ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 156, 2007-12-26 10:00

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

מיכאל נודלמן: זו הישיבה האחרונה לשנת 2007, זו ישיבה מיוחדת שכמסורת של וועדת העליה, קליטה ותפוצות, אנו מארגנים לפעמים תערוכות של אמנים.

מיכאל נודלמן: בעבר התקיימו פה תערוכות של צלמים וצלמים עולים חדשים, כמו כן התקיימה פה תערוכה שאמנם לא היתה של עולים חדשים אבל הנושא שלה היה האנטישמיות בחוץ לארץ.

מיכאל נודלמן: קריקטורות על ישראלים על המדינה שלנו, כדי שכולם יראו איך אנחנו נראים, היתה תערוכה של ציירים אתיופים באירועי 40 שנה לוועדה, והיום מתקיימת אצלנו תערוכת ציוריו של אלכסנדר לוין.

מיכאל נודלמן: אלכסנדר לוין הוא לא עולה חדש מהגל האחרון, אלא הוא הגיע לישראל בגיל 16, בשנות ה- 90.

מיכאל נודלמן: אני קראתי שהוא למד בבית ספר בקייב, וכשהגיע לישראל הוא למד אצל צייר ישראלי מפורסם.

מיכאל נודלמן: אנחנו לא ראינו בישראל תמונות כמו שאנחנו רואים בתערוכה פה, והדבר המעניין הוא שאמנם אלכסנדר בא ממשפחה חילונית אולם בכל ציוריו יש התייחסות לדת.

מיכאל נודלמן: אני גם חושב שהתמונות לא משקפות את שנות 2000, אלא מתארות את השנים 1920 – 1925, כאשר האוכלוסיה היתה קטנה ורובה היו דתיים.

מיכאל נודלמן: יש כאן אדם צעיר שמשתתף בהרבה תערוכות בעולם, במדינות שיש בהן תרבות עכשווית מסוימת, ואנו גאים שאלכסנדר שאמנם הוא לא עולה חדש, אבל הוא הגיע כבחור צעיר ועכשיו הוא עוד אחד מהצעירים המפורסמים שמצייר את ירושלים ומסורת יהודית.

מיכאל נודלמן: לכן אנחנו יושבים כאן היום, כדי לתת לאלכסנדר לוין כבוד ולהגיד שבעליה יש כשרונות ורק צריך שלאדם תהייה מטרה.

מיכאל נודלמן: בלי ספק כדי להיות צייר צריך כשרון, וכולם צריכים לדעת שבעליה יש כשרונות גדולים, וכשהיהודים בחו"ל רואים שמפרסמים פה את הכשרונות, גם הם רוצים לעלות, ואילו אלה שחיים בארץ רוצים לשפר את חייהם ולהגיע להישגים גדולים יותר.

מיכאל נודלמן: אני מאושר שהתערוכה הזאת מוצגת בוועדה שלנו, אני מבקש לומר תודה לוועדה ולמנהלת הוועדה ולכל מי שתרם להצגת התערוכה אצלנו.

עידית עמיחי: הצטרפת לקבוצה גדולה של אומנים עולים מרוסיה, ואני חושבת שרוב הציירים והפסלים שעולים מברית המועצות, לא רואים את עצמם דווקא כקבוצה נפרדת באוכלוסיה, אלא חלק מכלל ציבור האומנים וציבור התרבות בישראל.

עידית עמיחי: יש לנו כאן את הדוגמה של יאן ורנברג, שזכה לתערוכה במוזיאון ישראל, ומיכאל גורדמן שמציג עכשיו בגלריה מאוד טובה בשדרות רוטשילד, ויש לנו את נטשה אורכול שיש לה עכשיו תערוכה גדולה בברית המועצות.

עידית עמיחי: אני מאחלת לך שתציג לא רק בכנסת אלא בגלריות בארץ, במוזיאונים בארץ, ותשתלב יחד עם ציבור כל האומנים ושלא יגידו הוא עולה מרוסיה, אלא יגידו הוא באמת צייר טוב, ישראלי יחד עם כל השורה של הציירים הגדולים שיש לנו בארץ, חלק באו מרוסיה וחלק מארצות אחרות, וכולם ישראלים בשפה ובסגנון של האומנות.

עידית עמיחי: זה לא קל להיות אומן בארץ, ובמיוחד לאומנים צעירים, יש כל כך הרבה אומנים בארץ והתחרות קשה ולא פשוטה, קשה מאוד לחשוף את עצמך בעולם ובארץ, אני מקווה שבארץ ימצאו את המשאבים לחזק את הצמיחה בתרבות ובאומנות.

מיכאל נודלמן: אלכסנדר, אתה יכול לספר לנו קצת איך מקבלים את האמנות שלך במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, אנגליה וכו'?

אלכסנדר לוין: בארצות הברית מאוד אוהבים את התמונות שלי בפרט בניו יורק ובטורנטו, גלריות גדולות מציגות את התמונות שלי, גם בברוקלין, לאס וגאס וסאן פרנסיסקו, וכמו כן התמונות שלי נמכרות גם במכירות פומביות, כאשר הם מאוד אוהבים את נושא ירושלים.

אלכסנדר לוין: אני גר בחולון, והתמונות שלי מוצגות במלון אינטרקונינטל ובככר המדינה בתל-אביב.

אלכסנדר לוין: אני מצלם, יש לי אלפי תמונות שאני מצלם, אני מסתובב בכותל, אני מצלם ואחר כך מצייר.

אלכסנדר לוין: יש אנשים שמזהים שציירתי אותם.

מיכאל נודלמן: איך החיים של צייר בארץ?

אלכסנדר לוין: קשה, זה המקצוע שלי אני מתפרנס ממנו כ- 10 שנים, אוהבים את התמונות שלי וקונים, זה המקצוע שלי.

מיכאל נודלמן: ממה שראיתי בקטלוגים, ויש שם הרבה תמונות, לא נראה שאתה מסיים תמונה תוך שעה, זה נראה כעבודה קשה שמצריכה הרבה זמן.

אלכסנדר לוין: זה לוקח הרבה זמן, לפעמים חודשים, התמונות תלויות אצל אנשים מפורסמים כמו סטיבן שפילברג, ועוד, אנשים אוהבים את ירושלים.

מיכאל נודלמן: אני פונה לאמא ולאבא של אלכסנדר, יש לכם בן מוכשר וטוב.

יוסף שגל: זו עבודה פשוט נהדרת, כל הכבוד, ממש מעניין, אבל ממה שאני רואה, למה כל כך קרוב אליך הנושא?

אלכסנדר לוין: אולי שורשים, אני לא יודע, אנחנו משפחה חילונית.

יוסף שגל: אתה מצייר יותר ויותר, או אולי אתה מוכן להחליף את הנושא?

אלכסנדר לוין: לא, לא מוכן, ירושלים זה הנושא שאני מתחבר אליו.

יוסף שגל: ומה עם חולון?

יוסף שגל: שם אתה גר.

אלכסנדר לוין: חולון לא.

אלכסנדר לוין: התמונה הזאת זה מבט שחולש על כל ירושלים, זו תמונה שציירתי אותה לפני כשבוע.

יוסף שגל: בשנה הבאה שזו שנה שנת ה- 60 למדינת ישראל, תהיינה הצגות גם בברית המועצות לשעבר, דבר שיכול להיות מעניין, וזה יכול להיות במסגרת שבוע תרבות בברית המועצות, מה שדווקא נצטרך שם זה ישראלים, שורשים בברית המועצות וירושלים.

יוסף שגל: זה טוב, יפה ומעניין.

זאב אלקין: כאן לא צריך לדבר אלא להסתכל, לי יש שאלה לאלכסנדר, אין תאריכים על התמונות, ממתי אתה נכנסת לנושא הזה של ירושלים?

אלכסנדר לוין: בשנת 1993 או 1994, התחלתי לצייר את ירושלים.

אלכסנדר לוין: כשסיימתי ללמוד גילתי את הנושא, התחלתי ללמוד ולחפש.

אלכסנדר לוין: ציירתי מאות תמונות שכולן נמכרו, אנשים רוצים ומזמינים יותר ממה שאני מסוגל לצייר.

מיכאל נודלמן: כפי שאמרתי, ראיתי בקטלוג הרבה תמונות, ואני רוצה לדעת מה היתה הכוונה שם?

אלכסנדר לוין: יש לי עוד נושא אחד, זה נושא יודאיקה, ונושא של מסכות מוונציה, אני מבקר כמעט כל שנה בקרנבל בוונציה, ציירתי הרבה תמונות מקרנבל בוונציה, זה לא רק ירושלים, אלה הם שני נושאים שאני מפתח זה המסכות מוונציה וירושלים.

מיכאל נודלמן: אני מבקש מההורים כמה מילים על הבן שלכם.

יאצ'סלב לוין: אמא מבקשת שאני אומר כמה מילים, אנחנו עלינו בשנת 1990, ואלכסנדר שלנו כבר ידע לצייר, הוא התחיל לצייר מגיל שעדיין לא דיבר אפילו, הוא היה בגן ילדים, אז התחילה אצלו המשיכה לציור, הוא לא רצה לטייל אלא רק לשבת ולצייר משהו, הוא עוד לא ידע לדבר.

מיכאל נודלמן: במשפחה שלכם לא היו ציירים?

יאצ'סלב לוין: לא, ציירים לא היו, ככה הוא המשיך ואחר כך כשהוא למד בחוג של ציור הוא הצטיין וגם אחרי שהוא גדל הוא התחיל ללמוד בבית ספר מיוחד לצייירים, גם שם הוא הצטיין, אני הייתי נשיא בבית הספר בזכות הצטיינותו, אני נתתי משוב על איך אני עזרתי ואיך אני מחנך אותו, אבל אני לא צייר.

יאצ'סלב לוין: אלכסנדר קיבל תעודת הצטיינות בסיום בית הספר בקייב שבאוקריאינה, שהוא בית ספר מיוחד לכשרוניים.

יאצ'סלב לוין: כשעלינו ארצה בשנת 1990, הוא המשיך, אבל היה קשה בלי קשרים בלי שפה, לא היה למי לפנות כי לא ידענו שום דבר.

יאצ'סלב לוין: מאוחר יותר גרנו בהרצליה, ושם שמו לב עליו ועזרו לנו להציג תערוכה קטנה בבנק דיסקונט בהרצליה פיתוח.

יאצ'סלב לוין: עזרו לו ללכת ללמוד, כי לא היה לנו כסף לשלם ללימודים, גם ראש העיר עזר וגם המורה שלו ברוך לירון זכרונו לברכה.

יאצ'סלב לוין: כל השנים הוא המשיך ללמוד, הוא גם חיפש את הדרכים כדי להתקדם ולצייר, ואני פשוט אמרתי לו: 'עלינו ארצה ואתה צריך לצייר משהו על מדינת ישראל ולפרסם את המדינה שלנו'.

יאצ'סלב לוין: זה נכנס לו לראש, אבל לאחר שנים הוא תחיל לצייר, זה עזר והשפיע כנראה, בדרך כלל ילדים לא מקשיבים למה שמספרים המבוגרים, אבל הוא התחיל בזה ומשהו התהפך בגוף שלו, בנשמה והוא התחיל לצייר, שמתי לב, זה גם מילדות שבכל פעם שהוא מצייר, ראיתי שכל העבודה שלו משתפרת ומשתפרת ומשתפרת והוא גודל מול העיניים שלנו, עכשיו הוא ילד צעיר, מפורסם, השם שלו מוכר כבר בכל העולם, אלכסנדר לוין ידוע, יש לו אתר ואנשים רואים ומזמינים תמונות, הוא כבר סיפר שהוא לא מספיק לעמוד בדרישות, אנשים מזמינים ושנים ממתינים לעבודה שלו.

יאצ'סלב לוין: אני יכול רק לאחל לו בהצלחה, ושיהיה בריא.

אליעזר הוד: אני ממשרד התיירות, ואני אומר שהוא בעצם עובד בשבילנו, כי בכל מקום שיש תמונה כזאת בעולם אנשים מתפעלים ורוצים לבוא לבקר, אני שמח שהוא לא יעבור את השלבים שעברו הציירים הגדולים שמתו עניים לגמרי, הוא ברוך ה' התגלה בגיל צעיר והוא במצב טוב, הוא מצייר בצורה שאני ממש מתפעל, כל תמונה שלו יכולה להיות פוסטר של מדינת ישראל, הלואי ושהוא ימשיך לפרסם כך.

מיכאל נודלמן: משרד התיירות משתמש בתמונות?

אליעזר הוד: לא.

מיכאל נודלמן: טוב שהגעתם, כך שאולי אתם עוד תשתמשו.

מיכאל נודלמן: אני אשמח לשמוע במה אנחנו יכולים להשתמש, והעובדה שזה מוצג במקומות גדולים, בבתים של סילברטאים ובמקומות שאליהם מגיעים אנשים בעלי השפעה, עצם העובדה שהם רואים את התמונות של ירושלים, זה נכנס לזיכרון האישי שלהם, והם רואים שבירושלים יש יופי מיוחד.

מיכאל נודלמן: כל הכבוד, טוב שהתחברת לנושא ירושלים, ולא לטכנולוגיה כל שהיא.

נעמי יפה: אני משרד החינוך, אני חושבת שאין ספק שבשנת ה- 60 למדינה, נושא של ירושלים הוא מאוד משמעותי, ישנן מסגרות שונות להציג, איני יודעת אם זו תערוכה נודדת או שבמיוחד, את העבודות האלה להציג כאן, אבל יש לנו מסגרות גם במתנ"סים וגם במרכזים של הפיס לאומנות ומדעים, ששם יש מרחבים יפים להציג עבודות, יכול להיות ששווה לחשוב על איזו תערוכה נודדת שבמסגרת אירועי 60 שנה למדינה תעבור ממקום למקום, ואז תהייה הזדמנות גם לתלמידים שמגיעים למקומות האלה באופן קבוע, כי הם לומדים שם גם מדע וגם טכנולוגיה וגם אומנות.

נעמי יפה: יש לנו בסביבות ה- 50 – 60 מרכזים כאלה, ואם התערוכה תנדוד ממקום למקום, תהייה אפשרות לחשיפת התלמידים לנושא הספציפי, וכן לדרך העבודה המאוד ריאליסטית נטוראליסטית.

נעמי יפה: עם הדמיון שיש בציורים שלך, וגם העובדה שאתה מצלם זה מעניין לראות את הצילום מול הציור מבחינת המדיום, כך שמן הראוי לחשוב להציג תערוכה נודדת ולהיות בקשר עם המרכזים הללו, כולל מתנ"סים, ולנייד תערוכה, יכול להיות מפגשים עם האומן, בעיקר אחרי שהאבא סיפר, זה ממש מרגש.

מיכאל נודלמן: אני שמח שהתערוכה מוצגת בוועדת העליה, הקליטה ותפוצות, שמעתי אנשים שמבינים באומנות, זה יפה, אני אוהב את זה, אני יודע שיש בין העולים אומנים כאלה, וכדי שלא ייווצר מצב שהגעת לכאן בחינם, אני רוצה להעניק לך מתנה, כמזכרת לכך שהיית בכנסת ושהתערוכה שלך הוצגה בכנסת כאן.

מיכאל נודלמן: אני מאחל לך הצלחה בעבודות שלך.