המשמעות.

אשר בן אריה: אנחנו רואים שהפערים בשיעורי הלמידה נסגרים בבית ספר יסודי ותיכון, ונפתחים מחדש כאשר נגמר חוק חינוך חובה.

אשר בן אריה: אני מקווה, שבעקבות החוק החדש שחה"כ מלכיאור וחה"כ תירוש העבירו, אני אוכל להציג נתונים שמצביעים על כך שהפער הזה נסגר בגילאי התיכון.

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שבבית ספר יסודי מדובר רק על 95% ?

אשר בן אריה: כיוון שמדובר רק בנתונים של המערכת הרשמית, והילדים מהמגזר היהודי שלומדים במערכות שאינן מוכרות ואינן רשמיות משנים את האחוז.

אשר בן אריה: אחוז התלמידים שלמדו, ניגשו לבחינות והיו זכאים לתעודת בגרות איננו מצליח לעלות.

אשר בן אריה: אפילו יש ירידה קלה בזכאות לבגרות בשנים האחרונות.

אשר בן אריה: אנחנו נמצאים בירידה קטנה, בניגוד למה שחשבנו בעבר – שאנחנו במגמת שיפור קבועה.

אשר בן אריה: אנחנו מדברים על 13% מהילדים במדינת ישראל שהם בעלי צרכים מיוחדים.

אשר בן אריה: 8.5% מתוכם הם ילדים עם מחלה כרונית, וכ-4% נוספים הם ללא מחלות כרוניות או נכויות אבל עדיין מוגדרים כבעלי צרכים מיוחדים באוכלוסייה בישראל.

אשר בן אריה: במהלך החודש האחרון, על פי סקר שמשרד החינוך מממן, אנחנו רואים ש-15% היו מעורבים באיזשהו אירוע של אלימות.

אשר בן אריה: אנו מדברים על דחיפה, מכה או בעיטה, שימוש במקל, אבן או כיסא, מכות חזקות ואחוז הילדים שאיימו שיפגעו בי בבית ספר או אחרי הלימודים.

אשר בן אריה: הנתון הבא הוא אחד הנתונים העצובים ביותר בשנתון.

אשר בן אריה: הוא מתמצת את מה שנאמר פה קודם.

אשר בן אריה: תראו את הירידה במספר הילדים שנבדקו בבדיקות ראייה במשך 15 שנים אחרונות.

אשר בן אריה: ישנה ירידה מ-321,000 ילדים שנבדקו ל-50,000 שנבדקו בשנה האחרונה בה נבדקו הנתונים.

אשר בן אריה: זה במקביל לגידול הדרמטי במספר התלמידים, וללא שום קשר לשכיחות של בעיות הראייה.

אשר בן אריה: מה קרה?

אשר בן אריה: קיצצו את התקציב.

אשר בן אריה: חיסלו את שירותי הבריאות בבתי הספר.

אשר בן אריה: פחות ילדים נבדקים בבתי הספר.

אשר בן אריה: פחות ילדים מאותרים כבעלי בעיות ראייה.

אשר בן אריה: אותו נתון בדיוק נכון גם לגבי בעיות שמיעה.

אשר בן אריה: אלה אותם ילדים שכולנו מכירים, שיושבים בקצה הכיתה במקרה, הם לא רואים את הלוח, הם לא שומעים, הם לא מצליחים להדביק את החומר, ודי מהר הם מתויגים כתלמידים בעייתיים, אחרי זה כתלמידים עם צרכים מיוחדים, ואת ההמשך אני משאיר לכם לשער.

אשר בן אריה: דיברו על ההשמנה של הילדים במדינת ישראל.

אשר בן אריה: אתם רואים איך גדל אחוז הילדים שמשקלם 81 קילוגרם ומעלה גם בקרב הבנים וגם בקרב הבנות.

אשר בן אריה: לא הגענו לממדים של התופעה בארצות הברית, אבל בהחלט מדובר על תופעה שהולכת ומחמירה.

אשר בן אריה: הגידול במספר הפניות של ילדים לחדר המיון, זו תופעה שאנו מתריעים עליה כבר 15 שנה ועדיין לא מצליחים להתמודד איתה כמו שצריך.

אשר בן אריה: מתוכם 170,000 מגיעים עקב היפגעות בתאונות, כאשר הרוב הוא לא תאונות דרכים.

אשר בן אריה: תאונות דרכים מהוות כ-20% מכלל הפניות לחדר מיון.

אשר בן אריה: 805 מהפניות הן עקב תאונות בית וחצר.

אשר בן אריה: עיני לא צרה בהשקעה של החברה הישראלית במניעת היפגעות ילדים בתאונות.

אשר בן אריה: להפך, אני מברך על זה.

אשר בן אריה: עיני כן צרה בכך שאנחנו כמעט ולא משקיעים במניעת היפגעות ילדים בתאונות בבית ובחצר, שהן מהוות את מרבית התאונות.

אשר בן אריה: קצת על עוני.

אשר בן אריה: תראו את החלק היחסי של ילדים על פי עשירונים.

אשר בן אריה: בעשירון החלש ביותר הילדים הם הרוב, 57% מכלל האוכלוסייה שגרה ביישובים החלשים ביותר בישראל הם ילדים.

אשר בן אריה: בעשירונים העשירים יותר הילדים מהווים פחות מרבע, או כרבע מהאוכלוסייה ואולי מעט פחות.

אשר בן אריה: המשמעות היא שילדים היא אוכלוסייה מקופחת, אוכלוסייה שסובלת מעוני ומקשיים כלכליים הרבה יותר מאוכלוסיות גילאיות אחרות.

אשר בן אריה: הנתון של העוני מוכר, אבל עדיין צריך להציג אותו.

אשר בן אריה: אנחנו היחידים שעדיין מתקשים להציג את 1980.

אשר בן אריה: בשנת 1980-1982, בתקופה של אחרי פינוי שעלה המון כסף, ואחרי מלחמה שהיתה מאוד קשה, תחולה העוני בישראל היתה מתחת ל-10% בקרב הילדים.

אשר בן אריה: על פי אותו מדד באותה מדינה, שלא התשנה שום דבר דרמטי בחייה, תחולת העוני עוברת את ה-35% בקרב ילדים.

אשר בן אריה: אנחנו נהיינו חברה מקוטבת יותר.

אשר בן אריה: לאחר גידול בעבריינות הנוער, באחוז הקטינים שהיו חשודים בעבירות בין 2000 ל-2005, דווקא בשנתיים האחרונות אנחנו רואים התייצבות ואף ירידה קלה בשנת 2007 בשיעור עבריינות הנוער, וזה עומד בניגוד לדימוי ציבורי, שבני הנוער כולם ונדליסטים, אלימים, ורק מחפשים למי להרביץ מכות בהזדמנות הראשונה.

אשר בן אריה: מצד שני אנחנו רואים את התמונה של ילדים כקורבנות.

אשר בן אריה: יש ירידה קלה במספרי התיקים של אי תביעה, ויש עלייה דרמטית בילדים שהם קורבנות עבירה.

אשר בן אריה: זאת לא עלייה שניתן להסביר אותה בעלייה במודעות.

אשר בן אריה: את הגרף בין 1990 ל-1995 ניתן להסביר כתוצאה מעלייה במודעות, כי חוק חובת הדיווח נחקק בסוף 1989.

אשר בן אריה: את השיפוע המתון משנת 1995 עד 1998 ניתן להסביר בגידול האוכלוסייה ובעלייה במודעות.

אשר בן אריה: מה שקורה משנת 1998 ועד היום לא יכול להיות מוסבר בעלייה במודעות.

אשר בן אריה: הוא יכול להיות מוסבר רק באמצעות הסבר אחד – יש גידול אמיתי במספר הילדים שהם קורבנות עבירה.

אשר בן אריה: דיברו פה קודם על ילדים שמוכרים ללשכות לשירותים חברתיים.

אשר בן אריה: למעלה מ-326,000 ילדים מוכרים נמצאים בתיקים של לשכות הסעד או הלשכות לשירותים חברתיים.

אשר בן אריה: זה אומר שישנם רבים נוספים שאינם.

אשר בן אריה: למעלה מ-38,000 ילדים מדווחים לפקידי הסעד לחוק נוער כילדים בסיכון.

אשר בן אריה: לבסוף נדבר על קצבת ילד ראשון ושני.

אשר בן אריה: בממוצע במדינות האיחוד האירופאי ובישראל, כאחוז מהתמ"ג לנפש.

אשר בן אריה: אנחנו רואים שישראל נמצאת בקצה.

אשר בן אריה: רק ביוון הקצבה יותר נמוכה משלנו.

אשר בן אריה: בכל שאר המדינות כאחוז מהתמ"ג לנפש הקצבה גבוהה מהקצבה בישראל, ואולי זה קשור לעובדה שגם תחולת העוני שם היא הרבה יותר נמוכה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לך.

מיכאל מלכיאור: ברור שאנחנו חייבים לעיין הרבה יותר בדוח.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים קודם כל לשמוע את בני הנוער.

מיכאל מלכיאור: קודם ד"ר קדמן הציג את בני הנוער שנסעו איתו לכינוס באו"ם, ובני הנוער שמובילים את הכנס הגדול שיהיה בבאר שבע.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע שניים מהילדים הצעירים.

נוי אטיאס: אני נציגת מקיף ג' בבאר שבע.

נוי אטיאס: אנחנו לוקחים חלק בכנס של המועצה לשלום הילד שיתקיים בבאר שבע.

נוי אטיאס: הנושא שקיבלנו להציג בפניכם, זו פגיעה מינית בין ילדים.

נוי אטיאס: מדובר בילדים ובני נוער מכל המעמדות, בכל רחבי הארץ, אשר בחרו במין כאמצעי לפגוע באחר ולספק צרכים שאינם מיניים.

נוי אטיאס: הסיבות והמניעים לתקיפה הם שונים ממקרה למקרה.

נוי אטיאס: התקיפות המיניות שמבצעים ילדים אלה נובעות ממצוקה וחולשה.

נוי אטיאס: לא מדובר בסיפוק מיני, אלא בטראומה רגשית שעברה עליהם בעבר.

נוי אטיאס: כדי לבדוק את ממדי התופעה של תקיפה מינית בין ילדים וכדי למגרה כראוי, נהוג לבצע חלוקה בין ילדים מתחת לגיל 12 ובין ילדים מעל גיל 12.

נוי אטיאס: מבחינה סטטיסטית קיימית נתונים המעידים על התופעה בקרב ילדים מעל גיל 12.

נוי אטיאס: שם ניתן לראות כי עם השנים עלה מספר המקרים המדווחים, וזאת בעיקר כי כל שנה מתעוררת המודעות לנושא זה יותר ויותר.

נוי אטיאס: לעומת זאת, לא קיימים מספיק נתונים סטטיסטים בנוגע לילדים שהם מתחת לגיל 12, וזאת מפני שהמודעות איננה מספקת.

נוי אטיאס: אין תקציבים לטיפול בתופעה, ולא קיימים מספיק מוסדות טיפול ועוד שלל סיבות.

נוי אטיאס: יש מסגרות טיפול לילדים שביצעו או עברו עבירה מינית, אך מתוך המידע שבידנו אין מספיק תוכניות ומסגרות מקצועיות, שיעניקו טיפול מקצועי והולם לקורבן ולתוקף.

נוי אטיאס: הדילמה המרכזית שמעסיקה אותנו בנוגע לנושא שקיבלנו, היא האם התוקף הוא קורבן או עבריין.

נוי אטיאס: ידוע לנו ומרבים להניח במועצה לשלום הילד, כי מרבית התוקפים הם כאלה שעברו התעללות מינית בעבר, או נחשפו לחומר פורנוגראפי או חומר אחר שאינו ראוי לגילם.

נוי אטיאס: הם לא עושים זאת כדי להגיע לסיפוק מיני אלא בעקבות טראומה מהעבר, ודבר זה מעיד על כך שהם קורבן ולאו דווקא עבריין.

נאדיה חילו: כעת נעבור למיכל מבית ספר מבואות הנגב, שתשתף אותנו במעורבות שלה בנושא.

מיכל שלים: אני תלמידת מבואות הנגב, קיבוץ שובל, ותושבת באר שבע.

מיכל שלים: אני חברת הקבוצה שמכינה מושב בכנס באר שבע לשלום הילד.

מיכל שלים: הנושא שלנו הוא עבריינות נוער, וההשתקפות שלה בתקשורת.

מיכל שלים: הטענה שלנו, היא שבתקשורת יש מגמה שתמיד מגבירה את הביקורת והאשמה על בני הנוער.

מיכל שלים: על ידי זה הם יוצרים סטיגמה על בני הנוער.

מיכל שלים: עד עכשיו מצאנו כי מקרי עבריינות הנוער בנתוני המשטרה נמצאים בירידה קלה, ולא כפי שמוצג בעיתונות.

מיכל שלים: מטרתנו, היא להעלות למודעות את הבעיה, כדי שלא יחזרו המקרים כפי שקרו לילדים בפרדס חנה, עליהם דיווחו דברים שבכלל לא קרו.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: אני עכשיו אתן את רשות הדיבור לחה"כ תירוש.

נאדיה חילו: המעורבות שלה בנושא החינוך והילדים מאוד גדול.

רונית תירוש: ראשית, אני רוצה להצטרף לברכות לד"ר קדמן ולכל מי שיש לו נגיעה לנושא הזה.

רונית תירוש: אני רוצה גם להודות לתורמת.

רונית תירוש: אנחנו צריכים להקפיד בקרב קובעי המדיניות להוציא את הילדים ממעגל העוני בדרך של מתן השכלה וחינוך.

רונית תירוש: הנטייה שלנו לטפל בכיבוי שריפות ולרוץ סביב הזנב של עצמנו כאשר אנחנו כל הזמן מדברים על צמצום פערים, זו טקטיקה לא נכונה.

רונית תירוש: צריכים לתכנן את המהלכים אחרת מבחינה אסטרטגית.

רונית תירוש: צריכים לוודא שכבר בגיל הרך אנחנו מונעים פערים, ולא נותנים להם להיווצר ורק אחר כך מטפלים בצמצום שלהם.

רונית תירוש: זה דבר שעולה הרבה מאוד כסף למדינה, אבל זה בעיקר עולה לנו בתסכול רב, בשחיקה של אנשי מקצוע, ולעיתים בהרמת ידיים, כי באמת קשה לטפל בזה כשזה כבר קורה.

רונית תירוש: לכן, אני לא בכדי טענתי במשך כל שנות חיי המקצועיים, למרות שהתמחיתי בחינוך העל יסודי, שצריך לטפל כבר בגיל הרך.

רונית תירוש: כל מה שאנחנו יכולים לעשות בכנסת הוא במסגרת חקיקה לכוון את קובעי המדיניות למתן תשומות מרביות כבר בגיל הרך.

רונית תירוש: למשל, בדיקות עיניים.

רונית תירוש: בזמנו התחלנו עם בדיקות עיניים חובה כבר בכניסה לכיתה א'.

רונית תירוש: הורינו למנהלי בתי הספר לא לאפשר רישום, אם ההורה לא מביא אישור מרופא עיניים שאכן הילד נבדק.

רונית תירוש: רבות מהבעיות הן תוצאה של לקות בראייה, ולא בעיה במנת המשכל או ביכולות אקדמיות כאלה ואחרות.

רונית תירוש: דבר נוסף, הוא שזה נכון בכיתות הללו ללמד בקבוצות קטנות בכמה שעות שניתן.

רונית תירוש: החוק שלי מדבר על 10 שעות, אבל זה המינימום, וזה כדי שתהיה נגישות וזמינות של המורה לכל תלמיד, ובזמן אמת לגלות את לקות הלמידה, את הבעיה שיש, ולטפל בה.

רונית תירוש: כך אנחנו נמנע את יצירת הפערים הללו.

רונית תירוש: ככל שנקדים לטפל בגיל הרך באופן נכון, מדינת ישראל לא תצטרך להרחיב את פעילויותיה, ככל שהיא מרחיבה, אם בכלל, בטיפול בבני נוער נושרים, בבני נוער בסיכון.

רונית תירוש: מרב תשומת הלב צריכה להיות בקרב אוכלוסיות ברמת סוציו-אקונומית נמוכה.

רונית תירוש: יש קורלציה גבוהה בין היישובים הכוללים את המשפחות הללו.

רונית תירוש: לא פלא שבמשפחות הללו יש ילודה גדולה, למרות שרמת העוני שם גדולה.

רונית תירוש: הכל תלוי אחד בשני.

רונית תירוש: זה הכל עניין של השכלה.

רונית תירוש: אנחנו צריכים להשכיל את האמהות ואת הנשים כבר מהגיל הרך.

רונית תירוש: צריך לחנך את הילדות כבר מהגיל הרך, איך להתנהג בחייהן כך שלא תקלענה לדור נוסף של מצוקה.

נאדיה חילו: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש.

נאדיה חילו: אני מעבירה את רשות הדיבור לחה"כ הרב הלפרט.

שמואל הלפרט: ראשית, אני רוצה להודות על היוזמה של ארבע הוועדות החשובות בכנסת החליטו לדון בבעיית הילדים במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: לצערנו הרב, הילד במדינת ישראל נופל בין הכיסאות שלי ריבוי הוועדות.

שמואל הלפרט: הדיון הזה בהשתתפות ארבע הוועדות הוא חשוב מאוד.

שמואל הלפרט: אני רוצה גם להודות לד"ר קדמן על הסקר על הילדים בישראל.

שמואל הלפרט: זהו סקר קשה מאוד.

שמואל הלפרט: מספיק שאנחנו נתייחס למצב שהיה בשנת 1980, שבה היה פחות מ-10% ילדים עניים.

שמואל הלפרט: בשנת 2006 המספר עלה ל-36%.

שמואל הלפרט: לצערנו הרב, יש מדיניות של פגיעה בילדים בכל הרמות ובכל התחומים.

שמואל הלפרט: העובדות שנמסרו לנו כאן מהשנתון מעידות על כך שהורידו את בדיקות הראייה.

שמואל הלפרט: זה חשוב מאוד.

שמואל הלפרט: עיוור חשוב כמת.

שמואל הלפרט: משנת תשס"ג ירד המספר מ-321,000 ילדים ל-50,000 ילדים בתשס"ז.

שמואל הלפרט: כלומר, המספר ירד ב-85%.

שמואל הלפרט: זה בכל הרמות, לצערנו הרב.

שמואל הלפרט: יש פגיעה בכל התחומים.

שמואל הלפרט: חבל שהדו"ח של ד"ר קדמן לא התמקד בדיאגנוזה, מהם הגורמים שגרמו לעלייה הדרמטית במספר הילדים העניים משנת 1980 עד 2007.

שמואל הלפרט: אמנם ברמז דק הזכיר כאן אדון בן אריה, שאחוז הקצבאות במדינת ישראל הוא הנמוך ביותר, פרט ליוון, אבל לא התייחס מספיק לבעיה הגדולה של הקיצוץ הדרמטי בקצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: אין ספק, שזה כתוצאה מהירידה הדרמטית והאכזרית בקצבאות הילדים ב-6-7 השנים האחרונות.

שמואל הלפרט: אולי הוא לא התייחס לכך בגלל הסטיגמה שהצליחו ליצור בקרב הציבור, האנטיתזה נגד קצבאות ילדים.

שמואל הלפרט: אמרתי כבר בכמה הזדמנויות שהילדים הם לא אויבי המדינה.

שמואל הלפרט: הילדים הם לא נגד מדינת ישראל.

שמואל הלפרט: אף אחד לא יכול להתכחש לזה, שמספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני, עלה פי שניים ב-6 השנים האחרונות, מאז שקיצצו בקצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: ד"ר קדמן לא יכול להכחיש את זה.

שמואל הלפרט: בשנת 2001 מספר הילדים העניים היה 400,000 וכיום הוא 840,000.

שמואל הלפרט: אי אפשר לתלות את זה בשום סיבה אחרת.

שמואל הלפרט: זו הסיבה האמיתית, ומי שלא רוצה להודות בזה פשוט מתכחש למציאות.

שמואל הלפרט: אין פתרון אחר, גם לא במדינות אחרות בעולם.

שמואל הלפרט: באנגליה, כאשר טוני בלייר החליט לחלץ חלק גדול מהילדים שחיים מתחת לקו העוני, הוא החליט להעלות את קצבאות הילדים.

שמואל הלפרט: רק אז ירד מספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני ב-23% תוך 3 שנים.

שמואל הלפרט: אותו דבר אפשר לעשות גם כאן.

שמואל הלפרט: לא צריכים מחקרים גרנדיוזיים.

שמואל הלפרט: דבר חמור אחר שקרה, שאנו נרגיש אותו בעוד כמה שנים, הוא לא רק הקיצוץ שביצעו לפני 5-6 שנים.

שמואל הלפרט: עשו כאן דבר חמור שהוא בכייה לדורות.

שמואל הלפרט: הממשלה לא יכלה להוריד את הקצבאות מ-800 שקלים ל-160 שקלים בבת אחת, ולכן היא הורידה תחילה 20%, אחר כך עוד 20% ועוד 10%.

שמואל הלפרט: כך הגיעו לקיצוץ של 50%.

שמואל הלפרט: אם משפחה בת 7-8 ילדים קיבלה 800 שקלים החל מהילד החמישי, עכשיו הורידו את זה ל-400 שקלים.

שמואל הלפרט: אותה משפחה נשארה עם 400 שקלים, וכל ילד שנולד החל משנת 2002 מקבל רק 160 שקלים.

שמואל הלפרט: בעוד כמה שנים משפחה בת 7-8 ילדים שמקבלת היום 2,500-3,000 שקלים, תקבל רק 1,300 שקלים.

שמואל הלפרט: כך מספר הילדים העניים ילך ויגדל משנה לשנה.

שמואל הלפרט: בשנת 2006 מספר הילדים העניים היה 840,000 ילדים.

שמואל הלפרט: אני בטוח, שבשנת 2007, כתוצאה מהקיצוץ האומלל הזה, אנחנו נגיע בשנת 2008 למיליון ילדים עניים במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: לולא מוסדות החסד ובתי התמחוי שנותנים ארוחות חמות לאלפי ילדים, היו מסתובבים כאן במדינת ישראל מאות אלפי ילדים רעבים.

שמואל הלפרט: מדברים סחור-סחור, ולא מעזים לתפוס את השור בקרניו ולומר: שכל 4 הוועדות יפנו לכנסת ישראל ולממשלה ויאמרו, שהמצב הזה לא יכול להמשיך הלאה.

שמואל הלפרט: הקיצוץ הזה גרם לקטסטרופה בקרב הילדים.

שמואל הלפרט: זה גרם לכך שיש קרוב למיליון ילדים שחיים מתחת לקו העוני, למאות אלפי ילדים רעבים.

שמואל הלפרט: חייבים לתקן את העוול הנורא הזה שנעשה.

שמואל הלפרט: אם נתאחד סביב הפנייה הזו, זה יועיל יותר מכל הישיבות שאנו מקיימים.

נאדיה חילו: אני רוצה לומר, כי על פי פקודת מס הכנסה נקודת הזיכוי אמורה להיות מקבילה לקצבת הילדים.

נאדיה חילו: לגבי מס ההכנסה זה עודכן כך שנקודת הזיכוי היא 178 שקלים, כאשר קצבת ילד ראשון היא רק 148 שקלים.

נאדיה חילו: גם אם מעלים את זה על פי החוקים המדברים על כך שבשנת 2008 הקצבה תעלה ב-3 אחוזים, גם אז קצבת הילדים תהיה 152 שקלים וקצבת המס תהיה 187 שקלים.

נאדיה חילו: ההבדל הוא 35 שקלים.

נאדיה חילו: 35 שקלים האלה הם לחם וחלב לשבוע שלם לאותן המשפחות.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לברכות ולהערכה הרבה לעבודתה של המועצה הלאומית לשלום הילד.

דב חנין: המועצה הזו אכן פועלת בצורה נמרצת, תקיפה, מקצועית, ומסייעת לנו רבות לעשות למען הגנת ענייניהם של ילדים בישראל.

דב חנין: לצערי הגדול, שלא ברצונה של המועצה הלאומית של שלום הילד, היא נדחפת לעמדות של אופוזיציה.

דב חנין: זה לא בגלל שהמועצה הלאומית לשלום הילד לא אוהבת להיות באופוזיציה.

דב חנין: אני שמחה שהיא לבטא את עמדת הממסד, אבל הדוח הזה שנמצא בפנינו היום הוא דוח של ביקורת חריפה על המדיניות שמנהלות ממשלות ישראל, כולל ממשלת ישראל האחרונה בכל הנוגע להגנתם של ילדים בישראל.

דב חנין: אני רוצה להמשיך את דבריו של חה"כ הלפרט ולומר, שאם היו מבקשים ממני להתייחס לגרעין של הדוח הזה - שהוא כמובן דוח מאוד עשיר ואני עוד לא הספקתי ללמוד אותו עד תום.

דב חנין: אני מקווה לעשות את זה בימים הקרובים - ברור שאותו תרשים הילדים העניים הוא מרכזו של הדוח, והוא מספר את הסיפור כולו בקליפת אגוז.

דב חנין: התמונה היא תמונה דרמטית.

דב חנין: למען אלה שאין בפניהם את הדוח, אני אציג את זה.

דב חנין: אנחנו רואים פה שני גרפים במגמת עלייה רצופה לאורך שנים.

דב חנין: הקו העליון הוא אחוז הילדים העניים מסך כל הילדים לפני תשלומי העברה.

דב חנין: הקו השני שגם הוא במגמת עלייה, הוא הקו של הילדים העניים שנמצאים מתחת לקו העוני אחרי תשלומי העברה.

דב חנין: מה אנחנו רואים בזה?

דב חנין: ששיעור הילדים העניים בישראל עולה ברציפות.

דב חנין: לפני תשלומי העברה מדובר על 41.5% מילדי ישראל שנמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: זה נתון מזעזע.

דב חנין: עם כל התרומה והאפקט של תשלומי העברה ומסים, אנחו עדיין נמצאים במצב בו 35.8% מילדי ישראל נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: זו תמונה שאומרת את הכל.

דב חנין: בשנת 1980, לפי הנתונים של אותו גרף, אנחנו היינו במצב בו 15% ילדים היו מתחת לקו העוני, כאשר אחרי תשלומי העברה ומסים זה ירד ל-8.1%.

דב חנין: תראו איזו דרך ארוכה עברנו על מנת להיות חברה פחות מתוקנת, פחות ראויה, פחות מוסרית ויותר אכזרית כלפי ילדים.

דב חנין: לדבר הזה יש השלכות בכל המישורים.

דב חנין: כאשר פותחים את הדוח רואים, כי חלקם של קטינים החשודים בעבירות היה 8.4% בשנת 2000.

דב חנין: היום זה למעלה מ-11%.

דב חנין: אם זאת תמונת העוני, אז יש לה השלכות.

דב חנין: תמונת העוני הזו משתקפת גם בתחום החינוך, שעליו אני רוצה להגיד כמה מילים.

דב חנין: אני מסתכל על אחוז הזכאים לתעודת בגרות מכלל תלמידי י"ב, וזאת תמונה חברתית.

דב חנין: אני רואה שוב את אותם יישובים עניים, שבהם פחות ילדים זכאים לתעודת בגרות.

דב חנין: במפה אחרת אנחנו רואים שוב את אותם יישובים עניים, את אותן שכונות עניות, את החינוך הערבי בערים הגדולות, אותם מקומות ידועים, שבהם יותר מ-12% מתלמידי ט' עד י"ב נשרו במהלך השנה מהלימודים שלהם.

דב חנין: זו תמונה חברתית מאוד עגומה ומאוד קשה.

דב חנין: אני לא רוצה לעבור פה על עוד נתונים שמשכו את תשומת לבי, כי התמונה היא תמונה עקבית.

דב חנין: אנחנו בכנסת צריכים להסיק מהדוח הזה מסקנות.

דב חנין: לא מספיק שאנחנו כמחוקקים מקבלים דוח כזה ואומרים: זה לא יפה, זה לא ראוי, אנחנו מתביישים בזה.

דב חנין: חובתנו בכנסת לעשות מעשים.

דב חנין: אנחנו הגענו לכנסת כשליחי הציבור לא רק בכדי לבקר את הממשלה, אלא בכדי לפעול להגנת הציבור מפני מדיניות בעייתית, מדיניות אכזרית, מדיניות אנטי-חברתית, למרות שלא זה מה שהבטיחו לציבור לפני הבחירות.

דב חנין: כולנו זוכרים שהבטיחו לנו סדר יום חברתי.

דב חנין: זה נשכח במהלך השנה-שנתיים שעברו מאז.

דב חנין: תפקידנו לחזור ולהזכיר את זה באופן יומיומי בכנסת, בכל דבר חקיקה שמגיע ובכל דבר תקציב שמגיע, להילחם על ענייניהם של ילדים, כי ענייניהם של הילדים משקפים את ענייניה החברתיים של החברה הישראלית בכללותה.

דב חנין: לכן, מבחינתי, הדוח הזה בשורה התחתונה הוא קריאה למאבק, קריאה למאבק שהציבור צריך להתגייס בו, קריאה למאבק שארגונים חברתיים, ארגוני חינוך, ארגוני זכויות אדם, תנועות נוער, צריכים להתייצב ולומר: אנחנו לא מוכנים להשלים עם ההתדרדרות הזו.

דב חנין: אנחנו דורשים מדיניות חברתית אחרת.

דב חנין: זו כמובן גם קריאה להתעוררות לחברי הכנסת ולפעולה בכנסת בתחום הזה.

נאדיה חילו: כעת אני רוצה לתת את זכות הדיבור לשני נציגים מיוחדים, שהיו והשתתפו בעצרת האו"ם דרך המועצה לשלום הילד.

נאדיה חילו: שי, תשתף אותנו במה שאתה ראית.

נאדיה חילו: אחריך תדבר מאיה.

שי זבדי: כמו שנאמר, לפני חודש נסעתי לייצג את ישראל באו"ם ביחד עם ד"ר קדמן ומאיה.

שי זבדי: שמענו הרבה דברים על מצבם של ילדים בעולם.

שי זבדי: הגענו בתקופה שבה היתה השביתה הגדולה עם הרגשה שאצל כולם המצב הרבה יותר טוב, אבל מסתבר שלא ממש ושבהרבה מדינות, כולל מדינות סקנדינביה ומערב אירופה, המצב הוא לא כל כך טוב.

שי זבדי: לגבי זכויות הילד, המצב אצלנו מדהים.

שי זבדי: אנשים היו בהלם מזה שיש לנו חוק זכויות תלמיד, שאוכפים אותו, ששמים דגש על זה שילדים ילכו לבתי הספר.

שי זבדי: זה דבר שהוא לא מובן מאליו בהרבה מדינות.

שי זבדי: גם קצבת ילדים לא קיימת בהרבה מדינות.

שי זבדי: באפריקה יש ילדים שאין להם כסף לאוכל ולמים.

שי זבדי: זו דוגמא מאוד טובה.

נאדיה חילו: נעבור למאיה, ואחריה נרצה לשמוע את דברי מועצת התלמידים.

מאיה פלמבוים: אני לומדת בבית ספר שרת בנתניה.

מאיה פלמבוים: לפני חודש היה לי כבוד גדול לייצג את זכויות הילד באו"ם.

מאיה פלמבוים: דיברנו פה הרבה על נושא החינוך.

מאיה פלמבוים: המטרה העיקרית של הדברים שנשאתי באו"ם, היא לקדם את החינוך, בייחוד בתקופה בה היתה השביתה הגדולה.

מאיה פלמבוים: אני חושבת, שיש חשיבות להעניק חינוך לקבוצות חלשות באוכלוסייה ולהציל אותן.

מאיה פלמבוים: אלה ילדים שיהפכו אחר כך לילדים בסיכון.

מאיה פלמבוים: כמו שנאמר קודם, אנחנו עוסקים הרבה בכיבוי שריפות ולא עוסקים הרבה בטיפול מונע.

מאיה פלמבוים: אני עצמי עולה חדשה, ואני יכולה להעיד על חשיבות האולפן.

מאיה פלמבוים: האולפן מסייע ללמוד את השפה, ועוזר להשתלב בארץ.

מאיה פלמבוים: ילדים שבאים בגיל 15-16 לא מקבלים זכות ללמוד באולפן, ולכן קשה להם מאוד להשתלב.

מאיה פלמבוים: זה מה שיכול לגרום להם להשתייך לקבוצה של ילדים בסיכון בעתיד.

מאיה פלמבוים: זה תקף גם לגבי ילדים שלא בהכרח עולים חדשים, אלא סתם ילדים שקשה להם.

מאיה פלמבוים: אני מאמינה, שחינוך זה משהו שמאוד חשוב.

מאיה פלמבוים: אם אנחנו נשקיע בזה כמו שצריך, נראה כמה הנתונים האלה ישתפרו בעתיד.

נאדיה חילו: לפני הסיכום נרצה לשמוע את נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.

אוריאל יפרח: קודם כל רציתי להודות לד"ר קדמן ולד"ר בן ארי על הדוח הזה.

אוריאל יפרח: היינו שותפים בעבר, ואנחנו עדיין שותפים לחקיקת חוקים הקשורים לבני נוער.

אוריאל יפרח: רציתי להזכיר מספר חוקים שהיינו רוצים לקדם, שאם נקדם אותם הם יעזרו לפתור חלק מהבעיות.

אוריאל יפרח: הדבר הראשון הוא החזר האחיות לבית ספר.

אוריאל יפרח: יש קיצוצים במספר האחיות שמגיעות לבית הספר.

אוריאל יפרח: אצלי בבית ספר מגיעה אחות פעם בשבוע.

אוריאל יפרח: הזכירו קודם את בדיקת הראייה.

אוריאל יפרח: מדובר גם על בעיות שיניים ובעיות אחרות.

אוריאל יפרח: נושא שני הוא נושא ההזנה.

אוריאל יפרח: תלמיד רעב לא יכול להיות מרוכז בבית ספר.

אוריאל יפרח: ציין ד"ר בן ארי השלכות למצב בו הראייה לקויה.

אוריאל יפרח: כך גם כאשר התלמיד רעב.

אוריאל יפרח: הוא לא מרוכז, הוא מגלה התנהגות בעייתית, מתייגים אותו וכך זה ממשיך.

אוריאל יפרח: בכל הנוגע לטיפול באלימות היינו רוצים להשתתף, ולא רק לזרוק סיסמאות באוויר.

אוריאל יפרח: יכול להיות שחלק מהטיפול לא צריך להיעשות רק על ידי משרד החינוך או רק על ידי גורמים מקצועיים.

אוריאל יפרח: צריך לשלב פה גם תלמידים.

אוריאל יפרח: אנחנו כבני נוער יכולים לתת זווית שונה ויותר יעילה לטיפול בנושא.

אוריאל יפרח: לגבי שילוב עולים, הוצגו פה כל מיני סטטיסטיקות.

אוריאל יפרח: בקונגרס הציוני שהתקיים לא מכבר, אמרנו ואנו אומרים שוב שאנחנו נשמח לשלב עולים בכל הפעילויות שלנו.

נאדיה חילו: ממלא מקום יו"ר ועדת העבודה והרווחה ביקש לומר כמה מילים נוספות.

אברהם רביץ: אני השתתפתי כסגן שר הרווחה בוועדות שונות, שדיברו על נושא האלימות בבתי הספר.

אברהם רביץ: אני מוכרח לומר דבר מאוד חריף וכואב.

אברהם רביץ: הוקצבו כספים לא מעטים לטפל בנושא האלימות, ושום דבר לא קרה.

אברהם רביץ: בעניין הזה אפשר לומר מה שילדים אומרים לפעמים: שהגדולים לא מצליחים, אולי אנחנו יכולים להצליח.

אברהם רביץ: אני חושב, שאתם לא צריכים להשתתף בזה, אלא להיות המובילים.

אברהם רביץ: אין למערכות החינוכיות, הפוליטיות או המקצועיות את התשובה המתאימה כיצד לטפל באלימות במסגרת בית הספר.

אברהם רביץ: אם אתם כמועצת תלמידים תיקחו את זה כמשימת על לטפל בנושא הזה, ואתם תשעבדו את המערכות, זה יהיה הרבה יותר יעיל.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לכל המשתתפים, בראש ובראשונה למועצה לשלום הילד על העשייה במהלך כל השנה, ההסתכלות והדגש על זכויות ילדים וטובת הילדים, ועל הדוח הסופי שהוא מבחינת איכות וכמות הוא דוח מאוד ייחודי.

מיכאל מלכיאור: בכל הוועדות אנחנו נמשיך לשתף פעולה.

מיכאל מלכיאור: בשם ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, והוועדה לזכויות הילד, אני רוצה לצאת בקריאה לקיים דיון במליאת הכנסת בנושא מצב הילדים, כאשר ההמלצה שלנו תהיה שכל שר יציג את המדיניות של המשרד שלו בנוגע למצב הילדים, והתוכניות שלו מבחינת השקעת משאבים ושיפור מצבם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לבקש, שכל משרד בכל דיון, וכל ועדת כנסת, שדנה בכל סוגיה, תיקח בחשבון את הזווית הקטנה של מצב הילדים.

מיכאל מלכיאור: גם כאשר מחוקקים חוק, צריכים לבחון את זה בהיבט של השלכת החוק על הילדים.

מיכאל מלכיאור: צריך לשים דגש על הנושא של קצבאות הילדים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ממליצים לממשלה לבחון את הנושא הזה, את הקיצוץ שהיה, ואיך ניתן לשפר ולהחזיר את התקציבים האלה, ולהוציא הרבה מאוד ילדים ממצב של עוני.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.