ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 347, 2008-01-01 12:30

יצחק גלנטי: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

יצחק גלנטי: אנחנו הכנו הצעה המשלבת את כל שלוש ההצעות.

איתי עצמון: על שולחן הוועדה מונחות שלוש הצעות חוק פרטיות, המדברות על החרגה של אדם שחזר לארץ לאחר שיצא לצורך לימודים אקדמיים.

איתי עצמון: הוא לא יהיה חייב בתקופת המתנה, יוכל לחזור לארץ ולקבל שירותי בריאות לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

איתי עצמון: הצעות החוק שונות אחת מהשנייה בנוסחן.

איתי עצמון: הצעת החוק של חה"כ סופה לנדבר וקבוצת חברי כנסת מדברת על החרגה של תקופה, שבה שהה אזרח מדינת ישראל מחוץ לישראל למטרות לימודים במוסד להשכלה גבוהה, שהכיר בו המנהל.

איתי עצמון: הכוונה היא למנכ"ל משרד הבריאות, ואני לא בטוח שזו האינסטנציה הנכונה בהקשר הזה.

איתי עצמון: הצעת החוק של חה"כ אורון, מדברת גם כן על תקופה שבה שהה אזרח או תושב מדינת ישראל מחוץ לישראל למטרות לימודים במוסד להשכלה גבוהה, שהכיר בו המנהל, ובלבד שבשעת חזרתו פרע כל חוב של דמי ביטוח בריאות בעד התקופה במהלכה שהה בחו"ל.

איתי עצמון: נוסחה של הצעת החוק של חה"כ חנא סוויד וקבוצת ח"כים דומה לזו של הצעת החוק של חה"כ סופה לנדבר.

איתי עצמון: בנוסח שאנחנו הנחנו על שולחן הוועדה הצענו הצעה, ופתחנו כמה סוגיות לדיון שהוועדה תידרש להחליט בעניינן.

איתי עצמון: השאלה היא, האם מדובר על לימודים לתואר ראשון או גם ללימודים מתקדמים.

חיים אורון: אני מתייחס לתקופה ולא לסוג התואר.

חיים אורון: אני חושב, שצריך לעזוב את סוג התואר.

חיים אורון: נניח שמישהו לומד לימודים מסודרים שלא לתואר במוסד אומנות, ובסוף הוא מקבל תעודה שהוא מסיים.

איתי עצמון: אבל מדובר על מוסד להשכלה גבוהה.

חיים אורון: מדובר על מוסד להשכלה גבוהה, כאשר צריך לקבוע מיהו הגורם שמאשר שזהו מוסד להשכלה גבוהה.

חיים אורון: אני מבין, שצריך להיות גורם שקובע שמוסד מסוים הוא מוסד להשכלה גבוהה, כך שאם מישהו עושה 4 שנים סקי באלפים הוא לא ייכלל בקטגוריה הזו.

חיים אורון: אני מראש אומר שאני מדבר על פתרון בעיה של סטודנטים בחו"ל.

חיים אורון: הבעיה היא הרבה יותר רחבה ועוסקים בה בכל מיני מקומות, אבל זאת לא כוונת החוק הזה.

חיים אורון: ברגע שנתחיל להכניס דברים נוספים, לא יהיה בסוף כלום.

חיים אורון: אני מבין, שכל ההצעות עוסקות בנושא של סטודנטים שנוסעים לחו"ל לפרק זמן ידוע.

חיים אורון: אני מציע, שההגדרה תהיה של מוסד ולא של סוג התואר.

חיים אורון: מבחינתי, זה יכול להיות תואר ראשון או תואר שלישי.

איתי עצמון: צריך להבהיר את זה.

סופה לנדבר: ההגדרה צריכה להיות "לימודים".

חיים אורון: אם מישהו יוצא ללמוד דוקטורט, זה גם כן בסדר.

יצחק גלנטי: ההתייחסות שלך היא לכל תואר אקדמי, או גם לתואר שאינו אקדמי?

חיים אורון: ברגע שאנחנו דיברנו על מוסד אקדמי, הגדרנו את העניין.

חיים אורון: אם תבוא ותגיד לי שמוסד אקדמי נותן תארים שאינם אקדמיים, אני לא אכנס לזה.

חיים אורון: אני רוצה למנוע מצב של אי בהירות.

חיים אורון: אם מישהו יביא הצעה יותר מדויקת, אין לי עם זה בעיה.

חיים אורון: אני מדבר על מישהו שלומד באופן מסודר במקום, שיש לו כתובת, מישהו יכול לדעת שהוא קיים ומישהו יכול לדעת שמישהו נרשם אליו.

חיים אורון: יש פה הטבה, ואין על זה מחלוקת.

חיים אורון: אני לא מתכוון לתת את ההטבה הזו לכל אחד.

חיים אורון: מישהו שיושב בגואה 4 שנים לא ייסע ויחזור ויקבל שירותי בריאות.

חיים אורון: זאת לא ההצעה שלי.

אריה אלדד: אתה נותן משמעות חדשה למושג טריפ.

חיים אורון: כן.

חיים אורון: אני חושב שזה מספיק מדויק.

איתי עצמון: האם אתה מדבר לגבי ההכרה באותו תואר?

חיים אורון: לגבי מוסד אקדמי.

יצחק גלנטי: הוא מדבר על מוסד ולא על התואר.

איתי עצמון: זה הובהר.

איתי עצמון: בעניין ההכרה באותו תואר אקדמי, העלינו כאן כמה אפשרויות.

איתי עצמון: אפשרות אחת ששר הבריאות בהתייעצות עם שר החינוך יקבע כללים לעניין הכרה באותו תואר אקדמי.

חיים אורון: אני בכלל לא רוצה להכיר בתואר אקדמי, אלא במוסד.

נתן סמוך: זה ברור ששר הבריאות לא יכול להתעסק בעניין של הכרה במוסדות או תארים.

חיים אורון: אני מציע, להכיר במוסד.

איתי עצמון: מי יכיר במוסד?

חיים אורון: מישהו.

נתן סמוך: המדינה לא תתחיל להכיר במוסדות בחו"ל.

אריה אלדד: אבל המדינה מכירה בתארים של מוסדות מסוימים.

איתי עצמון: לצרכים אחרים.

אריה אלדד: למה שלא נשאל את מכניזם ההכרה במוסד מסוים על ידי המל"ג לצורך הכרה במקצועות בריאות?

אריה אלדד: אני מציע, שנשאל מחוקים אחרים את טכניקת ההכרה במוסדות מסוימים.

אריה אלדד: מדינת ישראל לכל מיני צרכים, להכרת תואר במשפטים, תואר ברפואה, תואר בהנדסה, מכירה במוסדות מסוימים המספקים את התארים האלה, ולא מכירה בקולג' העירוני של זימבבואה לצורך לימודי יהדות.

אריה אלדד: יש מכניזם של הכרה במוסדות דרך תארים.

אריה אלדד: אנחנו עסקנו בזה בחוק מקצועות הבריאות.

אריה אלדד: נניח מישהו מגיע מחו"ל עם תואר של פיזיותרפיסט, איך נדע שהוא פיזיותרפיסט?

אריה אלדד: על ידי זה שהמועצה להשכלה גבוהה הכירה באותו מוסד.

יצחק גלנטי: אני מבין, שאנחנו מדברים על המוסדות המוכרים על ידי המל"ג.

אריה אלדד: על ידי המל"ג או על ידי מכניזם אחרים.

אריה אלדד: יש מכניזם מוכר במדינה להכרה בתארים.

איתי עצמון: לפי מה שאני יודע, מדובר בהכרה לצרכים אחרים במל"ג, לצורך אדם שהחל ללמוד תואר ראשון בחו"ל ורוצה להמשיך כאן את לימודיו האקדמיים.

אריה אלדד: אבל יש רשימה של מוסדות מוכרים.

חיים אורון: איתי מציע פה את האופציה השנייה שהיא הכי פשוטה: גוף שמוכר על ידי גוף מוסמך בארץ.

חיים אורון: אם בזימבבוה יש משהו דמוי מל"ג והוא מכיר במוסד עליו מדובר, מבחינתי זה בסדר.

חיים אורון: אני לא הולך לבדוק את זה.

חיים אורון: זה צריך להיות גוף שמישהו מכיר בו בארץ שבה מדובר.

חיים אורון: כך אני משחרר גם את המערכת.

חיים אורון: מישהו מגיע ואומר שהוא לומד במקום מסוים.

חיים אורון: אם יש אישור שהמקום הזה מוכר כמוסד אקדמי באנגליה, ברוסיה או בזימבבוה, זה בסדר.

יצחק גלנטי: אבל אנחנו יודעים שיש גוף כזה בלטביה, שמספק את התארים בדואר.

אריה אלדד: אבל אתה לא רוצה שגם אם הגוף מוכר בארץ מסוימת, שלצורך פיקטיבי כלשהו מי שהיה באותה ארץ וירצה היום לחזור כדי לממש את זכותו על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ינצל זאת.

חיים אורון: אם הוא למד שם.

אריה אלדד: הוא לא למד שם, כמו שהוא לא למד שם כשהוא קיבל תואר שמוכר לו פה בארץ לצורכי השתלמות.

אריה אלדד: העניין של אוניברסיטת לטביה, היה דוגמא למשהו פיקטיבי.

אריה אלדד: אתה לא רוצה שזה ינוצל גם לזה.

אריה אלדד: צריכה להיות הכרה לא רק מאותה ארץ.

אריה אלדד: הייתי פעם בזימבבואה, והביאו לי רופא שיעזור לנו בעבודה בבית חולים שדה שהקמנו, והוא הביא לי דיפלומה.

אריה אלדד: אני אמרתי: יש לו דיפלומה, זה מצוין, ואז מישהו הוציא לי תעודת רישיון נהיגה שהוא הוציא לכלב שלו תמורת 10 דולר.

אריה אלדד: הוא אמר לי: אל תתרשם מתעודות במקומות כאלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו מבירוקרטיה ישראלית אחת נכנסים לבירוקרטיה ישראלית אחרת.

סופה לנדבר: מה זה משנה באיזו אוניברסיטה הוא למד, האם היא מוכרת במדינת ישראל או לא?

סופה לנדבר: אנחנו נכנסים לבוץ שלא נוכל לצאת ממנו.

יצחק גלנטי: אבל אנחנו חייבים להגדיר מצב שבו אדם הלך ולמד במוסד אקדמי בחו"ל.

יצחק גלנטי: האם מספיק שהוא אמר שהוא למד במוסד אקדמי, ומביא שם של מוסד שאני לא יודע מיהו?

סופה לנדבר: אם הוא נסע ללמוד, הוא יביא אישור מאותו מוסד.

סופה לנדבר: הצעת החוק צריכה להיות יותר גורפת, וצריכה לבטל לאת סעיף 58, שמביא בושה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני כבר הגשתי הצעת חוק בנושא.

סופה לנדבר: השנה אנחנו חוגגים 60 שנה למדינת ישראל, ומשרד הקליטה הביא תוכנית להחזרת ישראלים ארצה.

סופה לנדבר: כל התוכנית לא שווה כלום, אם אזרח שחזר למדינת ישראל לא יכול לקבל מיד את הרפואה שמגיעה לו.

סופה לנדבר: מה כל המאמץ שווה?

סופה לנדבר: אנחנו נותנים לאסירי עולם חנינה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל לא צריכה לבזבז כספים על שטויות, אלא צריכה להשקיע כספים באזרחים שהיא רוצה למשוך בחזרה למדינת ישראל.

יצחק גלנטי: אנחנו קיימנו לפני שעה דיון באותו נושא, שנוגע בכלל לאזרח תושב חוזר.

יצחק גלנטי: מסתבר שאזרחים תושבים רבים חזרו לארץ, וניצלו לרעה את ההטבה הזו.

יצחק גלנטי: הם חזרו על מנת לקבל את הטיפול הרפואי, שעלותו הרבה יותר נמוכה בארץ מאשר בחו"ל, ולאחר שסיימו את הטיפול חזרו לחו"ל.

יצחק גלנטי: אנחנו לא יכולים לאשפר שגם כאן יהיו מקרים כאלה.

יצחק גלנטי: אם היה אפשר לקבל הצהרתו של אדם כהצהרה כנה ואמיתית, לא היתה שום בעיה.

יצחק גלנטי: מסתבר שזה לא כך.

סופה לנדבר: אני אביא לך כמה דוגמאות.

סופה לנדבר: אני עכשיו מטפלת בשני מקרים.

סופה לנדבר: מקרה אחד נוגע לבחור בן 34 שנמצא לבד במדינה.

סופה לנדבר: הוא עלה ארצה במסגרת תוכניות של הסוכנות, ואמא שלו נשארה במדינות חבר העמים.

סופה לנדבר: אמו חלתה מאוד, והוא היה צריך לעזוב כאן ולטפל באמו.

סופה לנדבר: הוא חזר למדינת ישראל כי הוא קושר את עצמו עם מדינת ישראל, ואחרי כמה חודשים התברר שהוא קיבל סרטן.

סופה לנדבר: היום אני כיושבת ראש של פדרציה של ישראלים דוברי רוסיה, מרינה סולודקין כחברת כנסת ואנשים אחרים צריכים לאסוף כסף על מנת שהוא יקבל טיפול.

סופה לנדבר: אני שואלת, למה.

סופה לנדבר: אני יכולה להביא לך עוד דוגמאות של אנשים, שלא חזרו למדינת ישראל בגלל שרצו לקבל כאן טיפול.

סופה לנדבר: כל אחד נמצא תחת אלוהים.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאם מישהו שחי באמריקה, שידע שבהשוואה לאמריקה הטיפול פה הוא יותר זול, וחזר רק על מנת לקבל טיפול, צריכה להיות חקיקה גורפת שתבטל את כל הדברים הטובים שהיו במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני לא מקבלת את זה.

ליה שמטוב: כמו שהיו"ר אמר, הדיון הקודם היה על אלה שחוזרים ארצה.

ליה שמטוב: הפרשה שהיתה עכשיו בביטוח הלאומי של נכים שקיבלו כסף לאחר שרימו את המדינה, גרמה לכך שהיום יבדקו יותר את הנכים שזכאים לקצבה.

ליה שמטוב: יכול להיות שצריכים לקבוע ועדת חריגים.

ליה שמטוב: אם אדם היה 4 שנים בחו"ל, חזר לארץ ופתאום חלה, לא צריכים לעשות לו כאלה בעיות.

ליה שמטוב: אולי צריכים לעשות ועדת חריגים.

סופה לנדבר: אגב, אני דיברתי עם השר יצחק הרצוג, והוא אמר שהוא רוצה לקבל את הכלים כדי שהוא יהיה מסוגל להתמודד עם הסיפור הזה.

יצחק גלנטי: אני מבקש לשמוע את נציג משרד הבריאות.

נתן סמוך: צריך להבחין בין הסוגיה הכללית, לבין הסוגיה הספציפית שנדונה כאן.

נתן סמוך: כמו שאדוני ציין בצדק, הסוגיה הכללית נדונה אגב הדיון בהצעתו של חה"כ גפני.

נתן סמוך: מדובר על כך שחה"כ גפני יארגן ישיבה עם נציגי משרד האוצר, הבריאות והמוסד לביטוח לאומי, ואנחנו נבחן את הדברים.

נתן סמוך: אני יכול לומר, שהנושא של ועדת חריגים, למרות שהוא שווה לב, הוא מעורר קושי.

נתן סמוך: בסופו של דבר כל מקרה אם הוא מגיע למצב שהוא מעורר די הדים, הוא נראה חשוב וחמור מספיק כדי להתחשב בו כחריג.

נתן סמוך: מצד שני אם כל המקרים יהיו כל כך חריגים, אז יתפרץ הקו ולא יישאר ממנו כלום.

נתן סמוך: אני יודע, שיש רבים הסוברים שסעיף 58 כולו מיותר, אבל ללכת לכיוון חריגים נראה לי לא מעשי מבחינת אופי שיקול הדעת שוועדת חריגים יכולה להפעיל.

נתן סמוך: לעניין ההצעה הספציפית, העמדה של הממשלה ביחס להצעה הזו היא חיובית.

נתן סמוך: צריך לדון בפרטים של ההצעה.

נתן סמוך: אני חושב, שחלק מהדברים שאיתי הציע, לפחות בחלופה השנייה, נראים סבירים.

נתן סמוך: אני מבין, שאין כוונה לדרוש שאותו אדם ישלים תואר, אלא די בעצם הלימודים ולא משנה אם הוא השלים תואר.

חיים אורון: לא חשוב אם הוא השלים את התואר או לא.

חיים אורון: לפעמים מדובר בשנה השלישית ללימודים, כאשר אין לאותו אדם תואר.

חיים אורון: לכאורה, עד השנה השנייה יש רצף זכויות.

חיים אורון: הבעיה מתחילה בשנה השלישית.

חיים אורון: כל העניין התעורר בגלל הסיבה הקשורה לסטודנטים, שבדרך כלל באים לארץ לחודשיים- שלושה.

חיים אורון: תקופת המינימום להכשרה היתה ארבעה חודשים, וכך נמנעה מהם האפשרות הזו.

חיים אורון: ההצעה מתכוונת להסדיר את הקבוצה הזו.

חיים אורון: יש לי הרגשה, שהדיון בהצעה של גפני התחיל לפני 12 שנה, כאשר התחילו לחוקק את החוק, ואני לא בטוח שהוא ייגמר הרבה יותר מוקדם.

חיים אורון: הלוואי והם יצליחו.

חיים אורון: מאז היתה בעיה מה עושים עם אנשים כאלה.

נתן סמוך: אבל רק בשנת 2001 התחילו ליישם את הסעיף, אחרי שהוא תוקן בשנת 1999.

נתן סמוך: עד אז הממשלה לא עשתה משהו בכיוון.

חיים אורון: לגבי ההצעה הזו אני מציע לקבל את הנוסח של הצעה מס' 2.

חיים אורון: במקום שבו אין שום גוף מקביל מוכר, אז אין.

חיים אורון: אם מישהו יבוא ויאמר, שהוא למד במקום שמוכר באותה ארץ על ידי גורם המקביל למועצה להשכלה גבוהה, שיש לו את הסמכות לאשר את המוסדות, זה בסדר.

חיים אורון: אם אותו אדם הלך לארץ, שבה אין מועצה להשכלה גבוהה, זה גם בסדר.

חיים אורון: אולי יהיה מקרה אחד או שניים כאלה.

איתי עצמון: מי הגוף שיכיר במקרה הזה?

חיים אורון: אין.

סופה לנדבר: הוא יביא אישור שהוא למד במוסד להשכלה גבוהה.

חיים אורון: אולי נשב פה 4 שעות בשביל להגיע לארץ, שלא נגיד את שמה בשביל לא לפגוע באף אחד מהנוכחים, שבסופו של דבר אף אחד לא הולך ללמוד שם.

חיים אורון: אנחנו נגיד דבר פשוט: מי שלומד במקום אקדמאי מוכר על ידי גוף הדומה למל"ג הישראלי, מבחינתנו הוא בתוך הקטגוריה.

חיים אורון: לכמה זמן?

חיים אורון: ל-48 חודשים, ל- 4 שנים.

איתי עצמון: האם הנוסח הזה מקובל?

חיים אורון: עלי כן.

סופה לנדבר: לא הבנתי.

איתי עצמון: אדם ששהה עד 4 שנים בחו"ל.

מרינה סולודקין: אני מחזקת את ידה של סופה, כיוון שנמאס לנו לטפל בכל שנה במקרים פרטיים של 3-4 סטודנטים.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת אם נכון לקבוע "עד 4 שנים", בגלל שיש גוש סובייטי לשעבר.

מרינה סולודקין: שם נותנים תואר שני לאחר 5 שנים.

מרינה סולודקין: לרופאים אחרי 6 שנים נותנים תואר.

מרינה סולודקין: אם אנחנו אומרים " 4 שנים", אנחנו מיד זורקים חלק מהאנשים.

יצחק גלנטי: ואם נסייג ונאמר לגבי רופאים 6 שנים, והיתר יהיו 4?

מרינה סולודקין: 5 שנים.

יצחק גלנטי: האם זה יהיה בסדר?

סופה לנדבר: 5 שנים, כן.

מרינה סולודקין: סופה, ליה ואני באנו ממדינות, בהן 3 שנות לימודים זה לא אקדמי.

מרינה סולודקין: אם לאנשים יש רק תואר ראשון, בשבילי זה נמוך.

מרינה סולודקין: כאשר אני שומעת ששופטים בעליון יושבים עם תואר ראשון, אני חושבת שזו בושה וחרפה למדינת ישראל.

חיים אורון: וחברי כנסת בלי תואר בכלל.

יצחק גלנטי: וראש ממשלה גם בלי.

מרינה סולודקין: הם מייצגים את הציבור בלי תואר.

חיים אורון: שלא תהיה אי הבנה.

חיים אורון: דיברתי על עצמי.

מרינה סולודקין: אני לא רוצה לקבוע 4 שנים, אלא 5-6 שנים.

יצחק גלנטי: האם המצב היום בברית המועצות לשעבר זהה למה שהיה אז?

מרינה סולודקין: לא.

מרינה סולודקין: בעבר לימודים לתואר ראשון היו במשך 5 שנים, כאשר היו מקצועות בהם זה היה יותר.

מרינה סולודקין: במקרה של רופאים זה היה יותר.

אריה אלדד: יש לי בעיה עקרונית לקצוב את פרק הזמן הזה ל-4 שנים.

אריה אלדד: אני לא מבין את ההיגיון או את הצדק.

אריה אלדד: אם ידוע שלימודי רפואה אורכים 6 שנים, אז יבוא אדם וישאל: למה מגיע לי פחות אם אני לומד רפואה או משפטים במקום בו תוכנית הלימודים היא 6 שנים?

יצחק גלנטי: מה אתה מציע?

אריה אלדד: אנו יודעים שיש לפחות מקצוע אחד – רפואה – שבו תוכנית הלימודים המינימאלית היא 6 שנים.

אריה אלדד: היא צריכה לגזור את התקופה שלגביה אנחנו נותנים את ההקלות הרשומות בחוק הזה.

אריה אלדד: כלומר, שפרק הזמן לא יהיה 4 שנים, כפי שמצוין כאן, אלא 6 שנים.

נתן סמוך: זה יקרה בכל מקרה, כי תקופת ההיעדרות המינימאלית היא שנתיים, ולכן לכל תקופה שתיקבע כאן צריך להוסיף שנתיים.

אריה אלדד: אם מדובר בארבע שנים מעבר לשנתיים, אז באמת אין בעיה.

חיים אורון: לפי הניסוחים, גם שלי, זה לא מה שכתוב.

חיים אורון: פה כתוב, שהלימודים הם 4 שנים.

חיים אורון: אני מקבל את מה שאתה אומר, אבל צריך לחשוב מחדש על הניסוח.

חיים אורון: נניח שהוא התחיל ללמוד בשנת 2000, וסיים בשנת 2006.

חיים אורון: בשנתיים הראשונות יש לו זכויות רציפות, ואחר כך מתווספות עוד 4 שנים.

חיים אורון: צריך להגדיר את זה באופן ברור יותר.

דני אלקיים: מבחינה יישומית כל התהליך הזה הוא מאוד קשה, מאוד מורכב ובלתי ישים.

דני אלקיים: מצד שני, למה להפלות בין אחד שנוסע לחו"ל ללימודים אקדמאים, לבין אדם שנוסע ללימודים של פרקטיקה מעשית אחרת, או נוסע לטיול של שנתיים-שלוש.

מרינה סולודקין: זה חוק אחר לגמרי.

מרינה סולודקין: אנחנו מדברים על סטודנטים.

דני אלקיים: זו אפליה לרעה בין אדם אחד לשני, ורק בגלל צורך לימודי.

מרינה סולודקין: בשום פנים ואופן זו לא אפליה.

אריה אלדד: כי זה צורך של המדינה.

אריה אלדד: אם המדינה היתה מעמידה עוד 500 מקומות לתלמידי רפואה, שזה צורך לאומי, זה היה בסדר.

חיים אורון: האם אתה אומר את זה בשביל לתת לכולם, או בשביל לא לתת לאף אחד?

דני אלקיים: לתת לכולם.

סופה לנדבר: אנחנו בעד לתת לכולם.

אריה אלדד: זה יתקע את החוק.

סופה לנדבר: דני אנחנו דיברנו, ואתה אמרת שיש בעיה עם סעיף 58.

סופה לנדבר: אתה בעד לבטל בכלל את הסעיף הזה.

חיים אורון: אז למה רק לצעירים.

חיים אורון: נניח שאני בגילי רוצה להסתובב עכשיו 6 שנים בעולם.

חיים אורון: למה הבן שלי כן ואני לא?

דני אלקיים: יש היום פתרון לכל אותם צעירים, והוא שהם יקפידו לשלם את דמי ביטוח הבריאות.

דני אלקיים: אז לא יהיה להם פיגור, ואז גם לא תהיה להם תקופת המתנה.

דני אלקיים: מה שאנחנו אומרים, הוא שזה ייאמר לגבי כל הישראלים, ללא כל קשר לסיבת השהייה בחו"ל.

דני אלקיים: לא חשוב מה סיבת השהייה, אם זה לצורך לימודי, לצרוך עבודה בחו"ל או כל צורך אחר.

דני אלקיים: כל עוד הוא שומר על סטטוס שלו כתושב, ומקפיד לשלם את דמי הבריאות, לא תהיה לו תקופת המתנה.

וילמה מאור: כמה שנים הוא יכול להמשיך לשלם?

דני אלקיים: עד 5 שנים אין לו בעיה.

דני אלקיים: מי שמשלם במשך כל 5 השנים של שהייתו בחו"ל, הוא עדיין תושב, אין לו בעיה ואין לו תקופת המתנה.

דני אלקיים: הרצון להציל רק את אלה שלומדים, יוצר קושי מסובך ביישום ובראייה המוסרית.

דני אלקיים: לכן, צריך את כל ההצעה הזו להרחיב או להוריד.

חיים אורון: אני אפילו לא יכול לומר במקרה זה, שהטוב מאוד הוא האויב של הטוב.

חיים אורון: אני לא בטוח שמדובר על הטוב מאוד.

חיים אורון: השאלה הבאה ששאלתי את דני, היא למה רק צעירים.

חיים אורון: אני רוצה עכשיו להסתובב בעולם 6 שנים.

חיים אורון: הרי על מי מדובר?

חיים אורון: מדובר על מישהו, שהוריו או הוא לא היו מסוגלים לשלם.

חיים אורון: בקיבוץ שלי ממשיכים לשלם את דמי הביטוח הלאומי, כי יודעים שאחר כך זה יעלה פי אלף יותר, אבל העולם לא מלא בכאלה.

חיים אורון: יש אין סוף דוגמאות, שכולנו מכירים, של אנשים שלא שילמו.

דני אלקיים: אני לא מבין למה להציל את זה שנסע ללימודים, ולא את חבר הכנסת שהולך ללמוד מקצוע.

מרינה סולודקין: אתה לא מבין, אבל אנחנו מבינים.

מרינה סולודקין: יש צורך מדיני באנשים שמקבלים השכלה גבוהה בחו"ל.

חיים אורון: אנחנו רוצים, להקטין את החסמים שיש לקבוצת הגיל הזו בהמשך הקשר עם מדינת ישראל.

חיים אורון: אנחנו רוצים, שהקבוצה הזו, שהיא פחות מסודרת ומאורגנת, תהיה במסלול בו זה לא יהיה חסם.

חיים אורון: אם, חס וחלילה, הוא או היא יהיו נזקקים, הם יוכלו לקבל את הטיפול.

חיים אורון: אני יודע שאם זה יורחב, האוצר יתנגד.

ראובן קוגן: מסיבה אחרת.

אלחנן גלזר: אני רוצה להזכיר לחברים, שאנו מדברים על טיפולים רפואיים ולא על הטבה של מכונית שהמדינה נותנת בחינם.

אלחנן גלזר: יהיה אולי אחוז אחד מתוך החולים שיחזרו.

אלחנן גלזר: אני לא מאמין ש-99% האחרים יבוא בהתנדבות לקבל טיפולים כימיים בחינם, למרות שהם בריאים, רק בגלל שהמדינה נותנת אותם בחינם.

אלחנן גלזר: אסור לשכוח, שמדובר פה בטיפולים רפואיים ולא במתנה גדולה שהמדינה נותנת פה בחינם.

ראובן קוגן: דווקא במבצע של משרד הקליטה לכבוד 60 שנה, הנושא של ביטוח בריאות הוסדר.

סופה לנדבר: זה לא הוסדר.

סופה לנדבר: משרד הקליטה מחזיר כסף עבור תקופה, אבל תקופת ההמתנה נשארת.

סופה לנדבר: לכן, זה לא הוסדר.

סופה לנדבר: אם אדם חזר ופתאום חלה, הוא צריך לחכות חצי שנה או לחזור למקום ממנו הוא הגיע.

סופה לנדבר: אני בדקתי את זה.

סופה לנדבר: עשיתי שיעורי בית טוב.

משה גפני: סופה, חבל שלא באת לדיון הקודם.

סופה לנדבר: אני הנחתי חקיקה לביטול טוטאלי של סעיף 58.

סופה לנדבר: אני חושבת שזה יהיה צודק, דווקא לאור הדברים שקורים היום במדינה.

משה גפני: היינו צריכים להגיד לנציג האוצר שיתמוך בהצעה שלי, אחרת יהיה החוק של סופה לנדבר ויהיה עוד יותר טוב.

משה גפני: היה יוצא לו יותר זול קודם.

ראובן קוגן: העיקרון החשוב מבחינתנו היא תקופת ההכשרה בין היום שבו האדם מתחיל לשלם את התשלום המיוחד, לבין היום שהוא מתחיל לקבל את הטיפולים.

ראובן קוגן: חבר הכנסת אורון הסביר לנו, שמדובר בחופשות סמסטר או חופשות בין השנים, בהן תקופת ההמתנה היא ארוכה מתקופת השהייה.

ראובן קוגן: במקרים האלה כן אפשר לבוא ולהקל עליהם.

ראובן קוגן: צריך לעבוד על הנוסח, כי יש קושי להגדיר מהי התקופה, מאיפה מתחילים לספור אותה, ואיפה מתחילים לספור את הסוף שלה.

ראובן קוגן: כיוון שמדובר ממילא בתקופה שאין לאדם את היכולת להיערך - כמו במקרים בהם הוא יודע שהוא הולך לחזור לארץ, ואז הוא יכול להיערך מבעוד מועד, להגיע לארץ ולקבל את השירותים האלה ישירות – אז אמרנו שבכפוף לתיאום נוסח עם הממשלה ניתן להתקדם עם הצעת החוק הזו.

ראובן קוגן: כמובן שצריך לעבוד גם על הנושא של הכרה במוסדות וגם הכרה במדינות.

ראובן קוגן: כך גם הנושא של הגדרת תקופות אלה של חופשות הסמסטר.

ראובן קוגן: האדם הגיע למדינה חדשה, ותוך כדי התארגנות עוד לא שילם למוסד לביטוח לאומי, ועד שהוא נזכר הוא כבר סיים את תקופת השהייה שלו בארץ וחזר חזרה למדינה בה הוא לומד.

יצחק גלנטי: אני חייב לציין, שישנם מקרים בודדים בהם אנו מקבלים את הסכמת האוצר מבלי שהוא מערער על משהו.

יצחק גלנטי: אני מציע, שאנחנו נאחז בהצעה הזו בשתי ידיים ולא נוותר עליה.

משה גפני: אני חושב, שהצעת החוק הזו היא ראויה.

משה גפני: אני חושב, שגם הצעת החוק הקודמת היא ראויה.

משה גפני: אני חושב, שהאוצר צריך להסכים לזה.

משה גפני: יש היגיון מסוים בסעיף 58, אבל האופן הדרקוני שבו הוא נעשה, גם אחרי התיקונים שנעשו בו, הוא לא מספיק.

משה גפני: אני חושב, שצריך להעביר את כל החוקים האלה.

איתי עצמון: נותרו עוד כמה שאלות קצרות להתייחסות.

איתי עצמון: אני מבין, שאנו נשארים בתקופה שלא עולה על 4 שנים.

סופה לנדבר: 6 שנים.

סופה לנדבר: שנתיים פלוס ארבע, זה 6 שנים.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד איך נולד הרעיון.

סופה לנדבר: היה בחור ישראלי ותיק ששירת בצבא, נסע לחו"ל ללמוד ברומניה 6 שנים, חזר אחרי שלא הרגיש טוב וחלה במחלה קשה מאוד.

סופה לנדבר: בני המשפחה, ותיקי מדינה שנתנו את הכל למדינת ישראל, שירתו במלחמות, היו צריכה אז לגייס כסף לטיפול, כי לא היה לו זמן לחכות שתקופת ההמתנה תסתיים.

סופה לנדבר: לא מדובר על עולים או ותיקים.

סופה לנדבר: חבר הכנסת אמר נכון – זה לא פרס.

סופה לנדבר: אם מתוך אלפי מקרים יש אחד שחוזר למדינה ממה בה, זה בסדר.

סופה לנדבר: לפחות 99% מהאנשים יקבלו את הטיפול בגלל שהיה צורך לקבל את הטיפול.

יצחק גלנטי: אני לא חושב, שבמסגרת הצעת חוק אנו יכולים להקיף 100% של המקרים.

יצחק גלנטי: זה לא שאין להתחשב בנושא שאת העלית, אבל אני לא רואה איך אנו יכולים להמשיך לדחוף את הצעת החוק שלך מבלי שניכנס לכל מיני מהמורות, שאין לנו פתרון עבורן.

יצחק גלנטי: אני חושב, שכדאי שנתקדם, למרות ההסתייגות שלך.

איתי עצמון: מאחר והוועדה החליטה שמדובר גם על תארים מתקדמים, צריך להבהיר האם מדובר בפטור חד פעמי מתקופת ההמתנה, או שאדם יוכל ללמוד תואר ראשון, להגיע לארץ ולחזור וללמוד תואר שני.

איתי עצמון: האם מדובר על מספר תקופות?

חיים אורון: מדובר בתקופה אחת שהיא 4 פלוס 2.

איתי עצמון: ואם הוא אחר כך הוא חוזר לארץ ורוצה ללמוד בחו"ל תואר שני, הוא לא יקבל את אותה הקלה.

חיים אורון: אז יהיה מדובר באדם יותר מבוגר.

נתן סמוך: נאמר: סך הכל 4 שנים, כי יכול להיות שהוא יהיה שנתיים בחו"ל, יחזור לארץ ל-5 שנים, ושוב ייסע לחו"ל לשנתיים.

יצחק גלנטי: הוא מדבר על 2 פלוס 4 מצטבר.

נתן סמוך: אני חושב, שזה אמור להצטבר בכל מקרה.

נתן סמוך: אז ניתן להסתפק ב-4 שנים.

דני אלקיים: אני חוזר ואומר, שקשה מאוד ליישם את ההצעה הזו.

חיים אורון: איפה הקושי?

דני אלקיים: הקושי הראשון הוא לקבל את האישורים, שאתם מצביעים עליהם.

חיים אורון: הוא יביא לך אותם.

דני אלקיים: הוא יכול להביא אישור, אבל מי יבדוק אותו.

דני אלקיים: בשנות ה-70 היה תהליך של גביית דמי ביטוח לאומי עבור סטודנטים שנמצאים בחו"ל.

דני אלקיים: היה פער בין סטודנט שנמצא בחו"ל והיה צריך לשלם 100 שקלים, לבין אדם שנמצא בחו"ל ואינו סטודנט שהיה צריך לשלם 400 שקלים.

דני אלקיים: כל מי שהיה בחו"ל הביא אישור שהוא סטודנט, על מנת לשלם את הסכום של 100 שקלים.

דני אלקיים: כאן גם כן יהיה אותו תהליך.

חיים אורון: נניח שאדם מגיע לביטוח לאומי.

חיים אורון: אם הוא שילם ברצף, הוא לא בא אליך.

חיים אורון: כאשר הוא בא לביטוח לאומי הוא אומר: אני סטודנט שלמדתי באוניברסיטת מוסקבה.

חיים אורון: הוא מראה את התעודות, ואומר שחסרים לו תשלומים עבור 10 חודשים.

חיים אורון: אתה במקום רואה שיש לו תעודה, הוא סטודנט ואוניברסיטת מוסקבה קיימת.

דני אלקיים: כולם יביאו את האישורים האלה.

חיים אורון: אז בסדר גמור.

חיים אורון: אתה הצעת לתת לכולם, גם לאחד שהיה בגואה.

חיים אורון: אני מדבר רק על סטודנטים.

חיים אורון: הם באים למשרד שלך עם הכסף ועם התעודה.

יצחק גלנטי: הכנסת לא יכולה לצאת מנקודת הנחה, שכל סטודנט שיוצא לחו"ל הוא בחזקת רמאי ונוכל.

יצחק גלנטי: אתה אומר, שכל אחד יכול להביא תעודות.

יצחק גלנטי: אין לי תשובה לנקודת המוצא שלך, שהיא שכל אחד חושב איך לרמות את המדינה מראש.

דני אלקיים: אני אומר לך את זה מתוך ניסיון שלנו ממסגרת אחרת.

דני אלקיים: אם אני מקבל פה לגיטימציה לתת את ההקלה לכל אחד שמציג לי תעודה, אין לי בעיה.

דני אלקיים: חיים אורון: כל תעודה ממדינה בה המוסד מוכר.

שלומי מור: אף סטודנט לא ישלם במשך 4 שנים דמי ביטוח.

שלומי מור: הוא יחזור ארצה אחרי 4 שנים ויסדיר את חובו.

שלומי מור: אף סטודנט ששכלו בראשו לא ישלם במשך 4 שנים שהוא בחו"ל.

שלומי מור: לא יהיה טעם.

חיים אורון: ראובן העיר הערה, שאני מאוד בעדה.

חיים אורון: מי שמשלם מזומן, ישלם 125%.

חיים אורון: אם עכשיו זה 86 שקלים, הוא ישלם 110 שקלים.

חיים אורון: אין לי עם זה שום בעיה.

חיים אורון: אני לא רוצה לתת בונוס למי שמתפרחח.

חיים אורון: אם הוא לא שילם כדין, הוא ישלם יותר.

נתן סמוך: ההצעה הזו לא מטפלת במה שאתה אומר כרגע.

יצחק גלנטי: אני מבקש לנסח את העמדה שלך.

חיים אורון: העמדה שלי מקובלת גם על המציעים האחרים.

חיים אורון: נניח שאדם בא לביטוח הלאומי, הראו לו במחשב שהוא לא שילם שנה, הוא יודע שהוא צריך לשלם 12 חודשים.

חיים אורון: הוא היה צריך לשלם 12 כפול 86 שקלים, אבל עכשיו הוא ישלם 12 כפול 86 שקלים כפול 1.25.

חיים אורון: הוא יידע שהוא משלם קנס, ואחר כך הוא מקבל זכויות לטיפול רפואי ללא השהיה.

שלומי מור: אבל הנושא של הקנס עדיין לא הוסדר.

נתן סמוך: אם אותו סטודנט לא שילם את דמי ביטוח הבריאות, הזכות שלו היא לשלם את סכום הפדיון הזה מיידית.

חיים אורון: ולא לקבל 4 חודשי השהייה.

נתן סמוך: זה אפילו לא דמי ביטוח בריאות.

נתן סמוך: זה לא דמי ביטוח בריאות פלוס קנס.

איתי עצמון: הוא יכול גם עכשיו לעשות זאת.

סופה לנדבר: אבל יש לו תקופת המתנה.

חיים אורון: הבעיה היא איך להגדיר את ה-4 חודשים.

ראובן קוגן: גם החוב שיהיה לו בתקופת הסמסטר יצטבר רק במשך שנה.

ראובן קוגן: במקום לשלם רצוף, הוא יבוא וייתן את מה שהוא היה חייב כפול 25%, ואז הוא יוכל בתקופת חופשת הסמסטר הזו ליהנות.

אריה אלדד: אבל בלי תקופת המתנה.

אריה אלדד: לא הגיוני שנטיל על אדם פעמיים עונש.

חיים אורון: מזה התחיל הדיון.

איתי עצמון: אני רוצה להבין על מה מדובר.

איתי עצמון: מדובר על כך שלא תהיה תקופת המתנה בכלל.

נתן סמוך: האם הם יצרכו לשלם 8,800 שקלים, שמשלם היום אדם כדמי פדיון?

איתי עצמון: לפי החוק, יש היום תשלום מיוחד.

נתן סמוך: הם לא מתכוונים לתשלום המיוחד, אלא לדמי ביטוח בריאות פלוס סוג של שוליים של 25%.

יצחק גלנטי: הנושא לא ברור.

חיים אורון: מה לא ברור?

חיים אורון: אני הייתי בארץ עד גיל 22.

חיים אורון: השתחררתי מהצבא והתחלתי לשלם ביטוח בריאות כפי שמקובל.

חיים אורון: למדתי בשנה הראשונה בארץ, ואחר כך נסעתי לחו"ל.

חיים אורון: בשנתיים הראשונות אני זכאי.

וילמה מאור: אם שילמת, הזכות נשמרת לך מעבר לשנתיים.

חיים אורון: נניח שאני לא שילמתי, והגעתי בשנה השלישית לחופשת הקיץ, פתאום קרה אסון, שברתי רגל, ואין לי שום ביטוח.

חיים אורון: אותו סטודנט יבוא ויגיד לביטוח הלאומי: אני סטודנט שבאת לחודשיים לארץ.

חיים אורון: הוא יראה תעודה ואישור מהמקום שבו הוא לומד.

חיים אורון: הוא ישלם 88 שקלים כפול 36 חודשים.

נתן סמוך: יש שני סוגי תשלומים בחוק.

נתן סמוך: יש תשלום מיוחד שהוא היום 8,800 שקלים.

וילמה מאור: זה הפדיון, שאנחנו לא מדברים עליו.

נתן סמוך: אנחנו מדברים על החוב שלו לדמי ביטוח בריאות.

איתי עצמון: הוא פרע כל חוב לביטוח לאומי בעד דמי ביטוח בריאות.

חיים אורון: ההנחה של כולנו, היא שמדובר באזרח ישראלי.

חיים אורון: כדי שיימנע מצב בו כל הסטודנטים יבואו ויגידו: למה לשלם?

חיים אורון: אם אנחנו נצטרך נבוא ונשלם, נקבע שהם ישלמו את החוב פלוס קנס.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שהחוב שלו יהיה יותר מאשר 8,000 שקלים.

וילמה מאור: זה יהיה פחות.

יצחק גלנטי: אני מבקש מהיועץ המשפטי לסכם את הסעיף הזה.

איתי עצמון: לפי מה שאני מבין מחברי הכנסת, מדובר על אותו אדם, שכדי לא להיזקק לתקופת המתנה, יצטרך לפרוע את חובו לביטוח הלאומי בתוספת קנס של 25%.

איתי עצמון: מדובר על קבלת ההצעה שהצעתי, שגוף מוסמך להכרה במוסדות אקדמיים באותה מדינה יכיר במוסד בו הסטודנט לומד.

איתי עצמון: מדובר גם באדם שלא סיים את לימודיו האקדמיים.

איתי עצמון: סוגיה נוספת, היא התחולה של הצעת החוק.

איתי עצמון: השאלה היא, האם החוק המוצע יחול על מי שכבר החל את לימודיו האקדמיים או על מי שהתחיל ללמוד החל מתאריך מסוים, כפי שתקבע הוועדה.

איתי עצמון: זו הכרעה שהוועדה צריכה לקבל.

חיים אורון: על מי שהחל ללמוד.

חיים אורון: החוק שלנו מתעסק במישהו שהחל את לימודיו לפני שנתיים, ובא בקיץ הקרוב לארץ.

חיים אורון: רטרו אקטיבית בעניין הזה, זה קבלת הטיפול הרפואי.

איתי עצמון: לא.

איתי עצמון: הכוונה לאדם שהתחיל את לימודיו האקדמיים לפני מספר שנים.

יצחק גלנטי: לפני שנתיים.

איתי עצמון: מועד תחילת החוק ייקבע בעת הצעת החוק לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

איתי עצמון: אני רוצה להסב את תשומת לב הוועדה, שמדובר בשלוש הצעות חוק פרטיות.

איתי עצמון: לפי סעיף 140 לתקנון הכנסת, הוועדה תאחד את כל הצעות החוק להצעת חוק אחת.

שלומי מור: בנוסח שהולך ומתגבש כאן יוצא, שפקידי הביטוח הלאומי יצטרכו לבדוק כל תעודה ולוודא שהיא ניתנה על ידי מוסד אקדמי מוכר.

שלומי מור: לא רק שאין לנו את היכולת, אין לנו גם את הניסיון בעניין הזה.

שלומי מור: לכן, אני מבקש שתינתן הדעת לאפשרות שהלימודים עצמם יוכרו על ידי גוף שאיננו הביטוח הלאומי, ושמרכז עיסוקו בעניין הזה.

סופה לנדבר: בשביל מה ליצור את הבירוקרטיה הזו?

סופה לנדבר: הוא מביא מהמוסד בו הוא למד אישור.

יצחק גלנטי: דובר על כך שזה יוכר על ידי מוסד מקביל למל"ג אצלנו באותה מדינה.

חיים אורון: הוא יביא תעודה מאוניברסיטת מוסקבה.

חיים אורון: אם הוא לא יביא את זה, הוא לא יקבל.

יצחק גלנטי: מוסד שחייב להיות מוכר על ידי אותה מדינה בה הוא למד.

חיים אורון: סטודנט שלמד בסין דואג לקבל תעודה, שבכל העולם יידעו שהוא סיים לימודיו.

יצחק גלנטי: השאלה של הביטוח הלאומי, היא איך הם יידעו איזה מוסד מוכר ואיזה מוסד לא מוכר.

יצחק גלנטי: אין בידיהם הרשימה הזו.

יצחק גלנטי: יכול להיות שצריכה להיות מועברת אליהם רשימה של מוסדות כאלה על ידי המל"ג.

סופה לנדבר: זה לא מה שאנחנו מתכוונים.

סופה לנדבר: הוא למד וחזר למדינה.

יצחק גלנטי: אבל איך המוסד לביטוח לאומי יידע, שהמוסד שבו הוא למד מוכר.

יצחק גלנטי: תמצאי דרך להעביר למוסד לביטוח לאומי רשימה של המוסדות האלה.

חיים אורון: הסטודנט יהיה אחראי להציג לביטוח הלאומי שני מסמכים.

חיים אורון: המסמך האחד, הוא מסמך המעיד על המקום בו הוא לומד.

חיים אורון: המסמך השני, הוא מסמך המעיד על כך שהמוסד הזה הוא מוכר.

חיים אורון: יש להניח, שאם זו אוניברסיטת מוסקבה הוא יסתפק במכתב אחד.

חיים אורון: אם זו אוניברסיטה בחור בקצה סיביר, הוא יצטרך לדאוג שיהיה לו מסמך המעיד על כך שהמוסד הזה מוכר.

יצחק גלנטי: אנחנו יודעים שהפרשנות המקובלת במוסדות המדינה היא לכיוון בית שמאי ולא לכיוון בית הילל.

יצחק גלנטי: אתה צריך לקחת בחשבון, שקבלת הנוסח של הדברים כפי שאתה מציע, תגרום לכך שרבים מן הסטודנטים שאכן למדו לא יוכרו במוסד לביטוח הלאומי.

יצחק גלנטי: את זה צריך למנוע.

חיים אורון: אני חי בארץ.

חיים אורון: לאן הולכים רוב הסטודנטים ללמוד?

חיים אורון: למערב אירופה, לארצות הברית, לחבר המדינות.

יצחק גלנטי: פה יש לך נציגות של חבר המדינות.

חיים אורון: חבר המדינות יותר מסודרים מאשר אנחנו.

יצחק גלנטי: אני רוצה לסכם את הישיבה.

יצחק גלנטי: אנחנו היום לא נסכם את הדיון בהצעת החוק.

יצחק גלנטי: ההצבעה בנושא הזה תהיה בישיבה הבאה, לאחר שהחוק ינוסח מחדש על ידי היועצים המשפטיים של הוועדה.

יצחק גלנטי: אני מבקש עד אז, ללבן את הסוגיה שהעלה המוסד לביטוח לאומי, כיצד ניתן לאשש שהמוסד הוא מוסד מוכר.

חיים אורון: למה אי אפשר ללכת בנוהל המקובל בשאר הוועדות, שאנחנו מצביעים ומשאירים ליועצים המשפטיים של הוועדה להגיע להבנות.

איתי עצמון: מכיוון שנאמר שיש בעיות יישום, זה דבר אחר.

חיים אורון: נשארה בעיה, איך להכיר בתארים.

חיים אורון: תשבו ותמצאו פתרון.

יצחק גלנטי: האם זה מקובל?

איתי עצמון: אי אפשר להצביע על עיקרון.

איתי עצמון: זו לא הצהרה.

איתי עצמון: זו הצעת חוק.

יצחק גלנטי: נמתין עד לניסוח הסופי.

יצחק גלנטי: זה ייקח עוד כמה ימים.

יצחק גלנטי: תודה רבה, הישיבה נעולה.