ועדת המשנה לקליטת ילדים, נוער וצעירים עולים במערכת החינוך, כנסת 17, פרוטוקול מספר 47, 2007-12-31 12:30

זאב אלקין: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

זאב אלקין: אנחנו היום מגיעים לניסיון לפרוע שטר שהוא שטר בערך בן חצי שנה, כאשר בקיץ היינו אמורים לשמוע כאן הצגה של תכנית חדשה שמפתח משרד החינוך עם השותפים השונים, קרי משרד הקליטה והג'וינט, בתחום של זהות יהודית וישראלית, כאשר הוגדר הנושא הזה כאחד מהנושאים שדורשים חיזוק.

זאב אלקין: ואנחנו רצינו לשמוע את הצגת התכנית עוד לפני יציאה לפגרה אחרי מושב הקיץ, גם היתה לנו שם איזו הבטחה שנשמע את זה אז.

זאב אלקין: לצערי בישיבה שהתכנסנו כאן ממש בתחילת הפגרה נדמה לי, אחרי שהכנסת כבר יצאה לפגרה בשלושים ביולי לא זכינו לשמוע את הצגת התכנית, עודכנו שהיות ומדובר בתכנית שיש בה משתתפים רבים ושותפים רבים אז קצב ההתקדמות לא כפי שתוכנן מלכתחילה ומשרד החינוך לא עמד במשימה הזאת לעדכן אותנו אז והבטיח לנו שבחודשים הקרובים, אז דובר על יולי, ספטמבר, אוקטובר, יתקיימו מגעים אינטנסיביים בין כל השותפים ותגובש התכנית, כאשר אם אני זוכר נכון אז דובר על כך שהכוונה היתה להתחיל להפעיל את התכנית במתכונת של פיילוט ובמתכונת נסיונית עוד בשנת הלימודים הנוכחית שאנחנו נמצאים כבר בעיצומה.

זאב אלקין: אנחנו עסקנו מאז בהצגות, כשהתכנסנו כאן למושב החורף אני מייד רציתי לגבות את השטר הזה אבל היות ועסקנו כאן בתמונה הכללית של הפעילות, גם של משרד החינוך, כולל ההיבטים התקציביים, וגם של משרד הקליטה, וגם לפי העדכונים השוטפים שקיבלתי אם היינו מעלים את הנושא על סדר היום באוקטובר לא היינו שומעים הרבה מעבר למה ששמענו ביולי אז דחינו קצת את הטיפול בנושא ובתאום עם אודי קבענו שאנחנו נעלה את הנושא לאחר שנגמור לטפל בתקציב השוטף של משרד הקליטה, וזה קורה היום בישיבה.

זאב אלקין: אנחנו כאן מחזירים לסדר היום נושא שעסקנו בו בהרחבה בכמה פעמים, כאשר העיסוק שלנו בתחום הזה, זהות יהודית לילדים עולים הוא יתבצע בשני רבדים.

זאב אלקין: הרובד האחד זה התכניות החדשות, שהבטיחו לנו בזמנו ששוקדים על פיתוחם ושצריכים לתת מענה הולם שעוד לא ניתן.

זאב אלקין: והרובד השני זה גורלם של התכניות הישנות, בעיקר סמינרים בתחום של זהות יהודית לתלמידי התיכון, לתלמידי החטיבה העליונה, במיוחד לאור המשבר שנוצר בעקבות השביתה.

זאב אלקין: כי מן הסתם לא יעלה על הדעת שהשביתה לא תפגע בפעילות בתחום הזה, ואנחנו נרצה כאן לשמוע עדכון שוטף מה קורה עם תחום הסמינרים בשנת הלימודים 2007-2008.

זאב אלקין: אלה שתי המשימות.

זאב אלקין: בתאום עם אודי קבענו שהיום נפתח את הדיון דווקא בתכנית החדשה, אבל ברגע שנסיים אותה נגיע אני מניח בישיבה הבאה או אולי מעבר לכך, תלוי לאן נתקדם היום, נגיע גם לשמוע מה גורלם של הסמינרים ואיך משרד החינוך התארגן למציאות הקשה לאחר השביתה.

זאב אלקין: אלה הם דברי ההקדמה, ועכשיו זכות הדיבור שלך אודי, והדברים של אודי הפעם מלווים גם במסמך שמונח על שולחננו, שצריך לשמש לנו כמעין ראשי פרקים להצגה היותר מפורטת שתיכף נשמע לגבי התכנית החדשה.

זאב אלקין: ונמצאים כאן אתנו גם אני מבין חלק מהשותפים, הג'וינט מיוצג כאן ולעומת זאת משום מה משרד הקליטה לא נוכח.

זאב אלקין: אני מופתע אגב, אני גם אעיר את זה לפרוטוקול, אנחנו גם נעביר את זה להם שאני מופתע מזה שהם לא מיוצגים כאן כי זה נכון שאריה, כמו כל עובד מדינה מגיע לו זכות לחופשה הפרטית אבל מעבר לכך אני מניח שלפי מיטב ידיעתי משרד הקליטה מצבת כוח האדם שלו לא ירדה לאריה קורת בלבד.

זאב אלקין: אז בהחלט זה מפתיע שמופיע כאן נושא שעד כמה שאני מבין שהם שותפים בו, הם אמרו לנו שהם שותפים בו והם בחרו שלא להיות מיוצגים.

זאב אלקין: אנחנו נעיר על זה ללשכת המנכ"ל אני מניח, זאת הכתובת.

זאב אלקין: אז אודי, תצטרך לדבר בשם המדינה כולה, האחריות הכבדה מונחת על כתפיך כרגע כי משרד הקליטה לא כאן.

עמיהוד בהט: טוב, אני אומר באמת כמה דברים.

עמיהוד בהט: אלף אני רוצה לומר, עוד לפני שאנחנו ניגש לתוכן הדברים ולתאור תמונת המצב אני אומר שאחד הדברים אני חושב, וזה גם מופיע פה בפתיח, בהגדרת הצורך, יש פה איזה שהוא דבר ייחודי לפחות מהבחינה, באופן חיצוני לפחות מהבחינה שיש כאן פעולה מערכתית מאוד רחבה, שכוללת בתוכה גם מספר משרדי ממשלה, פה כתוב משרד החינוך והמשרד לקליטת עלייה, משרד הרווחה בעצמו פנה והביע את רצונו להיות שותף בעניין הזה.

עמיהוד בהט: אני שאלתי אותם אם השותפות תהיה גם תקציבית, לא קיבלתי על זה תשובה, אבל עצם הרצון להיות שותפים הוא כבר דבר שהוא נכון אם אנחנו מסתכלים על מלוא הקשת של הדברים.

עמיהוד בהט: אבל מעבר למשרדי הממשלה יש פה באמת גם שותפות שהיא שותפות אסטרטגית גם הרבה מעבר לתכנית הזאת, אבל בהחלט גם בתכנית הזאת בינינו לבין הג'וינט בשני היבטיו, ג'וינט ומסד קליטה, שזה מצד אחד גורם אחד ומצד שני זה שני גורמים שונים, במקרה זה ענת שנמצאת פה ובטח תציג את עצמה עוד מעט מייצגת את הג'וינט וגם את מסד קליטה.

עמיהוד בהט: אני חושב שיש בזה ערך עצום בעניין הזה.

עמיהוד בהט: אני גם יודע שכל התחום הזה שנקרא זהות או שייכות נמצא גם על השולחן של מנכ"ל הג'וינט, והוא גם דיבר על זה עם מנכ"ל משרד הקליטה לא מזמן, בשבוע שעבר.

עמיהוד בהט: כלומר יש פה איזה מהלך מתואם ומאוד מרשים מהבחינה הזאת.

עמיהוד בהט: וכשאני נמצא במשרד במשרד החינוך, ומדבר בשם המדינה והאוצר והחוץ וכל מיני אחרים, אז אני יכול לומר בשם המשרד שלנו שאני יושב פה אבל התובנות שיש כאן בתכנית הזאת הם פרי באמת פגישות רבות וגם מאוד מאוד מקיפות.

עמיהוד בהט: כלומר נמצא פה בתוך המסמך הזה המינהל לחברה ונוער, נמצא פה המינהל לחינוך דתי, נמצאת המזכירות הפדגוגית.

עמיהוד בהט: וגם את התבניות שרשומות כאן, שהם כרגע תבניות, התבניות האלה תתמלאנה בתוכן על ידי אותם שותפים מקצועיים בתוך המשרד שעוסקים בדבר הזה.

עמיהוד בהט: ולכן זה היה מאוד חשוב לי להדגיש את הדבר הזה.

עמיהוד בהט: זה דבר ראשון.

עמיהוד בהט: דבר שני שרציתי לומר, מה שאנחנו רואים כאן, אם נפתח גם את המסמך הזה, אנחנו מדברים פה בעצם, עד עכשיו במשרד לפחות, בצידם אולי של תכניות אחרות שחלקם שמענו עליהם וחלק לא, מפעילים סמינרים לכיתות י', יא', ודיברנו על זה כבר בעבר ואולי גם נחזור לזה גם היום.

זאב אלקין: זאת ההחלטה ההיסטורית, אנחנו ניסינו כאן להתחקות אחר שורשיה, לא הצלחנו.

זאב אלקין: זה משהו שקיים מתחילת שנות התשעים, ואנחנו לא הצלחנו להבין האם היתה הפסקה באמצע.

עמיהוד בהט: בודאי שאני יודע שכשאני הגעתי זה פעל.

זאב אלקין: משרד החינוך הודיע לנו שמעבר לעשר שנים כבר חלה על זה התיישנות מוחלטת.

זאב אלקין: אחרים אמרו שעשר זה המקסימום שהמשרד מסוגל להתחקות אחורה אחרי השורשים של ההחלטות אז עדיין זה נשאר להיסטוריונים כנראה לברר.

עמיהוד בהט: אז בכל אופן זה קיים, ועוד מעט גם נדווח על זה לגבי מה שקורה עכשיו.

עמיהוד בהט: בערך מדובר על כשלושת אלפים תלמידים בחטיבות העליונות, וגם השנה, כפי שכבר אמרתי בהתחלה, בתחילת השנה בישיבה הראשונה, אז אמרתי את זה מתוך איזו שהיא התרשמות ואני יכול להגיד את זה גם עכשיו, הפניות הם מאוד מאוד רבות.

עמיהוד בהט: השביתה בוודאי עשתה את שלה אבל נעבור על זה אחר כך יותר מאוחר.

עמיהוד בהט: אני אמרתי את זה רק כדי להגיד שאחת התחושות שלנו היתה שהסמינרים זה אחד המפעלים המוצלחים שאנחנו מקיימים, בייחוד על פי המשוב שאנחנו מקבלים מהתלמידים שנמצאים בהם.

עמיהוד בהט: אבל חשבנו שצריכים להתחיל את התהליך הרבה יותר מוקדם.

עמיהוד בהט: ולכן הגיל הזה של חטיבות ביניים נראה לנו המקום המתאים.

עמיהוד בהט: מצד אחד הילד הוא כבר לא ילד בגיל רך מידי, אבל הוא כן אז בונה את אישיותו, ולכן התשתית הזאת של חטיבות ביניים היא נכונה מבחינת תחילת התהליך הזה ולא לחכות עד החטיבות העליונות.

עמיהוד בהט: זה כן אומר שהסמינרים יצטרכו בסופו של דבר גם להיות באיזה שהוא רצף לתכנית הזאת.

עמיהוד בהט: הסמינרים, במתכונת כזאת או אחרת, אנחנו עכשיו אגב כותבים את המכרז החדש של הסמינרים, תמו שלוש או ארבע השנים של המכרז ואנחנו בדיוק עכשיו כותבים שני מכרזים, אחד של הסמינרים ואחד של מרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה.

עמיהוד בהט: שני דברים שונים לחלוטין.

עמיהוד בהט: ואני בטוח שזה יבוא לידי ביטוי במכרז החדש של הסמינרים כי יצטרכו להיות אולי, לראות את הדברים בצורה של רצף מהתכנית הזו.

זאב אלקין: זה מתבסס על תחושת בטן או איזו שהיא בדיקה?

זאב אלקין: הרי היו לכם שתי אפשרויות.

זאב אלקין: אפשרות אחת זה ללכת אחורה בגיל, להגיד שבונים תשתית לסמינרים בקבוצת גיל יותר צעירה, ואפשרות שנייה זה להגיד, וזה גם הושמע כאן בדיונים נרחבים שהיו על הסמינרים, שהסמינרים זה בוודאי ובוודאי לא מספיק, לא בהיקף שלהם, של המכסה שהם נותנים, ולא בעוצמת הפעילות, שזה סך הכל שלושה ימים על כל רצף הלימודים של שלוש שנים, ולנסות לעבות את זה בתחום של החטיבה העליונה.

זאב אלקין: שזה כמובן יותר קשה לכם מבחינת דרכי מימון.

זאב אלקין: אז השאלה אם זאת היתה החלטה טכנית או החלטה עקרונית על סמך בדיקה.

עמיהוד בהט: לא, הסמינרים זו פרשה בפני עצמה.

עמיהוד בהט: מה שאני רוצה לומר, דווקא בדיון שאני זוכר שהיה, באחת הפעמים שאני כן הייתי כאן אז דווקא נאמר שההקדמה של הסמינרים כפי שהם היא נראית לא נכונה, בעיני הגופים שהיו אז כאן, ודווקא הגיל הזה הוא גיל יותר מתאים.

עמיהוד בהט: אבל אם מדובר על תכנית כזאת, שהיא שונה, היא שונה במהותה.

זאב אלקין: אתה כרגע מדבר על התכנית, אני שואל קודם על הגיל.

זאב אלקין: אני מניח שקודם החלטתם על הגיל, אחר כך על התכנית מה עושים.

זאב אלקין: ההחלטה ללכת לחטיבת ביניים ולא להרחיב בחטיבה העליונה על מה היא התבססה.

זאב אלקין: כי זה לא ברור מאליו.

זאב אלקין: אני בהחלט רואה היגיון גם לכאן וגם לכאן.

מיכל צידון: היא התבססה על שני דברים מרכזיים.

מיכל צידון: אחד החטיבה העליונה היא באופייה מבחינה לימודית מאוד ממוקדת הישגיות, בגרויות, וזה הראש שמייצג אותה.

מיכל צידון: חטיבת הביניים לעומתה היא גם מבחינת הגיל של התלמידים, תחילת שלב ההתבגרות ושלב גיבוש הזהות, גם האישי וגם הקבוצתי, ולכן זה נכון לעסוק בנושאים האלה בגיל הזה, משום שזה נושאים שמעסיקים את בני הנוער, וגם זה הזמן עדיין ילדים נמצאים בתיכון, אנחנו מאמינים שאם נעסוק בנושאים האלה בגיל חטיבת הביניים זה ישפר את המוכנות שלהם ואת ההישארות שלהם בתוך המערכת ויביא אותה למקום שבמקום ניכור, קושי, שנאה למערכת החינוכית, מקום הרבה יותר מקבל, מכיל, עוד לפני המעבר לחטיבה העליונה.

זאב אלקין: כן, אבל לא כל התלמידים העולים עוברים בחטיבת הביניים בדרכם לחטיבה עליונה.

עמיהוד בהט: רובם המכריע.

זאב אלקין: תיכף נשאל איך אתם מגדירים כאן את קהל היעד.

מיכל צידון: חוץ מאלה שמגיעים עולים חדשים ישר לחטיבה עליונה, אין הרבה כאלה.

עמיהוד בהט: אני רוצה לומר עוד מילה אחת, מכיוון שהאופי של התכניות הוא לא אופי שהוא על בסיס של שלושה ימים, ממוקד וזהו, אלא הוא יותר פה אלמנטים של רציפות בתוך המערכת, גם בתוך בית הספר, שעת זהות קבועה שנתית, כל שבוע שעה שבועית ללימוד, אז חשבנו שכשמדובר על תכנית יותר עמוקה אז מקומה באמת בחטיבת הביניים שם באמת הפניות למידע היא הרבה יותר משמעותית.

עמיהוד בהט: להכניס היום שעה בחטיבה עליונה זה דבר שהוא בלתי אפשרי בכלל.

עמיהוד בהט: אז זהו, אז זה לא רק דבר טכני אלא גם דבר שאני חושב שיש בו היגיון.

עמיהוד בהט: ואז הסמינרים הופכים להיות איזו שהיא פעולת המשך.

זאב אלקין: אגב אתם רואים את זה, כשאתם מדברים על שעת לימוד רצופה בחטיבות הביניים, אתם מדברים לאורך כל הפריסה של חטיבות הביניים מבחינת השנים?

זאב אלקין: זאת אומרת סמינרים היום עושים ביא' נדמה לי.

עמיהוד בהט: י, יא', יב'.

זאב אלקין: אבל איפה עיקר הכובד, יא', אז אם אתם רוצים כאן איזה שהוא רצף אז לכאורה.

עמיהוד בהט: לא רצף מבחינת רצף צמוד.

זאב אלקין: למה לא?

עמיהוד בהט: לעשות את זה בט' ובי'?

זאב אלקין: לא, אני שואל, אם אתם מנסים לבנות כאן איזו שהיא תמונת על, הרי שוב, מבחינת הילד זה בכלל לא מעניין אותו לדעת שפעילות בחטיבת הביניים מתוקצבת מתקנות כאלה וכאלה ומשותפים כאלה וכאלה, וכשהוא מגיע לחטיבה העליונה אז הוא נוסע לסמינר מתקנה אחרת שיש לה היסטוריה אחרת.

זאב אלקין: בסופו של דבר הוא רואה איזה שהוא רצף הגיוני של פעילות.

זאב אלקין: אז אם המטרה היא לבנות איזו שהיא תמונת על, המטרה של חטיבת ביניים זה לבנות תשתית.

עמיהוד בהט: אני מבין את השאלה.

עמיהוד בהט: צריכים לחשוב על זה.

עמיהוד בהט: אני אתן לך דוגמא, אני לא יודע אם היא נכונה להגיד אותה כדוגמא או לא, לכן אני אומר צריך להתלבט בדבר הזה.

עמיהוד בהט: אבל אני אומר לך משהו יותר מזה.

עמיהוד בהט: אדם קרוב אצל עצמו.

עמיהוד בהט: כשאני למדתי תורה או תנ"ך אז יש איזה שני סבבים, שגם הם לא באים ברצף, אלא אתה לומד בכיתה ב' ובכיתה ט' אחר כך את אותו ספר.

זאב אלקין: אבל אין הפסקות.

עמיהוד בהט: יש הפסקות, אולי לא במקצוע אבל חוזרים על אותה תקופה.

עמיהוד בהט: אני לא יודע, צריכים לחשוב על זה.

עמיהוד בהט: כי אנחנו דווקא דיברנו על ח' ועל י'.

עמיהוד בהט: על ח' בתכנית הזאת וי' בסמינרים.

זאב אלקין: אמרת שסמינרים היום זה יא'.

מיכל צידון: לאו דווקא, זה לא רק יא'.

מיכל צידון: י', יא', יב'.

מיכל צידון: יב' יוצאים מעט בגלל הבגרויות.

מיכל צידון: וי', יא' בדרך כלל הבית ספר מעדיף להוציא ביחד בגלל שאחרת יוצא להם מעט מאוד תלמידים.

מיכל צידון: אז זה בדרך כלל י', יא' ביחד.

זאב אלקין: יש לכם סטטיסטיקה אגב של שנה שנתיים אחורה כמה תלמידי י' וכמה יא'?

מיכל צידון: לא, אבל אפשר לבדוק את זה.

זאב אלקין: אז אולי לדיון שיהיה בעוד שבועיים אנחנו נשמח לראות את זה.

זאב אלקין: כדאי לשקול את זה שוב לאור המפגש של התכניות.

זאב אלקין: אבל לאור מה שאתה אומר ט' בכל מקרה לא תהיה בתמונה.

עמיהוד בהט: חשבנו להתחיל את זה מח'.

עמיהוד בהט: לראות את שכבת ח', שהיא השכבה היותר נוחה, מבחינת, זה לא הילדים שבאו עכשיו לחטיבה וזה לא ילדים על סף יציאתם עם כל ההכנה לתיכון ולמעברים אלא זה כיתה שמבחינת הפניות הפדגוגית היא יותר נכונה.

עמיהוד בהט: גם הגילאים זה גיל שיותר מתאים.

עמיהוד בהט: ככה נראה היה לנו.

עמיהוד בהט: ואז לעשות בי', יא' את הסמינר כפעולת המשך, אבל אם איזו שהיא נגיעה.

עמיהוד בהט: אז זה נושא שצריך לחשוב עליו.

עמיהוד בהט: רק מלה אחת ואז אני מבקש ברשותך מענת להרחיב, כי אנחנו באמת עשינו את העבודה הזאת ממש בשותפות.

עמיהוד בהט: אני רוצה רק לתאר, לפני שאנחנו צוללים פה לתוך התכנית עצמה, אני רוצה לומר שלושה דברים.

עמיהוד בהט: דבר ראשון, באמת הכוונה היא לבצע במהלך השנה הזאת כמו שאמרנו, תשס"ח, פיילוט, במשהו בין שלושה לחמישה יישובים, כדי לראות, יכול להיות שלא נצליח עד סוף השנה לסיים את הפיילוט אבל להתחיל אותו, כדי שנוכל לדעת שאנחנו בכיוון הנכון כדי שנפרוש אותו אחר כך.

זאב אלקין: יש לכם תאריך יעד לתחילת הפיילוט?

עמיהוד בהט: אחרי שעשינו את כל סיעורי המוחות שבעולם, והכל פה מכונס לתוך תבניות מאוד מאוד ברורות אז אחרי שענת תציג את התכנית גם יהיה מאוד ברור למה אני מתכוון, אני מניח שזה ייקח לנו משהו בין ארבעה לשישה שבועות גג ליצור את המתווה, את גבולות הגזרה שבית הספר יצטרך לבחור ממנו את התכנית.

עמיהוד בהט: במלים אחרות, אם נלך כרגע לקצה של העניין, בשלב מסויים, זה יכול להיות גם תוך חודש, חודש וחצי, אנחנו מתכוונים לפנות לשלושה או ארבעה ראשי ערים, ולומר אנחנו נכנסים ליישוב, לחטיבות הביניים ביישוב, כדי שזה יהפוך להיות דבר שהוא אינטרס ראשותי, למדנו שכל דבר היום נעשה בשיתוף עם הרשויות.

זאב אלקין: כן, למרות שבחטיבות הביניים זה שונה מהחטיבה העליונה מידת ההשפעה של הרשויות היא פחות.

עמיהוד בהט: אני לא מדבר על תיקצוב אפילו אלא רק על איזו שהיא ראייה.

עמיהוד בהט: אגף החינוך ביישוב יש לו עניין בדבר הזה.

זאב אלקין: יש אגב סינון ליישובים?

זאב אלקין: יש פרופיל של מה אתם מחפשים?

עמיהוד בהט: כן, אנחנו מקבלים יישובים עתירי עולים.

עמיהוד בהט: באותם יישובים למשל, עשרים ושניים היישובים שאנחנו עושים איתם את הפרוייקט של הייעוץ הם יישובים עתירי עולים.

עמיהוד בהט: הם לא נבחרו במקרה.

זאב אלקין: ייעוץ שפ"י, הנושא שיעלה פה בהמשך הדיון.

עמיהוד בהט: בשמחה.

עמיהוד בהט: יש לנו רשימה של עשרים, עשרים וחמישה יישובים, שאת הבחירה מתוכם לגבי הפיילוט צריכים לראות איך אנחנו עושים.

עמיהוד בהט: אז אני אומר, הקצה יהיה שמנהלי בתי הספר וחטיבות הביניים באותו יישוב יכונסו, יקבלו את הואוצ'ר, שתיכף אנחנו נתאר אותו כאן, יצטרכו בזמן סביר להציג תכנית לאישור צוות היגוי, ומקבלים את המשאב לתוך בית הספר ומתחילים לפעול בו, ככל שהזמן יתיר להם במהלך החודשים הקרובים.

עמיהוד בהט: ואחר כך גם, כמובן, למי שיתחיל באמצע השנה גם יורשה להמשיך אותו בשנה הבאה, שלושה חודשים, ארבעה חודשים.

זאב אלקין: אני אפסיק אותך לשנייה, אני פשוט מנסה לעשות תרגיל מחשבתי.

זאב אלקין: אנחנו כרגע סוף דצמבר.

זאב אלקין: אתה אומר שתוך חודש, חודש וחצי תחליטו מה היישובים ותיכנסו ליישובים.

זאב אלקין: זה אומר שאם אני מנהל בית ספר אני מתוודע, נחשף לאפשרות של הואוצ'ר הזה לקראת סוף פברואר.

זאב אלקין: בין לבחור רשות ולסגור עם אגף החינוך לבין עד שזה נקלט אצל המנהל ומופנם אצלו במקרה הטוב זה סוף פברואר תחילת מרץ.

עמיהוד בהט: לכן אני אומר שמראש אנחנו בונים את זה לשנה פלוס.

זאב אלקין: אני מנסה להבין את האופק של השנה ומה בכלל תספיקו לעשות.

זאב אלקין: עכשיו אני כמנהל, אם אני מבין נכון, תיכף אתה תפרט את זה, אני צריך להציע תכנית.

עמיהוד בהט: אנחנו נציג את זה.

עמיהוד בהט: אתה מקבל מנחה מטעם התכנית, עם גבולות גזרה, מתווה שאנחנו עומדים לכתוב אותו בחודש הקרוב, ואתה בהתאם לגבולות הגזרה האלה בונה תכנית.

זאב אלקין: אבל אני צריך לעשות איזו שהיא פעולה.

זאב אלקין: תיכף ניכנס לפרטים מהי אחרי שתתארו את המתווה, אבל זה ברור שאני לא יכול להגיד משפט פשוט רוצה או לא רוצה אלא אני צריך לקיים איזה שהוא דיון בצורה כזו או אחרת של עומק, שאולי אפילו לא יסתיים בדיון אחד אלא ידרוש כמה דיונים, עד שאני אבין על מה מדובר, עד שאני אקרין את זה לצוות, עד שאני אקבל את הפידבק מהצוות, מן הסתם זה לא יהיה הדבר היחיד שאני אעסוק בו כמנהל אותה חטיבת ביניים באותם שבועות.

זאב אלקין: מבחינת לוחות הזמנים, לפי איך שאתה מתאר את זה, במקרה הטוב המנהל יחזור אליך סמוך לחופשת הפסח או מייד אחריה, וזה במקרה הטוב, כאשר ברוב המקרים להערכתי, ואז ועדת היגוי צריכה לדון בזה ולאשר.

עמיהוד בהט: הכוונה היא שהוא יוכל להתחיל בזה עוד השנה ולהמשיך בזה אחר כך בשנה הבאה.

זאב אלקין: אבל להערכתי, אני עכשיו בונה את זה על לוח הזמנים של השנה, עם כל החופשות שיש, שמתחילות להיכנס, יום העצמאות וכן הלאה, זה אגב גם לוקח זמן ופניות מהצוותים של בית הספר הארגון של כל הטקסים וכל מה שמסביב.

זאב אלקין: המשמעות של זה שהמנהל יקבל אישור לתכנית שהוא הציג, לפי הערכתי, אני מוכן להגיד את זה כאן לפרוטוקול, אנחנו ניפגש כאן ונבדוק מי מאתנו צדק, אבל במקרה הטוב להערכתי סוף מאי.

זאב אלקין: באותן חטיבות ביניים שיש בעיות שביתה שום פעילות לא תתקיים, כי הם צריכים לסגור שעות אחרות, לא את הדבר הזה.

זאב אלקין: לכן בפועל אנחנו כאן יוצאים מתוך נקודת הנחה שאנחנו בשנה רגילה, עם המורים שלא שבתו, אם נכניס לכאן את המורים ששבתו ההערכה שלי תהיה רק יותר פסימית, כי המערכת כרגע מנסה להוציא החוצה את כל השעות שהן פחות קריטיות כדי להחזיר את השעות שהיא מחוייבת להחזיר.

מיכל צידון: אבל מה האלטרנטיבה?

זאב אלקין: אני לא שואל מה האלטרנטיבה.

זאב אלקין: אני מנסה להבין איפה אנחנו נמצאים.

זאב אלקין: אני מנסה להיות מציאותי.

זאב אלקין: אני מנסה להסתכל על זה בעיניים של, אם תרצו, אבא של ילד שלומד בחטיבת ביניים ולקח, אין לו מה לעשות, הוא נכנס לאתר הכנסת בעוד שבועיים, לקח את פרוטוקול הישיבה הזאת ומנסה להבין מתי יבוא אותו מענה שהוא מחכה לו כבר שנה, מאז שהוא קרא את הפרוטוקולים בקיץ.

זאב אלקין: וכדי להיות מציאותי, אני מוכן כמעט להתחייב פה לפרוטוקול, לשם שינוי אני עכשיו אתחייב אז אתם תוכלו לבדוק אותי כשניפגש כאן, שהסיכוי שהתכנית תיכנס לפעילות ממשית בשנת הלימודים הזאת כמעט אפסי.

מיכל צידון: אני חושבת שעצם ההכנה שלה היא כבר התחלה.

עמיהוד בהט: אני קצת יותר אופטימי.

זאב אלקין: מיכל כבר נכוותה כאן פעם בנקודת האופטימיות כי היא התחייבה לנו במשהו.

מיכל צידון: לא אני התחייבתי.

עמיהוד בהט: אנחנו פועלים באופן כזה שזה כן יפעל במהלך השנה הזו.

עמיהוד בהט: אני אומר שוב, זה לא יהיה יחידת זמן של שלושה חודשים, אבל אני כן רוצה להתחיל את המהלך.

זאב אלקין: אתה מדבר כאן על פעילות שהיא לא נקודתית.

זאב אלקין: זה לא סמינר.

זאב אלקין: תיכף אנחנו נשמע את המתווה, אבל זה ברור כבר ממה שאמרת כרגע שאתה מדבר על פעילות שוטפת שבועית.

זאב אלקין: הנדבך הבסיסי.

זאב אלקין: אני טוען שלפעילות השוטפת בממוצע, זה לא מקרה קיצון שאני לוקח, זה לא המקרה הכי גרוע, אני הייתי אומר המקרה האופטימי אבל אני מוכן ללכת אתך על ממוצע, בממוצע לפעילות השוטפת יישארו בערך בין שבועיים לשלושה שבועות של פעילות.

ענת פנסו: אני חושבת שהרעיון הוא לעשות עבודה נכונה.

ענת פנסו: אני חושבת שהתהליך של הכניסה לבית הספר, והעבודה עם המנהל עם הצוות שהוא מקים, ובחינת קודם כל מיפוי המצב שלו, בחינת המצב בבית הספר ומה אנחנו כצוות מורים רוצים לעשות הוא כבר חלק מהתהליך.

ענת פנסו: כי המערכת, הרי אנחנו כולנו פה חיים באותה מדינה ויודעים ששעה שבועית, עם כל כמה שהיא מאוד מאוד משמעותית והרבה יותר ממה שיש היום לא תשנה את כל האווירה בכל בית הספר.

ענת פנסו: אבל אם יש צוות מורים ברשות מנהל שהם עובדים על העניין הזה, מקבלים הנחייה על העניין הזה ויושבים וחושבים איזו תכנית הכי מתאימה, מה אנחנו רוצים לעשות, איזה מטרות אנחנו רוצים לשים לעצמנו, איך אנחנו רוצים למצב את המטרות האלה, זה כבר בעיני חלק מהתהליך.

ענת פנסו: וגם אם התכנית בפועל לילד, אותה שעה שבועית, כמובן שאין שום משמעות להתחיל אותה שלושה שבועות לפני סוף השנה, זה ברור.

זאב אלקין: ולפי מה שאת אומרת כרגע אני רק משתכנע שאני צודק בתחזית שלי לגבי לוח הזמנים.

ענת פנסו: סביר להניח שאתה צודק.

זאב אלקין: כי את הצבעת על החשיבות של התהליך.

עמיהוד בהט: התהליך הוא חלק מהתכנית, אבל יכול להיות שאפשר יהיה כן לעשות, אני קצת יותר אופטימי מכם.

זאב אלקין: אין לך כמעט ברירה.

זאב אלקין: למה אני שואל את הנקודה הזאת, הרי בסופו של דבר אני מנסה לבדוק את זה מצידו, בצד השני של הצינור, מצידו של הילד והאבא, שכל תהליך ההכנה זה בשורות טובות למה שאולי יקרה בשנה הבאה.

זאב אלקין: ולכן חלקית יצטרכו לעשות חלק מההכנה מחדש.

זאב אלקין: לכן יש השלכות של מספר תלמידים עולים וכן הלאה.

זאב אלקין: זה לא יהיה כל כך פשוט.

זאב אלקין: חלק מההכנה עדיין יהיה קשה לעשות אותה.

זאב אלקין: אני שואל את זה, למה אני אומר שלאודי אין כמעט ברירה להיות אופטימי, כי בזמנו כאן כשהנושא עלה לדיון מספר פעמים, זה פחות מטריד את הג'וינט אבל הנקודה שכל הזמן הודגשה על ידי אנשי המשרד, גם כשהם לא עמדו בלוח הזמנים להצגת התכנית, שבשנת הלימודים הזאת התכנית תפעל, לפחות ברמת הפיילוט.

זאב אלקין: ולא במקרה אני בזה פתחתי גם את הישיבה.

זאב אלקין: ולכן אם האופטימיות של אודי נכונה אז המשרד יעמוד בהתחייבות הזאת.

זאב אלקין: אם הפסימיות שלי, שמגובה על ידי חלק מאנשי המשרד והשותפים היא נכונה בעקבות לוח הזמנים שפרשתי אז כבר היום ברור, אני מוכן כמעט להתחייב לפרוטוקול, שהמשרד לא יעמוד בהתחייבות הזאת.

מיכל צידון: מה אתה היית מעדיף, שנעשה מהר ולא טוב או לאט וטוב?

זאב אלקין: תאמיני לי, את לא רוצה לגרור אותי לויכוח הזה, אבל אם כבר גררת התשובה שלי מאוד פשוטה מה הייתי מעדיף.

זאב אלקין: למה אני בשלושים ביולי הייתי מאוד מודאג, ואתם הייתם מודאגים פחות, אני הייתי מאוד מודאג כי אמרתי אם בשלושים ביולי אין לנו מתווה של תכנית אז הסיכוי שזה יעבוד בשנת הלימודים הקרובה הוא הולך וקטן וכמעט נעלם.

זאב אלקין: ולכן אני הייתי מעדיף שכאשר במאי אמרתם שביולי תהיה תכנית שביולי תהיה תכנית ואז בשנת הלימודים הזאת, אם לא בתחילתה לפחות באמצע שלה התכנית היתה מתחילה את העבודה, ואז אפשר להעריך את הפיילוט ואפשר מזה להסיק לגבי ההמשך.

זאב אלקין: זה מה שהייתי מעדיף.

זאב אלקין: אני פה עקבי, לא שיניתי את דעתי מאז השלושים ביולי.

זאב אלקין: בשלושים ביולי באתם ואמרתם לי מצד אחד תבין, יש פה הרבה שותפים, ולכן זה הולך יותר לאט ממה שחשבנו, ולאה רוזנברג הצטרכה לעמוד פה ולהסביר את הנקודה הזאת.

זאב אלקין: ומצד שני אמרתם אל תדאג, זה עדיין ימשיך, ברמת הפיילוט נספיק לעשות את זה בשנת הלימודים הזאת, ולכן אנחנו נהיה ערוכים לשנת הלימודים שאחרי זה כבר עם איזה שהם מסקנות.

זאב אלקין: למה מטריד אותי הפיילוט, למה יש הבדל מאוד מאוד מהותי בין היערכות בבית ספר לבין הפעלה נסיונית, כי כולנו מבינים שלא תיגשו לפריסה הגדולה של התכנית בשנת הלימודים הבאה אם בשנה הזאת לא יהיה פיילוט, זה גם טבעי.

זאב אלקין: כולם יגידו קודם צריכים לראות איך זה עובד באותם שניים שלושה יישובים.

זאב אלקין: אי אפשר להתחיל את זה אם הפיילוט לא עבד.

זאב אלקין: ולכן התזוזה הזאת של חודש, אחר כך חצי שנה, אחר כך בסוף אולי כל שנת הלימודים, המשמעות שלה תהיה תזוזה של שנה שלמה.

זאב אלקין: ואני כמעט מוכן לכתוב באותיות קידוש לבנה שזה מה שהולך לקרות עכשיו.

זאב אלקין: ששנת הלימודים הבאה היא תהיה שנת הפיילוט ולא שנת ההפעלה.

עמיהוד בהט: אני אופטימי לא מתוך שאין לי ברירה או יש לי ברירה.

עמיהוד בהט: אני אופטימי כי אני אופטימי מטבעי, ואני יכול להעיד על עצמי שלא לקחתי שלושה חודשים חופשה ולא שלושה ימים חופשה כדי שאפשר יהיה לומר, לא שאתה תגיד, אבל מישהו אחר, שזה השתהה בגלל זה.

זאב אלקין: את הציטוט הזה מהפרוטוקול אנחנו נעביר לאריה קורת.

עמיהוד בהט: תעביר.

עמיהוד בהט: אני לא לקחתי דקה אחת חופש.

עמיהוד בהט: ואתה יודע, לא לפרוטוקול אני יושב פה עכשיו בחופשה מאונס, כי המשרד הוציא אותי לחופשה כי הוא אמר שאחרת יורידו לי דמי הבראה כי לא לקחתי יום חופש במהלך השנה האחרונה, ואני לא חותם כרטיס ואני יושב פה רק לצורך הישיבה.

עמיהוד בהט: אפילו עד כדי כך.

עמיהוד בהט: כלומר זו לא הנקודה.

עמיהוד בהט: ואני אין לי ייסורי מצפון על העניין.

עמיהוד בהט: יש לי צער, כלומר חבל לי, אבל זה לא עניין של איזו בטלה או משהו כזה.

עמיהוד בהט: ולכן אני מקווה שכן אנחנו נצליח בקטע הזה של השנה לעשות עבודה מספיק משמעותית כדי לפחות לפרוס את הדברים, יהיה במרץ אפריל אבל נפרוס אותם כדי שאפשר יהיה להתייחס לדבר, וזה מה שהכי חשוב כאן, באמצע יולי, כדי שנוכל להבטיח איזו שהיא פריסה יותר רחבה בשנה הבאה.

זאב אלקין: זה מה שמטריד אותי.

עמיהוד בהט: אני יודע, בצדק.

עמיהוד בהט: וזאת הכוונה, ואני מקווה שאנחנו נעמוד בזה.

זאב אלקין: השאלה אם יש דרך בעניין הזה מבחינת

זאב אלקין: כם שאתם חודש, חודש וחצי שדיברתם עד שזה יורד למנהלים האם אפשר לזרז את התהליך הזה.

זאב אלקין: כי משם והלאה אין כבר מה לזרז.

מיכל צידון: אבל אז אנחנו יכולים לעשות את זה פחות יסודי.

עמיהוד בהט: בסדר, אנחנו עושים מאמץ.

זאב אלקין: בוא תמשיך.

זאב אלקין: ביררנו רק את הצפי של לוחות הזמנים.

ענת פנסו: אני אגיד באמת בקצרה, קודם כל לא מדובר פה בתכנית עם תוכן אלא במתווה ארגוני של איך אנחנו רואים את העשייה בנושא של זהות ושייכות לתלמידים עולים.

עמיהוד בהט: אבל סליחה שאני קוטע אותך, וזה פעם אחרונה, לא מדובר פה על מתווה ספציפי שכתוב כאן מבחינת תוכן, אבל קודם כל יש כבר, אנחנו אחרי כמה פגישות בנושא של תוכן, ויש פה גם בעקרונות של התכנית יש פה בהחלט התייחסות לתוכן.

ענת פנסו: כמו שברור אנחנו מדברים על בני נוער עולים ובני עולים, חשוב להדגיש את הנושא של בני עולים, בגילאי חטיבות הביניים, כשאנחנו מייעדים את זה לחטיבות ביניים עם אחוז גבוה של תלמידים עולים ובני עולים.

ענת פנסו: אבל מערך הפעילות הוא הטרוגני, על מנת באמת אם רוצים ליצור פה חיבור חייבים להתייחס לכלל התלמידים, זאת אומרת היחידה היא בעצם כיתה, כפי שהיא נמצאת, ולא עושים עליה שום מניפולציות.

זאב אלקין: זה חשוב להבין לפני שנתקדם הלאה, קהל היעד, אמרת פה שני דברים ששניהם מרתקים אבל הם קצת סותרים אחד את השני.

זאב אלקין: אולי לא הבנתי.

זאב אלקין: מצד אחד אמרת שקהל היעד זה העולים ובני העולים, ואני אשמח לשמוע איפה הגבול, איפה ההגדרה, איך הגדרתם את זה.

זאב אלקין: כשאת מדברת על בני עולים איך את מגדירה אותם.

זאב אלקין: יש הגדרה רשמית לצורך התכנית, הרי בסוף זה יגיע לתיקצוב ולכסף אז תצטרכו הגדרה רשמית מי זכאי להשתתף בתכנית ומי לא.

עמיהוד בהט: כל הכיתה משתתפת בזה, גם אלה שהם לא בני עולים.

עמיהוד בהט: אנחנו לא נוציא ילדים החוצה לצורך הפעלת התכנית.

עמיהוד בהט: אנחנו מתייחסים לכיתה שלמה בבית ספר עתיר עולים.

זאב אלקין: אז קהל היעד הוא כולם.

ענת פנסו: הבחירה היא בבתי ספר שמוגדרים על ידי המשרד כבתי ספר עתירי עולים.

ענת פנסו: אנחנו בנינו את זה על סמך כמובן ניסיון רב של דברים טובים שקיימים בשטח, ואנחנו רוצים לנסות ולחבר בין שלושה אלמנטים.

ענת פנסו: אלמנט של למידה, כלומר ידע, האלמנט של חוויה והאלמנט של התנסות.

ענת פנסו: אנחנו קראנו לזה פה שילוב בין ראש, ידיים ולב, זאת אומרת גם הרחבת הידע של התלמידים, גם איזה שהוא ניסיון לרדת לעומקם של הדברים הקשורים בזהות, בהשתייכות, כפי שהילדים תופסים אותם, וגם פעולה שהיא פעולה התנסותית חווייתית שבה בדרך כלל עושים משהו שקשור באותו חיבור בין פרט לחברה.

ענת פנסו: אנחנו ננסה לעבוד בתחום האישי ובתחום הקבוצתי.

ענת פנסו: אנחנו לא מעוניינים בשום דבר שקשור בכפייה או בהחלטות מלמעלה אלא בלפתח דיאלוג ולתת הרבה מקום וכבוד למורשת המוצא באשר היא.

ענת פנסו: בעצם לייצר איזה שהוא מהלך של שורשים וכנפיים.

ענת פנסו: חיבור לתרבות המוצא, גאווה בתרבות המוצא וחיבור גם לחברה הישראלית ולמה שהיא מביאה איתה.

ענת פנסו: כיוון שמדובר בבני נוער חשוב מאוד שהפעילות תהיה אטרקטיבית ולא תיתפס כעונש, הנה יש לנו עוד שעה פה לשרוף אלא משהו שבני הנוער ירגישו שהם מחוברים אליו.

ענת פנסו: אנחנו לכן נרצה פעולה מגוונת.

יוליה גיניס: אני תוהה אם אותם המורים, מי יהיה בצוות המורים הזה שיחשוב על התכנית יחד עם היועץ החיצוני, המורה לאזרחות, המורה לתנ"ך?

זאב אלקין: אני מציע שתתני להם לתאר את המבנה כי היא עוד לא סיימה.

זאב אלקין: אם משהו אחרי שהיא תתאר יהיה לא ברור אז תוכלי לשאול.

ענת פנסו: אנחנו מדברים פה על שלושה ערוצים של פעילות, פעילות עומק בית ספרית, שהיא כמו שאמרנו מרכז הכובד של התכנית, פעילות שהיא יותר, הגדרנו אותה כימים מרוכזים, שאפשר לצאת או ברמת בית הספר כולו או ברמת יישוב, שוב תלוי במספרים, שהם יותר בסגנון של יום טיול או יום ביקור או יום חוויה.

ענת פנסו: ואיזו שהיא פעולה, בשלב הגדול היינו רוצים שהיא תהיה ארצית, בסגנון של חידון, כמו שיש בצבא, חידון מורשת, משהו שמחבר את כלל חטיבות הביניים, תחושה שאנחנו חלק ממשהו גדול.

ענת פנסו: אני רוצה להתמקד שנייה בעבודת העומק הבית ספרית.

זאב אלקין: לגבי מה שאמרת עד עכשיו, השלב השני והשלב השלישי זה גם כל הכיתה?

ענת פנסו: כן.

זאב אלקין: זאת אומרת שמבחינה זאת הקהל פה זה כל תלמידי חטיבת הביניים במדינת ישראל בבתי ספר עתירי עולים.

מיכל צידון: גם לא כל השכבות, שכבה אחת, שכבה ח'.

זאב אלקין: כולל החידון.

עמיהוד בהט: הלכנו על זה בשלב מסויים של הדיונים במשהו בסדר גודל של מאה חמישים כיתות.

עמיהוד בהט: בשיא.

ענת פנסו: אנחנו נעבוד בצורה כזאת שכל בית ספר שייבחר הוא יקים צוות היגוי, הוא רשאי לבחור מי יהיה בצוות ההיגוי שלו.

ענת פנסו: אנחנו כמובן יכולים לתת לו הנחייה או סיוע בעניין הזה, להקפיד שיהיה רכז חברתי, רכז חינוכי, רכז עולים, זה יכול להיות מורה לתנ"ך ויכול להיות גם מורה להתעמלות, אבל צריך להיות איזה שהוא סוג של צוות היגוי.

ענת פנסו: צוות ההיגוי הזה יקבל הנחייה חיצונית, על בסיס מתווה שאנחנו צריכים לבנות אותו.

ענת פנסו: זה בעצם מה שאודי הזכיר קודם, העבודה שעוד עלינו לעשות.

ענת פנסו: ועל בסיס המתווה הזה בית הספר יצטרך להגיש תכנית.

ענת פנסו: התכנית יכולה להיות מורכבת משילוב של עבודה של צוות המורים האינטגרלי של בית הספר, אבל גם יש לו לטובת זה, כמו שאודי אמר, ואוצ'ר או סל משאבים, הוא יכול לקנות פעולות חיצוניות, הוא יכול לקנות פעולות המשכיות מגופים קיימים בשטח שיכולים להבהיר את הפעולה.

ענת פנסו: הוא יכול לקנות פעולה חד פעמית, מרצה, הצגת תיאטרון וכן הלאה, סרט עם הרצאה ועוד כל מיני דברים שיכולים לעמוד לרשותו, בשביל לקדם את הרעיונות שלו.

זאב אלקין: הסעיפים של הוא'וצ'ר ניתנים להעברה?

זאב אלקין: למשל אם אני לא קונה פעולת תיאטרון אני מפנה את זה לפעילות בתוך בית ספר או שיש לי רשימה של אפשרויות, אם לא השתמשתי באפשרות הזאת אז הכסף נשאר במשרד החינוך.

ענת פנסו: לא, בית הספר מקבל סל של סכום, לא משנה כרגע, עשרת אלפים שקל, והוא רשאי להשתמש בזה כראות עיניו, בנושא הזה כמובן.

עמיהוד בהט: אנחנו חשבנו על שעה שבועית, עשרת אלפים שקל לבית ספר להפעלה של התכנית עצמה, פלוס סכומים נוספים לטובת המדרגות האחרות של היציאה לשטח.

זאב אלקין: כן, אבל אני יכול להעביר מסעיף לסעיף, למשל אני יכול להגיד לא רוצה פעילויות נוספות, רוצה שעתיים שבועיות, או להיפך, לא רוצה שעה שבועית.

ענת פנסו: שעה היא שעה.

זאב אלקין: וכספים אני יכול להעביר מסעיף לסעיף?

ענת פנסו: אולי, אפשר לחשוב על זה.

ענת פנסו: הרעיון הוא, ההמלצה שלנו תהיה לא.

ענת פנסו: אבל בתוך הסל משאבים שהוא מקבל, באותם עשרת אלפים שקל כן היינו רוצים שהוא ינצל אותם, הוא יכול לנצל אותם למה שהוא רוצה בתוך המסגרת הזאת.

ענת פנסו: כמובן המנחה שאנחנו נקצה לטובת העניין ילווה את צוות ההיגוי בבניית התכנית, התכנית הזאת תוגש לאישור, היא תפוקח כמובן על ידי מפקחי קליטת עלייה של המשרד והיינו רוצים שגם הרשות המקומית תהיה חלק מהעניין.

ענת פנסו: בית הספר אמור להפעיל את התכנית.

ענת פנסו: במקביל לשלב 2 ושלב 3 אנחנו ניקח גופים חיצוניים שבעצם יסייעו לבצע את הפעולות כי הן בעצם פעולות מרוכזות, הן אמורות להיות המשכיות לפעולה שמתקיימת.

ענת פנסו: זאת אומרת אם אנחנו נרצה לעשות יום טיול נרצה שהתכנים בטיול הזה יהיו מחוברים למה שבית הספר עוסק בו באותה שעה שבועית.

ענת פנסו: אם הילדים מתעסקים בנושא של שונה ודומה אפשר ללמוד את זה דרך הטבע, אפשר ללמוד את זה גם בתוך הפעילות שהילדים יעשו בתוך הטיול וכן הלאה.

עמיהוד בהט: אתמול היתה לכך דוגמא מצויינת, היה דיון במשרד בנושא הזה, העניין של חברות וידידות של עצמך ואחר כך פעולת ההמשך תהיה באיזה שהוא מקום של סולידריות צה"לית באיזה שהוא אתר.

עמיהוד בהט: בעצם זה הרעיון, לחבר את התחושות השורשיות של כל אחד מהעולים, לחבר אותם לתובנות של ישראליות, של ציונות, של יהדות, בתוך הפעולות שמחוץ לבית הספר.

זאב אלקין: הגופים החיצוניים של שלב ב' וג' תעשו את זה כמכרז של משרד החינוך?

עמיהוד בהט: של מסד קליטה.

זאב אלקין: זאת אומרת זה לא יהיה החלטה למשל, הרי שלב ב' הוא בתוך רשות מסויימת, זאת לא תהיה החלטה של אגף חינוך.

עמיהוד בהט: יהיו כמה זכיינים והוא יוכל לבחור מביניהם.

ענת פנסו: אנחנו לא נבחר אחד.

ענת פנסו: נותנים היבטים שונים, אני חושבת שזה גם חשוב לשמור על הגיוון.

ענת פנסו: יש גם דברים טובים שנעשים בשטח וחשוב לשמר אותם.

ענת פנסו: אנחנו בעצם ניסינו לבנות כאן.

זאב אלקין: אם יש, סתם דוגמא, עמותה שנמצאת בנתניה, שדווקא בנתניה הצליחה להגיע להישגים בתחום הזה של פעילות בתחום זהות יהודית לילדים עולים, והיא לא ברמה ארצית.

זאב אלקין: לפי השיטה שאתם מתארים בשלב של בית ספר בית הספר יוכל לפנות אליהם במידה ותאשרו.

זאב אלקין: אבל בשלב העירוני של נתניה לא יוכלו לפנות אליהם כי הסיכוי שהם ייכנסו לרשימה הארצית הוא קלוש, כי הם לא בפריסה הארצית ולא יעמדו בתנאי המכרז שתעשו, ומצד שני לכאורה חבל.

זאב אלקין: תשקלו את זה לגבי השלב השני.

עמיהוד בהט: שאלה חשובה מאוד.

עמיהוד בהט: זה עלה פה הצורך גם בשיתוף של העמותות, ולא עמותות שהן בין לאומיות אלא משהו יותר מקומי.

זאב אלקין: אז אני מציע שכשאתם שוקלים את זה, כי לעשות מכרז טוטאלי לגבי השלב השני ולהגדיר מראש ארבעה חמישה זוכים שהם כולם יהיו ארגונים גדולים ארציים, בדרך כלל אפילו עמותות עולים ארציות לא מצליחות להיכנס לתחרות בסדרי גודל כאלה של פריסה.

זאב אלקין: לעומת זאת אם בשלב העירוני תינתן האפשרות גם לעמותות קטנות יותר להיכנס.

מיכל צידון: אבל זה אומר שאנחנו חייבים לבדוק כל עמותה כזאת טוב טוב מה היא יודעת לעשות ומה היא יכולה לעשות.

זאב אלקין: אבל עדיין בסדרי גודל שאתם מדברים זה בוודאי אפשרי, בשלב של הפיילוט זה בוודאי אפשרי, וגם במאה חמישים כיתות.

זאב אלקין: מאה חמישים כיתות כמה רשויות זה יהיה, עשרים, שלושים, זה אפשרי.

זאב אלקין: אפשר יחד עם כל רשות לקבוע רשימה לרשות הזאת מראש ואז לתת לבחור.

זאב אלקין: אבל זה יאפשר לעמותות יותר קטנות להתחרות בשלב הזה.

ענת פנסו: גם זה יתן אפשרות לעמותות של עולים.

שרה פלג: מי יהיו המנחים הבית ספריים?

ענת פנסו: הוא יהיה שייך לגוף שגם הוא ייבחר.

יוליה גיניס: השאלה שלי עדיין נשארת, איך זה יכול להיות שצוות ההיגוי הבית ספרי בעצם בנוי מאותם האנשים שלכאורה אנחנו מדברים על כך שבית הספר באיזו שהיא מידה נכשל בלהעביר לתלמידים שלו את כל הנושאים האלה של הזכות ושל השייכות ושל כל הדברים האלה.

יוליה גיניס: כי בעצם אנחנו יודעים שבכל בית ספר מדברים על הדברים האלה.

יוליה גיניס: יש לי ילדים בגיל בית ספר, אני יודעת מה הם לומדים.

יוליה גיניס: הם לומדים על חברות ועל שייכות ועל שונה ודומה וכל הדברים האלה.

יוליה גיניס: אבל אנחנו מדברים על כך שיש לנו אוכלוסיה של עולים שלא קיבלה באיזו שהיא דרך את המסרים האלה מבית הספר, ואנחנו בונים צוות היגוי מאותם מורים של בית ספר שלא מצליחים להעביר את התכנים האלה בשיעורים שלהם של אזרחות או של שיעורים מיוחדים.

ענת פנסו: מה היית מציעה לנו?

יוליה גיניס: אני חושבת שיש פה בעייתיות מסויימת שבעצם אותם האנשים שכרגע אחראים על כל הפעילות הבית-ספרית שהיום בבית ספר, כמעט בכל שיעור, אפילו במתמטיקה מכניסים תכנים של חברות וידידות ושייכות והכל לא מצליחים להעביר את התכנים האלה לתלמידים שלהם, להיות אחראים על בחירת תכניות וקניית תכניות שצריכים להעביר את התכנים האלה לתלמידים שלהם.

ענת פנסו: מה את מציעה, אם היית במקומנו מה היית מציעה?

זאב אלקין: לי יש הצעה.

יוליה גיניס: אני בהחלט מרכינה את ראשי.

מיכל צידון: את יכולה להציג את עצמך?

יוליה גיניס: כן, אני עובדת בעמותת פורום מורים עולים, אני רכזת משאבים, בדרך כלל זה לא בדיוק התחום שלי.

זאב אלקין: מדובר כאן על משאבים לא קטנים לפי התאור.

יוליה גיניס: אבל אני עוסקת המון בתחום של זהות יהודית ומשתפת פעולה עם ארגונים כמו עלמא או כמו ארגונים דומים.

יוליה גיניס: ונראה לי שמדברים פה על בנייה של תכנית, על איך התכנית תעבוד, מתי היא תצא לפועל, אבל משהו מרכזי שהוא בעייתי בתכנים ובאיך לעשות את הדברים האלה לא מתייחסים אליו בדיוק.

יוליה גיניס: אני אפילו לא בטוחה שיש מספיק גופים, זאת אומרת מדברים על עמותות קטנות ועמותות גדולות אבל אני לא בטוחה שיש היום מספיק גופים בארץ שיודעים לטפל בנושא הזה.

יוליה גיניס: אחרת אנחנו לא היינו ניצבים מול הבעיה הזאת.

ענת פנסו: מה את מציעה לנו, אם את יכולה להציע לנו שנשב ונחשוב.

יוליה גיניס: אני מרגישה שיש משהו שהוא לא בדיוק נכון בכך שדווקא המורים של בית הספר.

יוליה גיניס: אני חושבת שהאלטרנטיבה היא לבנות את כל התכנית בעזרת גופים שמתעסקים בנושאים האלה, בזהות יהודית לאנשים שהם לא דתיים, בזהות יהודית לבני נוער, בשייכות לבני נוער עולים ולא עולים, ולא להסתמך על מנהל בית הספר וצוות המורים שלו בלבחור ולקנות תכניות מכל מיני גופים, כי אין להם את הניסיון בקונספט הזה ובתוכן הזה מספיק.

מיכל צידון: תלוי אבל מי יהיה גם היועץ שינחה אותם.

יוליה גיניס: אז הכל יהיה תלוי בבנאדם אחד, ביועץ הזה.

מיכל צידון: לא, לא הכל תלוי בו.

מיכל צידון: הוא יכול להוציא מהם דברים מסויימים.

מיכל צידון: הלא לאנשים אין כוונות רעות, גם לצוותי בית ספר אין כוונות רעות.

מיכל צידון: יכול להיות שלא הצליחו להוציא מהם בצורה נכונה את הכלים כדי לשלב את התלמידים העולים.

מיכל צידון: ויכול להיות שאם יהיה יועץ שילווה אותם כן יצליחו.

מיכל צידון: יש לנו ניסיון, אנחנו רואים דברים כאלה בשטח.

זאב אלקין: ההצעה של יוליה היא ברורה, רק זו שאלה מה נכון יותר ומה פחות.

זאב אלקין: היא מציעה, מה שאנחנו יושבים כאן עוד אפשר לשנות את הכל לפני שהמכרזים יצאו ולפני שנכתבו הכללים.

זאב אלקין: מה שהיא אומרת, היא מפנה אתכם, אני אנסה לתרגם את זה ללשון יותר מעשית, היא מפנה אתכם לניסיון שלכם עם תלמידי תיכונים, ואני כרגע לא נכנס לשאלה אם הגורמים שעושים את הסמינרים לתלמידי תיכונים הם גורמים טובים או רעים.

זאב אלקין: זה כרגע לא מעניין אותי.

זאב אלקין: הרושם שלנו מהדיון שהיה הוא כן.

זאב אלקין: עכשיו זאת לא השאלה.

זאב אלקין: היא אומרת תלכו על רשימה של גורמים ארציים, תבחרו אותם, אתם רוצים שזה יהיו עשרים גורמים או שלושים או ארבעים, לא משנה מה, הנה הם קיימים, ואז תגידו למוסדות שאפשר לבחור.

זאב אלקין: עדיין, אני רק מסב את תשומת לבה של יוליה שגם במודל הזה בסופו של דבר לאיזה גורם לפנות מחליט בית הספר, כי אין מי שיכול לכפות את זה.

זאב אלקין: המקסימום שאת יכולה לעשות את עושה רשימת סל לקניות שאת מאשרת את זה ברמה ארצית.

זאב אלקין: בסופו של דבר בית הספר, גם היום בסמינרים בית הספר הוא זה שמחליט האם אני נוסע לאורנים או האם אני נוסע לסמינר של גשר, וזאת החלטה של אותו צוות, כי אין מישהו אחר שיכול לקבל אותה.

זאב אלקין: משרד החינוך לא יכול להגיד אתה תיסע לאורנים ואתה תיסע לגשר.

זאב אלקין: אלא אם כן יש רק זכיין אחד.

עמיהוד בהט: הערה קטנה, יש פה דילמות אמיתיות בדיון הזה.

עמיהוד בהט: ואני חושב שהפתרון הוא, ענת קודם רמזה, זה מישהו מומחה שייתן את ההנחיה לבית הספר.

עמיהוד בהט: אנחנו כל הזמן מדברים על שהתערבות גורמים חיצוניים מונעת, לא מונעת באופן יזום אלא מנטרלת אפשרות של צוות בית ספר להכניס דבר לדפוס התנהלות של בית ספר מתוך הצוות.

עמיהוד בהט: אנחנו הרבה פעמים שואלים את עצמנו האם טוב לשכור את שירותיהן של כל מיני חברות טובות.

עמיהוד בהט: הנה, אורנים פה, מצויינים, זה לא העניין בכלל, ולא להפוך את זה למשהו שהוא להכשיר את המורים לעשות את הדבר הזה דבר יום ביומו.

עמיהוד בהט: ולכן אני אומר, השילוב הזה של מישהו מומחה מבחוץ שינחה את בית הספר.

זאב אלקין: שמי יביא את המומחה מבחוץ?

אברהם מיכאלי: אם השרה שלנו רוצה יהדות חדשה שעוד לא נבראה אני לא יודע מאיפה נכשיר.

אברהם מיכאלי: היא רוצה יהדות חדשה, היא ענתה לנו את זה על הבמה.

זאב אלקין: אל תטיל על חברינו במשרד החינוך אחריות על השרה.

זאב אלקין: יש להם מספיק צרות משלהם בלי הצרות של השרה.

זאב אלקין: כדי שנבין פה, היועצים החיצוניים האלה מאיפה הם באים?

עמיהוד בהט: הם באים מאיתנו.

עמיהוד בהט: שוב, זה יהיה איזה שהוא תהליך מכרזי.

זאב אלקין: תהליך מכרזי ברמת האנשים או ברמת הארגונים?

ענת פנסו: אנחנו נשתדל שזה יהיה גוף.

זאב אלקין: יהיה מכרז על גוף שמטרתו תהיה להעמיד יועצים לבתי ספר בפריסה הארצית לליווי של התכנית.

ענת פנסו: לא חייב להיות יועץ לכל כיתה.

ענת פנסו: יכול להיות אחד בצפון ואחד בדרום.

זאב אלקין: אתם יודעים מה, קטונתי, אבל אם הייתי צריך להצביע לכם על גוף שמסוגל לתת דבר כזה לא הייתי מצביע על אחד.

זאב אלקין: אז איך תצרו מכרז שכמה גופים יתמודדו?

זאב אלקין: הלוואי.

זאב אלקין: אני לא מכיר היום גופים שיודעים לעשות את זה.

זאב אלקין: אני מכיר גופים שיודעים להתמודד על ההפעלה.

זאב אלקין: וגם, מעטים מאוד בפריסה הארצית.

זאב אלקין: אבל גופים שיכולים להציע שירותי ייעוץ ומומחיות בתחום בניית תכניות זהות יהודית, לא רק לעולים, זה יותר מורכב, זה קבוצה הטרוגנית.

ענת פנסו: הם צריכים להיות מנחים לתהליך בית ספרי.

ענת פנסו: הם לא צריכים לתת את התשובות.

זאב אלקין: אני קודם רוצה לתת את זכות הדיבור לשותף השלישי שבינתיים הופיע.

זאב אלקין: וסוניה, את כאן מייצגת לא את הצד השואל, לא היית בתחילת הישיבה אז אני מעדכן אותך שמשרד הקליטה הוא חלק מהמנגנון שמציע את התכנית הזאת.

זאב אלקין: אתם חתומים ואתם שותפים, אני מניח שגם בכסף.

זאב אלקין: אני מניח שמשרד הקליטה לא מתנדב להשקיע כספים בלי שיש לו יכולת השפעה אמיתית.

סוניה מיכאלי: אבל עדיין ישנה כאן אי הבנה.

זאב אלקין: אני מאוד ארצה שתדברי כאן, אני רק רוצה שתדברי לא כסוניה מיכאלי פרט אלא כנציגה של משרד הקליטה, שהוא שותף לתכנית הזאת.

זאב אלקין: ואם יש לך מה להגיד מבחינה הזאת אנחנו מאוד נשמח.

סוניה מיכאלי: טוב, קודם כל אני רוצה להגיד לך שגם כפרט אני אדבר כבנאדם שיש לו עשרים ושבע שנות ניסיון בחינוך.

סוניה מיכאלי: יכול להיות שאני לא קראתי בעיון רב ועברתי באמת שורה שורה.

זאב אלקין: כרגע את נמצאת כאן כנציגה רשמית של המשרד.

סוניה מיכאלי: אני בודקת אם אני אולי כאן פספסתי, חוליה של עבודה עם משפחות יש כאן או שבאמת לא ראיתי?

ענת פנסו: לא, אין.

סוניה מיכאלי: כדי שאני אוכל להמליץ פשוט במשרד הקליטה לשים דגש בנושא הזה.

סוניה מיכאלי: אני גם, יכול להיות שזה גם חולשה בשפה העברית, מהם הקריטריונים להצלחה?

ענת פנסו: זה עדיין לא נמצא כאן.

ענת פנסו: עוד לא פיתחנו.

מיכל צידון: אולי משרד הקליטה יעזור לנו.

סוניה מיכאלי: אני כאן רואה ברשימת המשתתפים רכזי עלייה.

סוניה מיכאלי: בבית הספר עדיין יש רכזי עלייה?

עמיהוד בהט: בחלק מסויים כן.

עמיהוד בהט: בעתירי העולים בודאי.

עמיהוד בהט: בהרבה בתי ספר יש, בייחוד בתי ספר שיש בהם הרבה מאוד עולים.

עמיהוד בהט: הרבה מאוד זה עשרים אחוז, שלושים אחוז, ארבעים אחוז, שמונים אחוז.

עמיהוד בהט: בית ספר שיש בו חמישה עולים מתוך אלף ילדים אני לא מניח שיש לו רכז עולים.

עמיהוד בהט: אבל בית ספר מקיף מאשדוד לדוגמא.

יוליה גיניס: הבן שלי לומד בבית ספר איפה ששלושים אחוז מהכיתה הם בני עולים, אבל אין שם רכז עלייה.

יוליה גיניס: אני לא יודעת איך אפשר להגדיר את התלמידים האלה בכלל.

יוליה גיניס: זאת אומרת האם הבן שלי בחטיבת בינתיים צריך לעבור בתכנית הזאת?

עמיהוד בהט: מה את חושבת?

יוליה גיניס: אני חושבת שזה לא מתאים, אני חושבת שזה מיותר.

סוניה מיכאלי: אני גם חושבת, זה מה שגם בתכניות של משרד הקליטה, אני חושבת שאנחנו צריכים להשאיר איזו שהיא נישה, במידה ואנחנו רואים התפתחות בתהליך שתהיה אפשרות עקב ההתפתחויות בכיתה, בקבוצה, לראות אפשרות לשנות את הכיוון וללכת עם הקבוצה, ולא כדי לשים את הוי ולסיים את התכנית שהיא בנוייה, כי חליפה אבל לא תמיד לפי המידה.

סוניה מיכאלי: זה בינתיים.

סוניה מיכאלי: אני לא יודעת אם אני ראיתי את זה או לא, אבל אני חושבת שהמשפחה בעיניי היא מאוד חסרה כאן.

סוניה מיכאלי: גם משפחות ותיקות, ישראלים, ילידי הארץ, וגם עולים חדשים.

סוניה מיכאלי: כי מה שמשפחה מרגישה בעצם זה מסר שהיא משדרת לילדים.

סוניה מיכאלי: אני חושבת שיש לנו כאן אפשרות להכניס לכל התהליך את המשפחה.

מיכל צידון: באיזו צורה, איך היית מציעה?

סוניה מיכאלי: באותם תהליכים, המפגש בין הורים הוא יכול להיות, הוא הכרחי, הוא יכול להיות תהליך מאוד מאוד משמעותי גם בשינוי עמדות של אותם תלמידים, וגם לא שינוי עמדות, גם בחיזוק עמדות.

סוניה מיכאלי: מה שילד מרגיש וחווה בבית הספר או בטיול הוא חוזר הביתה ומשתף את ההורים.

סוניה מיכאלי: אם הורים לא מגיבים אז הוא מקבל מסר שזה לא משמעותי וזה לא חשוב.

סוניה מיכאלי: אם הורים מגיבים חיובי, אז הלוואי עלינו שזה יקרה.

סוניה מיכאלי: במידה שהוא מקבל תשובה שלילית אז ברור מה יקרה.

סוניה מיכאלי: אז לכן בעיני יש מקום שאנחנו באמת נכניס את נושא המשפחה כחלק בלתי נפרד מהתהליך.

שרה פלג: אני לסוגייה שדנו בה קודם בנושא של מקומם של המחנכים בתוך התהליך הזה, אני חושבת שהבנייה של התכנית הזאת היא מאוד נכונה.

שרה פלג: אני חושבת שזה נכון מאוד להעצים את המחנכים בתהליך של העבודה הזאת, בדרך הזאת של באמת יועץ מקצועי שמצטרף לצוות היגוי ומוביל את המהלך בתוך בית הספר.

שרה פלג: אני חושבת שזה לא נכון להכניס ארגון לתוך בית ספר שעושה משהו ויוצא אלא דרך זה יש פה העצמה של המחנכים, הכנסת העניין לתוך החזון הבית ספרי, המקום של כל הנושא הזה בתוך התהליך החינוכי בבית הספר.

זאב אלקין: רק תציגי את עצמך שיהיה ברור שאת מדברת כאן, שהאינטרס המוסדי שלך הוא הפוך למה שאת אומרת.

שרה פלג: אני מייצגת את החינוך במדינת ישראל, את קליטת העלייה.

שרה פלג: אני שרה פלג מהמדרשה באורנים.

שרה פלג: אני מייצגת גוף שהוא חיצוני ויחד עם זה גוף שמנוסה מאוד בתוך תהליכים ארוכים בתוך בתי ספר של עבודה עם מחנכים וייעוץ, שאמרת שאין גופים, שאתה לא מכיר אף גוף כזה שמסוגל לתת ייעוץ, אז יש כאלה.

זאב אלקין: לא, שיש לו פריסה ארצית ושיש לו התמחות בפעילות בתחום זהות יהודית ישראלית לכיתה הטרוגנית.

שרה פלג: אני לא אתחיל לדבר לא עליי ולא על הגוף שאני מייצגת, כי באמת אני רוצה לדבר על הנושא של כיתות הטרוגניות, שיש בהן בני עולים ועולים וותיקים, ולהם יש הורים, ואני מאוד מסכימה למה שאת אמרת פה שצריך לחשוב על המשפחות בעניין הזה כדי לעשות חיבור אמיתי.

שרה פלג: לי כבר יש רעיונות מה אפשר לעשות בעניין הזה.

שרה פלג: ואני חושבת שהעצמת הצוות החינוכי בדרך הזאת הוא מאוד נכון.

שרה פלג: ולא להגיד צוות המורים עד עכשיו לא עשה שום דבר או לא יודע איך לעשות אז נשאיר את זה במצב הזה.

שרה פלג: להיפך, אנחנו יכולים לשפר את המצב הזה.

יוליה דור: אני מייצגת פה אגודה ישראלית למען ילדים עולים, אני עובדת סוציאלית.

יוליה דור: אנחנו מפעילים את הפרוייקט שהוא דומה, לפי איך שאתם כתבתם פה, גם עם משרד החינוך וגם עם משרד הקליטה, מעין וכולנו ביחד, כולנו ביחד בבתי ספר תמ"ת.

יוליה דור: ורציתי ככה קודם כל לחזק את מה שאת אומרת.

יוליה דור: כי הפרוייקט שאנחנו עושים, במיוחד בבתי ספר תמ"ת, הולכים בכמה כיוונים.

יוליה דור: יש את הקבוצה, שנפגשת אחת לשבוע, ויש את העבודה שאנחנו עושים עם המורים.

יוליה דור: וזו השנה השנייה שאנחנו מפעילים, ואתם לא מתארים לעצמכם עד כמה שמרתק, דווקא עם מורים, התהליך הוא מרתק.

יוליה דור: דווקא שם בעיניי לפחות נעשית עבודה אמיתית.

יוליה דור: כי עם אותם בני נוער הרבה יותר קל לעבוד, לפחות לנו ולמנחים שלנו, ודווקא שם אנחנו מרגישים שהשינוי הוא אמיתי.

אברהם מיכאלי: באיזה גילאים המורים האלה, זה גם משנה.

אברהם מיכאלי: חלק מהם קיבלו פעם וחלק לא קיבלו גם בכלל.

זאב אלקין: חבר הכנסת מיכאלי, היות ושנינו היינו אמורים להגיע לכאן מהדיון בוועדת חוקה על הסעיף של השיוויון ואיסור אפלייה כולל על רקע של גיל.

אברהם מיכאלי: לא, אני מציע את זה לשבח, הגיל דווקא לשבח.

זאב אלקין: אבל העניין הזה בטח לא בשליטה, כל מי שיש הם עובדים איתו.

יוליה דור: בדיוק.

יוליה דור: אין שם ממוצע, אין שם גם משהו שאני יכולה להגיד שהם באים עם איזה מוצא ספציפי, או צברים או עולים.

יוליה דור: כולם שם.

יוליה דור: אני אגיד לכם שלפני שבועיים בדיוק אני הנחיתי מפגש עם מורים באחד מבתי הספר בתל אביב, שהיה שם פיצוץ מאוד לא קטן, דווקא בנושא של אותה קבוצה שהחליטה שהיא מדברת ברוסית במפגשים.

יוליה דור: הם מדברים ברוסית, קשה להם מאוד לתרגם את כל הנושאים לעברית.

זאב אלקין: זה מצויין.

זאב אלקין: לפי הצעת חוק שהומלצה על ידי האגודה למען ילדים עולים, שאת מייצגת אותה כאן, זה צריך להיות חלק מהזכויות של התלמידים מוגנות על פי החוק.

זאב אלקין: זה עוד לא עבר בכנסת, אבל זאת הצעת חוק שבתהליך.

יוליה דור: אנחנו נתנו להם, המנחה נתן להם את הזכות, כי בדיוק היו את הסיפורים על הילדות והיה מאוד מאוד קשה לתרגם את התכנים שהם הביאו לעברית, והם עברו לרוסית.

יוליה דור: ודיברנו על זה שאולי חלק מהבעיה עם אותם מורים זה להביא את כל מה שיש להם בשפה.

יוליה דור: כי יש קושי בשפה וזה ברור.

יוליה דור: היה שם פיצוץ מאוד לא קטן על הנושא של, אני אתן לכם קצת לטעימה, הם חייבים לדבר בעברית, זה לא יכול להיות שבבית הספר שלנו ידבר פה מישהו ברוסית ולא משנה, כל הנושא שאתם דיברתם על העצמה של תרבות מוצא, על גאווה של תרבות מוצא, זה משהו שככה קיים, ואני חושבת שחשוב מאוד לחבר את המורים לתהליך הזה.

יוליה דור: אני יכולה להבין את הטיעונים שלך, במיוחד כשאני נפגשת עם המורים.

יוליה דור: אני חושבת שגם בכותרת שאתם מציגים פה, פיתוח זהות אישית ותחושת השתייכות, השתייכות מתחילה בבית ואחר כך בבית הספר.

יוליה דור: ואם הם ירגישו השתייכות לצה"ל או למדינה ולא ירגישו השתייכות, שייכות לבית הספר, אני מאוד מתחברת למה שאת אומרת בנושא של הורים.

יוליה דור: אנחנו גם כן עושים מאמצים אדירים לשלב את ההורים בתהליך.

יוליה דור: זה לא מצליח במיוחד, זה כן מצליח טיפות טיפות.

יוליה דור: אנחנו מדברים על שישה עשר מפגשים שאנחנו עושים במהלך השנה עם בני נוער.

יוליה דור: יוצא לנו במקסימום להיפגש עם ההורים אולי שלוש פעמים, וזה מקסימום.

יוליה דור: אז אני חושבת שעם ההצעה שלך אני מאוד מסכימה.

יוליה דור: לפחות לשקף להורים מה עובר על הילדים שלהם, קצת לתת להם רקע, זה חשוב מאוד.

יוליה דור: לי היו כמה שאלות לתכנית שלכם, אני ככה לא כל כך הבנתי פה את המתווה הארגוני.

יוליה דור: כמה מפגשים יש בתכנית?

ענת פנסו: פגישה שבועית.

זאב אלקין: תוציאי חופשות, תוציאי ולת"מים למיניהם.

יוליה דור: כשאתם מדברים על קבוצה הטרוגנית גם צברים נמצאים שם?

זאב אלקין: כן, דיברו על זה.

זאב אלקין: עיקר הדיון על סוגייה הזאת יהיה כבר בדיון הבא, אבל זה דבר מאוד לא ברור מאליו, ויהיו פה שאלות נוקבות.

זאב אלקין: אבל אנחנו נגיע לזה.

אלעד איזבוצקי: אלעד מארגון ידידים.

אלעד איזבוצקי: אני מייצג פה בעצם איזה שהוא חיבור של כמה דברים שדיברנו כאן.

אלעד איזבוצקי: אחד זה התלמיד, הדבר השני זה צוות בית הספר, המשפחה, והנושא החווייתי שאנחנו רוצים להעביר את הנושא הזה בצורה חווייתית.

אלעד איזבוצקי: ואני דווקא מתחבר למה שאמרת ממקום אחר, שאנחנו בארגון יש לנו כבר תוכניות שפועלות ועבדו בנושאים כאלה ואחרים, גם של זהות יהודית, גם עם עולים חדשים, בנושא שאיש בית הספר וצוות בית הספר שיש לו כבר את הניסיון של שנים הופך להיות היועץ של הגוף המלווה.

אלעד איזבוצקי: הווה אומר אם אנחנו לוקחים סטודנט שמרכז שכבה בוגרת שחונכת את אותם תלמידים בצורה חווייתית, כמו שדיברנו, לא בצורה פרונטלית, אותו גוף בית הספר, אותה יועצת, אותו מנהל בית הספר הופך להיות הצוות שמלווה, שמכוון, שמנחה את התכנית.

אלעד איזבוצקי: אז זה על סמך הניסיון.

זאב אלקין: אם אני אתרגם את מה שאמרת לשפת המעשה אתה אומר שידידים יהיה מוכן להשתתף במכרז על אותם יועצים בפרישה הארצית.

אלעד איזבוצקי: אני מציע את מה שאנחנו יודעים לעשות.

רומן פרס: רומן פרס, אני סמנכ"ל רשת מוסדות פאני קפלן בישראל.

רומן פרס: קודם כל באמת אני רוצה ככה במילה, אני רואה יתרון גדול שיש פה, מגבשים את התכנית באמת איגום משאבים של כל המשאבים, גם מקצועיים וגם כספיים של כמה גופים, וזה תמיד טוב.

רומן פרס: אני רואה יתרון מאוד חשוב דווקא בזה שרוצים פה לתת דווקא לצוות הבית ספרי גמישות מצויינת.

רומן פרס: ברור הרי שבכל בית ספר, בכל עיר, הרי אוכלוסיית העולים, יש עולים רוסים, יש עולים אתיופים, הרוסים הם מחולקים במקום אחד זה בוכרים, במקום שני, וכל אחד באמת צריך גישה משלו, ומי חוץ מצוותי בתי הספר יודע בהחלט מה בדיוק בית הספר צריך.

רומן פרס: ופה באמת אני רוצה בנקודה הבאה, בזמני הפנוי אני גם סגן ראש עיריית יוקנעם ואני חושב שחשוב מאוד לשתף גם את הרשויות המקומיות כי אני לא יודע אם הסכום, עשרת אלפים שקל שנקטתם בו, אם זה סכום מקרי או שזה באמת הסכום שאתם הולכים לתת.

רומן פרס: סביר להניח שהסכום הזה הוא לא כל כך גבוה, אפילו אם זה עשרת אלפים שקל.

רומן פרס: ואז אם רשות מקומית באמת רואה בזה חשיבות אז היא יכולה להקצות גם מתקציב של קליטה בקהילה של משרד הקליטה גם את הכסף משלהם, ואז אפשר פה לתגבר.

זאב אלקין: בודאי ובודאי זה נכון על הפעולה מה שקראו כאן שלב ב', וזה פעולה בתחום של הרשות.

זאב אלקין: פעולת חתך.

עמיהוד בהט: זה נכון מול עבודה מול ההורים למשל.

עמיהוד בהט: כי זה באמת לא מוכוון דווקא לתלמידים.

זאב אלקין: אז יהיה לכם נושא לשיחה מול אותן שתיים שלוש רשויות.

זאב אלקין: הרי ברמת הפיילוט, כשאתם עוד יכולים לבחור רשויות אז אתם יכולים גם לבקש מרשויות.

זאב אלקין: אחר כך זה יהיה יותר קשה.

רומן פרס: סביר להניח שאם מהתחלה אתם תבואו ותתנו את זה באיזה שהוא מצ'ינג אז חלק מהרשויות יגידו לכם לא תודה.

רומן פרס: אבל אם תיכנסו ותתחילו לעבוד ותוך כדי עבודה יתגלה שיש פה הרבה יתרונות ותכנית רצינית אז אני חושב שהרשויות ישתתפו בזה בלי שום בעיה.

רומן פרס: ונקודה אחרונה ושלישית, אני מבין שההחלטה לגבי להתחיל דווקא משכבה ח' היא התקבלה על בסיס איזה שהם קריטריונים מקצועיים.

רומן פרס: אבל אני חושב ששלב מאוד מאוד חשוב בפיתוח של תחושת השייכות זה למשל בר מצווה ובת מצווה, ולמה לא לגעת גם בשכבת ז' שזה באמת חלק מהעולים, ואנחנו עושים את זה בהרבה רשויות בארץ, אנחנו מכירים המון משפחות שלולא תמיכה הם לא היו רואים לא את הבר מצווה ולא את הבת מצווה.

זאב אלקין: כן, אבל שם דווקא יש פעילות מסויימת, היתה בזמנו פעילות.

רומן פרס: השאלה אם היא ממוסדת.

זאב אלקין: היו תקופות והיו תקופות.

זאב אלקין: פעם משרד הקליטה הפעיל תכניות יותר רחבות, אחר כך זה הצטמצם.

זאב אלקין: כל מיני גופים בתחום הזה דווקא פועלים.

זאב אלקין: ולכן אני חושב שיש יתרון גדול מאוד בזה שהם פועלים דווקא בח', בשלב של אחרי הגל של בר מצוות ובת מצוות, כי שם אלף אתה נכנס לשדה שמישהו פועל, ואז אתה צריך לחשוב איך אתה מתאים את עצמך ולא עושה כפילות.

זאב אלקין: בנוסף לגופים יש גם גופים מהמגזר השלישי שפועלים, מכל מיני סוגים.

זאב אלקין: ושנית, אם יש אחר כך הפסקה גדולה מאוד מבר מצווה, בת מצווה עד לשלב של חטיבה עליונה שם יש את הסמינר זה לא טוב.

זאב אלקין: ולכן הכניסה שלהם לח' וט' אחרי בר מצווה בת מצווה אני חושב שהיא דווקא יתרון.

זאב אלקין: והיא תתבסס על משהו שכבר נעשה בשלב הקודם.

מיכל צידון: בכיתה ז' הם עסוקים מאוד בגיבוש של הכיתות, זה כיתות מפורקות, יש להם את הגיבוש קודם כל.

מיכל צידון: ח' הם כבר פחות עסוקים בזה ויותר פנויים למשהו מעבר.

רומן פרס: הייתי ממליץ אם כבר נותנים את הגמישות לבתי הספר היה ותהיה המלצה כלשהי בבית ספר מסויים לתת דגש על זה אז אפשר לחשוב.

זאב אלקין: כשאתה עושה דבר כזה בית הספר כמעט בוודאות מה שהוא יעשה עם התקציב הוא יפנה את זה לבר מצווה בת מצווה כי במילא הוא הרבה פעמים עושה משהו, ואם לא היית מאפשר לו את הגמישות הזאת הוא היה עושה את המשהו בדרך אחרת.

זאב אלקין: מה גם שמדובר כאן על פעולה מול כל הכיתה, ולא מול קהל העולים באופן ממוקד, ואנחנו על זה עוד נקיים כאן דיון מאוד לא פשוט ולעומק בסיבוב הבא, אז בודאי ובודאי בית ספר עושה משהו בתחום בר מצווה, בת מצווה בהיקף כזה או אחר מול כל הכיתה.

זאב אלקין: אז אתה מאפשר לבית הספר לקחת את התקציב הזה, לצבוע אותו במשהו שהוא עשה גם קודם ושלום על ישראל.

זאב אלקין: לפי הניסיון שלי אני לא הייתי שם מכשול בפני עיוור מול הנהלת בית הספר, פותר לה בעיה של מצוקה תקציבית לפעולה שהוא גם ככה נוהג לעשות בהיקף כזה או אחר.

רומן פרס: אני חושב שזה נכון גם לגבי הטיולים מן הסתם, יכולים לנצל את התקציבים.

זאב אלקין: יכול להיות.

זאב אלקין: אני הולך עכשיו לסכם בצורה של שאלות המשך.

זאב אלקין: אנחנו הגענו לשורה התחתונה מבחינת הזמן אבל אנחנו לא סיימנו את הנושא.

זאב אלקין: אנחנו נמשיך איתו בפעם הבאה, כאשר השאלות שיעמדו לדיון אני אנסה למקד אותן.

זאב אלקין: שאלה ראשונה, מה שהתחלנו לדון כאן, לוח זמנים.

זאב אלקין: אני הייתי מצפה שלדיון הבא בעוד שבועיים תבואו כבר עם לוח זמנים מוסכם על כל השותפים, קרי מסד הקליטה, ג'וינט, משרד הקליטה ומשרד החינוך, על עובדיו.

זאב אלקין: כדי שלא נשמע כאן הערכות אופטימיות ופסימיות אלא נשמע כאן איזה שהוא לוח זמנים.

זאב אלקין: זה גם סביר לבקש את זה בעוד שבועיים כי אם אתם בעוד חודש רוצים לצאת לבתי ספר אז מן הסתם זה הגיוני שבעוד שבועיים ביניכם תהיו מגובשים על לוח זמנים מאוד מאוד ברור, שגם יתן לנו אינדיקציה מה הולך לקרות בשנת הלימודים הזאת, כן הפעלה נסיונית, לא הפעלה נסיונית או רק היערכות, ומה ההשלכות של זה לשנת הלימודים הבאה.

זאב אלקין: האם מצליחים כבר להרחיב את זה מעבר לשתיים שלוש רשויות או שכל לוח הזמנים זז בשנה שלמה.

זאב אלקין: אז זאת שאלה אחת שנרצה לשמוע תשובה כבר מוסכמת, לא ברמה של הערכות וברמת ויכוח.

זאב אלקין: השאלה השנייה תהיה קשורה לכמה סוגיות עקרוניות שעלו כאן, ואני מבקש את ההתייחסות שלכם וגם נקיים על זה דיון.

זאב אלקין: אחד זה מה מידת המעורבות של ההורים, ובמיוחד של ההורים העולים, גם בעיצוב התכנית ברמה בית ספרית, וזה יתן אולי מענה חלקי לפחות לשאלה של יוליה האם יש דרך לערב את ההורים העולים או נציגות שלהם בעיצוב התכנית ברמה הבית ספרית.

זאב אלקין: והשאלה השנייה בכלל האם תהיה הצעה, או בתוך התכנית או כהצעה למצ'ינג של הרשויות לתת פעילויות מעטפת מול ההורים העולים.

זאב אלקין: זאת שאלה שעלתה כאן.

זאב אלקין: שאלה שלישית שאני כבר מקדים את המאוחר ואומר שאני אשאל כאן לא מעט שאלות בתחום הזה זה עבודה מול כיתה הטרוגנית ואיך אתם רואים את זה אז בפרישה ארצית.

זאב אלקין: כי סך הכל המשאבים מוגבלים.

זאב אלקין: זה נכון שזה מצויין לעבוד מול כיתה הטרוגנית אבל איך תוכלו, ברגע שהתכנית תהיה בפריסה ארצית, להבטיח שהתרומה המיוחדת שמקבלים תלמידים עולים היא אכן תרומה מיוחדת, ולא מדובר כאן במשהו, שהוא בסך הכל מבורך, פעילות בתחום זהותית לכלל תלמידי ישראל באותם בתי ספר שמרובים באוכלוסיית עולים, אבל התלמידים העולים יקבלו את מנת חלקם במסגרת לפרופורציה שיש להם בכיתה ולא מעבר לכך.

זאב אלקין: שאלה הבאה שתהיה, אנחנו כאן השתמשנו בכמה מושגים שהם קשורים, אבל לא בהכרח זהים.

זאב אלקין: זה שייכות, זה קשרים חברתיים בתוך הכיתה, זה זהות יהודית, זה זהות ישראלית, זה מטרות קרובות אבל שונות מאוד.

זאב אלקין: גם הכלים צריכים להיות שונים.

זאב אלקין: האם אתם הולכים על הכל.

זאב אלקין: כי אני בינתיים ממה שאתם מתארים יותר משתכנע שזה הולך לכיוון של השייכות וקשרים חברתיים בתוך כיתה ופחות זהות יהודית ישראלית של התלמידים העולים.

זאב אלקין: ואולי אני טועה, אבל זה נושא לדיון שנרצה לשמוע כאן הבהרות ולמה הלכתם לכיוון כזה או אחר, או שיש כאן ניסיון להגיע לכל המטרות בו זמנית, ואז נשאל אם תפסת מרובה לא תפסת במקרה הזה, אם זה לא חל בעניין הזה.

זאב אלקין: וכמובן נשאל אתכם גם על ההיבטים התקציביים והמבניים של כל הפעילות הזאת ואיך זה נראה מבחינה תקציבית, בשנת הפיילוט, אחריה, וכו'.

זאב אלקין: תודה רבה.