ועדת המשנה לנושא דו"ח מבקר המדינה על ההתנתקות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 16, 2007-12-24 09:00

עמירה דותן: אנחנו נוהגים בדרך כלל לשמוע את האנשים ואז להגיב ואנחנו נתחיל עם הנושא הראשון, כדי לאפשר לך לחזור חזרה לדברים שלך.

עמירה דותן: מישהו רוצה להציג את הנושא של השיוך המוניציפלי?

עמירה דותן: אנחנו רוצים להתחיל בזה, משום שהמנהל הכללי כאן והוא צריך ללכת בתוך 20 דקות.

דורון בן שלומי: אני הייתי מאוד שמח שהם יציגו את זה בעצמם, אבל ישלימו תוך כדי הדברים.

דורון בן שלומי: אני חושב שהנושא ידוע, הוא עבר הרבה תהפוכות, כשניצנים עלה לאוויר בעצם מראש סוכם על זה שזה יהיה חלק ממועצה אזורית חוף אשקלון.

דורון בן שלומי: למרות שהשטח עצמו היה מוגדר כשטח של עיריית אשקלון, סוכם על זה שבעצם השטח יעבור למועצה אזורית חוף אשקלון וכך גם הובטח בכתובים למתיישבים ולחבורה שהולכת לשם.

דורון בן שלומי: סוכם, במסגרת ההיא, שתוקם ועדת גבולות על מנת לבצע את התהליך, כשפועל, בזמנו היא לא הוקמה.

דורון בן שלומי: אבל היה ברור לכולם שזה התהליך שקורה ולא קרה.

דורון בן שלומי: לפני מספר חודשים היתה איזה שהיא פגישה חשובה, אני מבין, בין המנהל הכללי לבין נציגי המתיישבים, ששם נאמר להם שיש איזה שהיא בעיה בסיפור הזה.

דורון בן שלומי: היו כל הזמן ניסיונות להגיד שבעצם זה עדיף גם להם אולי, יש חלק מהשיכונים שגם עדיף להם להיות באשקלון, למרות שהמתיישבים הביעו כל הזמן עמדה די אחידה שהם, מבחינתם, רוצים להיות חלק מחוף אשקלון כחלק מההווי ההתיישבותי, ולא להיות חלק מעירייה.

סילבן בזיז: סליחה שאני מוסיף פה, החלקות החקלאיות, המשקים שלנו שייכים לחוף אשקלון ואנחנו לא רוצים, וזה גם התנאי מלכתחילה, שאנחנו שייכים לחוף אשקלון, ביחד עם עוד מושבים ועוד קיבוצים, ולא שייכים בשום פנים לעיר או למקום אחר.

דורון בן שלומי: כן, ובעצם אז נאמר להם שיש איזה שהיא בעיה בנושא הזה, שיכול להיות שעל פניו שתהיה בעיה להעביר את השטח לחוף אשקלון וכנראה שזה יהיה רק בתוך עיריית אשקלון.

דורון בן שלומי: בעקבות זאת הם הגישו בג"צ בנושא.

דורון בן שלומי: אחרי ההגשה לבג"צ יצא מכתב של שר הפנים שאומר שבהחלט אפשר לשקול שנית וכן תוקם ועדת גבולות שתפעל בנושא, על מנת להסדיר את המעבר של השטח הזה לחוף אשקלון ובעצם הבג"צ עצמו קבע שיש פה עתירה מוקדמת, כי הנושא עוד לא הגיע לדיון (הנה, הגיעו הנציגים האותנטיים) ומאז הנושא, לפחות ממה שאני יודע, עוד לא התקדם בפועל ועכשיו, לאחר הסקירה, אליעזר יוכל להשלים את הדברים.

יעקב אליעזר: תודה.

יעקב אליעזר: אני לא יודע מה נאמר.

יעקב אליעזר: בכל אופן, לפי מה שאנחנו יודעים כרגע, שר הפנים פנה למנהל הכללי וביקש ממנו למנות, להפעיל את ועדת הגבולות ואנחנו מחכים לדבר הזה, כי זה החסם העיקרי בכל מה שנקרא פרויקט ניצנים.

יעקב אליעזר: יש פה חוברת שהוכנה על ידינו שהיא מתעדת את כל הבעיות שקשורות לעניין הזה, כשהדבר העיקרי זה הנושא הזה.

עמירה דותן: המנהל הכללי הגיע ואנחנו התחלנו בנושא ולא חיכינו לכם שתאחרו לגמרי, כדי שנוכל לשמוע את הדברים מפי מקבלי ההחלטות ולא כרכילות או כדברים שאנחנו לא יודעים אותם.

עמירה דותן: אז בבקשה, אדוני המנהל הכללי, הבמה שלך.

עמירה דותן: תודה רבה שהגעת אלינו.

אריה בר: אני ישבתי עם הנציגים של האזור ולמעשה אני יכול להגיד את השורה האחרונה.

אריה בר: ועדת החקירה הוקמה כבר לפני חודש וחצי.

אריה בר: אנחנו עיכבנו את תחילת עבודתה לאחר סיום הבחירות של המועצה האזורית.

אריה בר: הבחירות הסתיימו, הוועדה עכשיו מתחילה את עבודתה.

אריה בר: האמירה שכביכול יש החלטה שהשיוך המוניציפלי יהיה במועצה האזורית, זה לא נכון, כי אחרת בשביל מה להקים ועדת חקירה לנושא השיוך המוניציפלי?

אריה בר: אין החלטה כזאת.

אריה בר: יש החלטה לבדוק את זה ולכן קמה ועדת החקירה.

עמירה דותן: אם אני זוכרת נכון, אני ראיתי כשהם ישבו אצלי לפני כמה חודשים החלטה פורמלית של הדבר הזה.

אריה בר: החלטה הזאת אומרת שהנושא ייבדק ו---

עמירה דותן: ויהיו התושבים חלק מהמועצה האזורית חוף אשקלון.

עמירה דותן: אם יצטרפו יותר מ-5,000 תושבים, תוקם מועצה אזורית נפרדת.

אריה בר: זאת המלצה של החלטת ממשלה שצריכה לקבל גיבוי של הצד הפורמלי.

עמירה דותן: כלומר עקרונות ההסכם---

אריה בר: בשביל זה מקימים ועדת חקירה לגבולות והסמכות היא סמכות של שר הפנים.

עמירה דותן: כתוב למעלה 'עקרונות הסכם בדבר התיישבות במתחם ניצנים', זה המלצה, זה לא עקרונות הסכם?

אריה בר: מה שקשור לכך שצריך לעשות פעולות נוספות על פי החוק, הן חייבות להתבצע.

אריה בר: החלטת ממשלה לא גוברת על אחרת.

אריה בר: הן חייבות להתבצע, והדברים האלה יתבצעו.

אהרן חזוט: מה שהם אומרים זה הנושא הפורמלי רק, אבל ההחלטה---

אריה בר: לא, אין דבר כזה שמקימים ועדת חקירה ואומרים לה מראש, מסמנים לה את המטרה ואומרים לה 'עכשיו אתם תעשו את העיגול'.

אהרן חזוט: זה כמו הפינוי, סימנו עיגול.

אהרן חזוט: זה אותו דבר.

עמירה דותן: בואו לא נגלוש.

אריה בר: יש ועדת חקירה, היא מונתה, היא תעבוד, היא תבוא אליכם, היא תלך לאשקלון, היא תלך למועצה האזורית, היא תבחן את כל הדברים, תגיש לשר את המסקנות שלה.

אריה בר: היא מגישה את זה לצדדים המקצועיים, אנחנו ממליצים לשר, השר יקבל את ההחלטה.

אריה בר: כך זה עובד.

עמירה דותן: מה לוח הזמנים ומי בוועדה?

אריה בר: אני לא זוכר את חברי הצוות, אבל אם תרצי, אני אחפש לך את זה מיד.

עמירה דותן: כן, ולוח הזמנים?

אריה בר: בדרך כלל נותנים להם 60 יום לסיים את העבודה.

עמירה דותן: מתי זה התחיל?

אריה בר: מאחרי הבחירות.

סילבן בזיז: אני שואל למה זה לקח שנתיים וחצי להגיע להסכם הזה ודבר נוסף, הרי היתה החלטה, כלומר זה הסכמה חד משמעית שמהתחלה אנחנו חוף אשקלון, לא יכול להיות שאחרי שנתיים וחצי שתחליטו פתאום לעשות איזה שהיא ועדה ורק אז להחליט.

סילבן בזיז: אני יודע שזה נראה לך מוזר---

אריה בר: מה נראה לי?

אריה בר: אני הייתי בכל התפקידים שותף לעניין, אז לי אתה בא לספר את הסיפור?

אריה בר: אני מכיר אותו גם כמנהל כללי של שיכון, גם כמנהל הכללי של תחבורה---

סילבן בזיז: אני לא סיימתי, הוא פשוט נכנס.

סילבן בזיז: אי אפשר אחרי שנתיים וחצי להתעורר ולעשות את זה.

סילבן בזיז: אנחנו מדברים על זה המון זמן ולפני הגירוש אנחנו סיכמנו את הדברים האלה, סוכמו, זה החלטת ממשלה, לא המלצה.

סילבן בזיז: כל אחד יכול להגיד משהו אחר, אבל אי אפשר להטעות ציבור כל כך גדול ולהגיד להם, וזה היה חד משמעי, כל המתיישבים יודעים ולא היו הולכים לשם אם זה היה שייך לאשקלון, חד משמעית.

סילבן בזיז: אנחנו לא רוצים להיות אשקלון, גם לא שהחלקות החקלאיות שלי יהיו שייכות לחוף אשקלון ואני אגור ב---

עמירה דותן: הטענה מאוד ברורה והחלטת הממשלה פה מונחת לפנינו מיוני 2005.

עמירה דותן: אומר המנהל הכללי, שמכיר את זה מתפקידיו הקודמים, הוא ליווה את הנושא הזה, אז אם יש משהו שאנחנו לא יודעים, אנא האר את עינינו, כי לא ברור גם לי איך החלטת ממשלה הופכת להיות לוועדת חקירה.

אריה בר: לא מתחילים ומקימים ועדת חקירה כאשר אל"ף, האיתור לא אושר בוועדות התכנון והוא אושר יותר מאוחר.

אריה בר: בי"ת, בכלל האנשים שנמצאים פה לא חתמו על המגרשים בתוך היישוב.

אריה בר: הלוא מתי הם חתמו?

אריה בר: מנהלת סל"ע יכולה להגיד לך מתי עשו את ההגרלות.

אהרן חזוט: מהתחלת הדרך חתמנו.

אריה בר: לא, סלח לי, מתי עשיתם את ההגרלות?

אהרן חזוט: לפני שהיה הסכם 85.

אריה בר: מאחר ואני יודע בדיוק מתי עשיתם את ההגרלות למגרשים, אז אולי מנהלת סל"ע תגיד מתי---

אהרן חזוט: אריה, אנחנו לא עשינו הגרלות, אם אתה לא יודע.

אריה בר: ודבר נוסף, אתם הייתם אתי, שותפים לכל הדיונים, בדיונים ביניכם לבין מר רענן דינור לבין מנהלת סל"ע לבין אשקלון.

אריה בר: לכל הדיונים הייתם שותפים.

אריה בר: אתם בעצמכם, גם אתם---

אהרן חזוט: בתהליך הזה, לדעתי, הממשלה---

אריה בר: אתה ישבת, אתה ישבת, כולכם ישבתם אתי ביחד עם, הלכתם למר רענן דינור, חזרתם אליי, הלכתם לגב' צביה שמעון, חזרתם למר רענן דינור ובאתם אליי, ובסופו של דבר, כאשר הוחלט, סופית, 'הולכים לוועדת חקירה', הקמנו את ועדת החקירה.

אהרן חזוט: אריה, אתה יודע שזה לא נכון.

אריה בר: אבל עד אז היו כל מיני כתובים.

אהרן חזוט: לא, אריה, לא, לא.

אהרן חזוט: אריה, אתה יודע שהשר, עד לפני הבג"צ, הוציא מכתב שביטל את ההחלטה של השר בראון שאמר להקים ועדה ולא חזר בו, רק אחרי הגשת הבג"צ.

אהרן חזוט: זו העובדה.

אורי אריאל: מה זה משנה עכשיו?

אהרן חזוט: לא, כי העובדות האלה שמנסים להסביר ששנתיים וחצי זה בגללנו, וכל הזמן אנחנו אשמים, ו---

אריה בר: אני לא אמרתי בגללך, אני אמרתי שקודם כל היה בג"צ של עיריית אשקלון.

אריה בר: זה קודם כל.

אריה בר: עד שהיה סיכום עם אשקלון לגבי האונה השלישית, הדרומית, כן לא, תיכלל, לא תיכלל, מה יהיה עם מערכת הכבישים, האם הכביש המחבר כן יהיה באשקלון, לא יהיה באשקלון, האם הוא יבוצע.

אריה בר: כל הדברים האלה, זה לקח זמן עד שסוכמו.

אריה בר: אבל יחד עם זאת, אתם בכלל לא הלכתם להגרלות.

אריה בר: השר, בהמלצתי, כתב את המכתב שאנחנו לא נקים את ועדת החקירה עד שלא נדע.

אריה בר: דבר נוסף, אני המלצתי לו לא להקים את ועדת החקירה לפני הבחירות למועצה האזורית, מהטעמים שאני מכיר אותם.

אריה בר: הבחירות הסתיימו ואני חתמתי על ועדת החקירה.

אריה בר: ועדת החקירה מתחילה לפעול.

אריה בר: זה הכול.

אריה בר: אין פה איזה שהיא כוונה רעה, אני לא יודע מה תמליץ הוועדה, או מה---

עמירה דותן: יש לי בכל זאת איזה שהיא בקשה.

עמירה דותן: אנחנו כבר בתוך הוועדה, אני מניחה שאנחנו לא נוכל לשנות עכשיו את סדרי העבודה שלכם, למרות שאני מאוד מצטערת עליהם, אני מוכרחה לומר לך.

עמירה דותן: ההחלטה שהכי עושה לי שכל זה ההחלטה האחרונה שלך, לעכב את זה עד אחרי הבחירות.

עמירה דותן: זה באמת היה הכי חכם, אבל מה שהייתי מבקשת, בשם התושבים, אם זה 60 יום, לעשות את זה 15 יום.

עמירה דותן: אם זה 30 יום, אבל 60 יום זה המון זמן.

עמירה דותן: האנשים האלה צריכים לקבל תשובה---

אריה בר: זה בלתי אפשרי, זה תאריך שחייב להתבצע.

עמירה דותן: לפי מה, לפי חוק?

אריה בר: לא, תשמעי, זה לשמוע, להוציא הודעה בעיתונות---

עמירה דותן: שיעבדו יום ולילה ויעשו את זה.

אריה בר: בסדר.

אריה בר: אין דבר כזה.

אריה בר: יבוא מישהו ויגיד 'רגע, אתם לא נותנים לי להשמיע את דבריי' ובצדק, מה זאת אומרת?

אריה בר: אז יכול להיות שלא 60 יום, 45 יום, אבל לעשות מזה 15 יום, אין דבר כזה.

עמירה דותן: אז נתפשר על 30 יום.

עמירה דותן: מה שאנחנו מבקשים זה לקצר לכמה שפחות, 30 יום נראה לי סביר בהחלט.

עמירה דותן: אנשים יעבדו ויראו שזה חשוב לתושבים, בתוך 30 יום מאז הבחירות, מה שזה לא יהיה, נקבל תשובה מה קורה עם זה ובא לציון גואל.

עמירה דותן: אני מקווה שזה ייגמר כבר סוף סוף.

אהרן חזוט: אפשר להוסיף עוד דבר אחד בעניין הזה, מאוד חשוב.

אהרן חזוט: יש החלטת ממשלה שהסתמכה בזמנו על המשא ומתן איתנו, בהתחשב בצרכים שלנו, והנימוקים כולם יכולים להיות, אבל חשוב לדעת שבמהלך המדיני הזה לא רק אנחנו צריכים לשלם את המחיר.

אהרן חזוט: אם אשקלון צריכה לשלם את המחיר, גם היא תשלם, וחשוב מאוד שהדבר הזה---

אריה בר: אני לא אומר לך את דעתי.

אריה בר: אין ספק שלהחלטת הממשלה יש חשיבות רבה מאוד.

אהרן חזוט: אני אומר שהמדיניות, אתם צריכים להיות צמודים אליה.

אריה בר: אבל יחד עם זאת, השטח הזה הוא בשטח מוניציפלי של אשקלון, זה לא הפקרות, לבוא לאשקלון ולהגיד לה---

אהרן חזוט: לא, אני אומר לא, אבל יש איזה תחושה בעניין הזה, לפחות גם באורך הזמן שעבר, שאנחנו די חוששים, יש לנו די בסיס להניח שהדברים לא צמודים להחלטת הממשלה.

אהרן חזוט: אני חושב שחשוב שאשקלון תדע שגם הם צריכים לשלם את המחיר של ההתנתקות.

עמירה דותן: אני מסתכלת על השעון, אני מבינה שאנחנו ביקשנו לקצר את הזמן, אתם תופיעו בפני הוועדה הזאת, תשמיעו את הדברים שלכם.

עמירה דותן: יש לכם את הדברים הכתובים ש'עושים שכל', שאנחנו אמרנו בכל הישיבות שלנו ונקבל גם את התשובות מהמנהל הכללי.

עמירה דותן: יושבת פה קבוצה נוספת.

עמירה דותן: בדרך כלל אנחנו עושים קבוצה-קבוצה, אבל מאחר ואתה יוצא, אני רוצה לעשות עוד קצת בלגן.

עמירה דותן: יושבת הקבוצה של נווה ים.

עמירה דותן: הנושא המוניציפלי של נווה ים, לפחות בואו נגמור את הנושאים שקשורים למנהל הכללי לפני שאנחנו עוברים לנושאים האחרים.

ירון סהר: אני אנסה להציג בקצרה.

ירון סהר: אנחנו בנושא של נווה ואני אנסה להציג את הבעיה ממש בקליפת אגוז, כדי לראות האם ואיך ניתן לקבל את הסיוע.

ירון סהר: נווה ים הוא למעשה קבוצה של קרוב ל-26-27 משפחות .

ירון סהר: נכון לכרגע כולן נמצאות תחת דגלו של אבי פרחן.

ירון סהר: הגשנו בקשה להעתקה קהילתית, מכוח החוק, כבר לפני זמן רב.

ירון סהר: מלכתחילה הסימון הראשון שאותו בחרה הקבוצה היתה בדרום אולגה.

ירון סהר: היתה בעיה, הממשלה התנגדה לעניין מאחר ולטעמה הסיווג שם, או המיקום שם איננו מידתי.

ירון סהר: הממשלה לא הראתה דוח שמאי.

ירון סהר: אנחנו כן הראינו.

ירון סהר: אני שם רגע את הוויכוח בצד, כי הממשלה יחד עם המנהלת, על מנת לחלץ את הנושא מהמבוי הסתום שאליו הוא נקלע, הציעה, מיוזמתה, את קיבוץ נווה ים.

ירון סהר: הממשלה, מר רענן דינור, המנהלת עצמה, היה קשה לשכנע את חברי הקבוצה לעבור את התהליך הזה שבמקום מושב הם ימצאו את עצמם כקיבוצניקים.

ירון סהר: לא כל אחד נולד עם השקפת עולם דומה, לא כל אחד היה מוכן לעבור את אותה העתקה פיזית מאזור אולגה יותר צפונה.

ירון סהר: עברנו את כל המכשולים.

ירון סהר: במישור הפנימי ההתנהלות היתה כזו שאנשי הקבוצה הסכימו לעניין, כולל את התהליך של להפוך לקיבוצניקים.

ירון סהר: אחרי שעברנו, לבקשת המנהלת ולבקשת הממשלה, את התהליך הזה, מצאנו את עצמנו במבוי חדש.

ירון סהר: מסתבר שיד ימין, ואני מתנצל על האמירה, לא בדיוק מתאמת את הפעילות שלה עם יד שמאל.

ירון סהר: מינהל מקרקעי ישראל, יש לו את סדר היום שלו, ההצעה שהיתה על דעת הממשלה לא היתה בדיוק בברכת המינהל.

ירון סהר: למינהל יש מחלוקת פנימית, הוא עם הקיבוץ.

ירון סהר: המינהל, כהשקפת עולם, רצה לפנות את הקיבוץ מהשטח, רצה למעשה לגרום לפירוקו של הקיבוץ.

ירון סהר: הסדרים קודמים בין הקיבוץ לבין המינהל עלו על שרטון.

ירון סהר: המינהל אומר משהו ברוח 'ככל שהקבוצה מעוניינת לתאם ולהיכנס כקיבוצניקים, עליו זה מקובל, אבל זו אמירה בעלמא, כי ביד שמאל הוא אומר 'אני את הקיבוץ הזה מפרק ומוציא מהפעילות ואת כל האנשים שגרים שם, אני מוציא', אז על מנת לגמור את כל מסכת הייסורים, לעבור ולהתקבל כקיבוצניק ולעוף משם, אין שום היגיון.

ירון סהר: מישהו צריך לחבר בין שתי הזרועות האלה של הממשלה, על מנת שהמינהל יסדיר את הסידורים שלו מול הקיבוץ ואז נוכל אנחנו להשלים את הסידורים הטכניים, כדי להיכנס.

אורי אריאל: והדברים האלה לא היו ידועים?

ירון סהר: אם מר רענן דינור ידע ולא אמר לנו, או שהוא חשב שזה לא בשליטתו, הוא לא היה צריך לשלוח אותנו למסלול של שבעה-שמונה חודשים, כשכל הממשלה דוחפת, כולל המנהלת.

ירון סהר: אחרי שדחפו אותנו לשם, הם אמרו 'סליחה, פוס'.

אורי אריאל: אני אשאל שוב, סליחה שאני מפריע, לא היתה ידועה המציאות המורכבת הזו במינהל, לא בדיוק העובדות אם זה כך או כך, אבל שזה מסובך מאוד?

איתי אהרונסון: באותו שלב עוד לא.

איתי אהרונסון: כשהתחיל לעלות העניין של נווה ים, עדיין מר רענן דינור לפחות וגב' צביה שמעון, והגורמים האלה, לא הכירו את המורכבות.

איתי אהרונסון: בכל מקרה, לא אמרו להם, 'תשמעו אנחנו מציעים לכם את נווה ים כדבר שהוא אפשרי וזמין', 'בואו נבחן את האפשרות של נווה ים', יש הבדל בין האמירה הזאת---

אבי פרחן: סליחה, אמרו לי במלים האלה, אני לא רוצה להגיד שמות של אנשים שאינם פה, אמרו לי.

אבי פרחן: לזה אני יודע להוסיף, 'תוך שנה אתם בשטח, בבתי הקבע', ככה, ציטוט, בשטח.

אבי פרחן: לקחו אותי באונס כמעט לסיור בנווה ים ושכנעו אותי ואמרו לי 'פה אני יודע להוסיף תכניות ותכנית בנייה תוך שנה' וזה מה שהביא אותי לשכנע את החברים שלי לבוא ותוך אחריות למשפחות ושכנעתי את איציק גבאי---

איתי אהרונסון: מי אמר?

איתי אהרונסון: כי אני ביררתי---

אורי אריאל: המנהל הכללי של משרד הבינוי והשיכון, שהיה אחראי על המינהל.

אורי אריאל: זה הכי פשוט, לא?

אורי אריאל: הוא עבר את כל התפקידים.

אורי אריאל: מה שתשאל, הוא ראה את זה באיזה שהוא מקום פה.

איתי אהרונסון: אני רוצה לומר מלה בתשובה לחבר הכנסת אריאל.

איתי אהרונסון: אני רוצה לסקור את הסיטואציה.

איתי אהרונסון: הקבוצה התעקשה על נקודה שזה לא רק מההיבט של המידתיות, גם מההיבט התכנוני, הממשלה נתנה תשובה נחרצת 'לא' לאורך כל הדרך ובמשך תקופה מאוד מאוד ארוכה התעקשה על אותה נקודה.

עמירה דותן: זה על אולגה.

איתי אהרונסון: מכמורת.

איתי אהרונסון: בין מכמורת לאולגה, יותר קרוב למכמורת.

איתי אהרונסון: והתעקשו על הנקודה במשך תקופה מאוד ארוכה, כאשר הממשלה לא שידרה פה איזה שהוא מסר מבלבל.

איתי אהרונסון: היא שידרה מסר חד משמעי שבנקודה הזאת 'לא'.

איתי אהרונסון: ואחרי כל ההתעקשות הגדולה, מתוך ניסיון לעזור להם לצאת מהפוזיציה, אמרו, 'בואו נבחן אלטרנטיבה אחרת, אלטרנטיבה של נווה ים', אבל באותו שלב אף אחד לא היה במצב שכבר היתה לו איזה שהיא חלופה, חבילה שלמה להציע ולהגיד, 'הנה, רק תחתמו וזה פתרון שאנחנו נעשה באופן מיידי'.

איתי אהרונסון: הרי הקבוצה הזאת יכולה היום ללכת להמון מקומות אחרים שזמינים ופנויים, אבל יש להם את ההעדפות שלהם---

עמירה דותן: ההצעה לנווה ים באה מכם?

עמירה דותן: ממי היא באה?

עמירה דותן: היתה הצעה, הרי הם לא המציאו אותה.

עמירה דותן: ההצעה מכם?

איתי אהרונסון: האמירה היתה 'בואו נבחן את האלטרנטיבה של נווה ים', בואו נבחן ביחד את האלטרנטיבה של נווה ים.

אבי פרחן: לא, סליחה.

איתי אהרונסון: אבי, זה מה שאני ביררתי.

אבי פרחן: סליחה, צריך להביא את האנשים שהיו.

עמירה דותן: בואו נשמע רגע את המנהל הכללי לפני ש---

איתי אהרונסון: יש המון אלטרנטיבות זמינות, צריך לזכור את זה.

איתי אהרונסון: יש המון אלטרנטיבות זמינות, אבל החבורה מתעקשת דווקא על הפינה הזאת, עם המדינה, ובפינה הזו הדבר היחידי שאולי, אולי יש בו איזה שהיא היתכנות זה נווה ים.

איתי אהרונסון: יש המון אלטרנטיבות זמינות שהם לא רוצים בכלל לדבר עליהן, ואת האלטרנטיבות האלה הציעו, ועדיין מציעים.

איתי אהרונסון: זה עומד על הפרק.

איתי אהרונסון: אני יכול למנות אותן, כולם מכירים אותן, אני חושב.

איציק גבאי: אני לא מבין למה ההתחמקויות האלה.

איציק גבאי: אני באמת לא מבין.

איציק גבאי: אני שנתיים וחצי כבר נמצא באיזה קרוון ללא עבודה, ללא עתיד, ולפי מה שהוא אומר 'בואו נבחן', 'בואו לא נבחן', אני לא יודע מתי אני אתחיל לחיות במדינה הזאת.

איציק גבאי: לא איכפת, זה אפאטיות.

איציק גבאי: מה זה בוא נבחן?

איציק גבאי: אני איזה שפן ניסויים מאיזה מכון מדע שנמצא ברחובות עם האלקטרודות, 'בואו נבחן איפה מתאים לך'?

איציק גבאי: מה זה יש מקומות פנויים?

איציק גבאי: על נווה ים אמרת פנוי, אמרנו 'אוקיי'.

איציק גבאי: אחרי התלבטויות אמרנו אוקיי.

איציק גבאי: עכשיו אתה אומר לי 'בואו נבחן את זה'?

עמירה דותן: בואו נשמע את המנהל הכללי לגבי נווה ים, אחר כך נמשיך את הדיון שלנו.

אבי פרחן: אולי רק משפט, גברתי, אני רוצה להגיד לכם.

אבי פרחן: אני את אריה בר מכיר כשהוא ריכז את הוועדה הבין משרדית מטעם אריק שרון, שטיפל בעלייה הגדולה מחבר העמים, והייתי שותף לוועדה הזאת מטעמו של פרופסור נאמן.

אבי פרחן: ואני יודע שאתה יודע שאם רוצים להזיז דברים, ואם הממשלה ומנהלים כלליים רוצים להזיז דברים, הם יכולים להזיז הרים והזזתם הרים.

אבי פרחן: ואני חושב שבאותו סגנון אתם צריכים לשקם אותנו.

אבי פרחן: את כולם.

אבי פרחן: ולא עם הקשיים האלה.

אבי פרחן: בסך הכול יש היום 26 עד 28 קבוצות שהתארגנו לפי סעיף 85 להתארגנות קהילתית.

אבי פרחן: מה הבעיה לממשלה לעשות אדמה, כמו שהיתה לי, מול אדמה אחרת של מינהל מקרקעי ישראל?

אהרן חזוט: מה, לא הבנת?

אהרן חזוט: רוצים לרסק אותנו.

אהרן חזוט: לא הבנת את זה?

אבי פרחן: הניסיונות האלה של ההתשה הזאת, כמו שהציג אותה המלומד איתי אהרונסון, היא באמת כדי להתיש, לשבור, לשחוק, לפרק קבוצות.

אבי פרחן: יתרה מזאת, ישנם גורמים במנהלת שפונים לחברים שלי בקבוצה ואומרים לו 'תשמע, מספיק, בוא ניתן לך בית פה', מנסים לשכנע אותו, כדי שהקבוצה תתפרק, ולמזלי הקבוצה חזקה.

אבי פרחן: לא רק שהיא חזקה, היא גם מתחזקת.

אבי פרחן: יש היום 10 משפחות שמבקשות להצטרף לקבוצה שלנו.

אבי פרחן: ואתם יודעים שנווה ים, נעזוב עכשיו את גבעת אולגה.

אבי פרחן: אם המנהל הכללי של משרד הפנים רוצה את גבעת אולגה, תאמיני לי שהוא יכול לכופף גם את ראש מינהל התכנון, את שמאי אסיף, ויהיה גבעת אולגה.

אבי פרחן: אני אמרתי שאנחנו דוגלים במידתיות, שיוכיחו שמאות.

אבי פרחן: אנחנו נוציא את הדולרים מהכיס, נוסיף את הפער של המידתיות.

אבי פרחן: גם היום אני מציע, תנו לנו את גבעת אולגה, אנחנו נוסיף את היתרה.

אבי פרחן: תוכיחו שמאות, אנחנו נוסיף את היתרה ונשלם לכם את ההפרשים.

אבי פרחן: אז ככה כל הטיעונים האלה זה בבל"ת.

אריה בר: קודם כל, אני רוצה להגיד לך ולא כדי להיות חכם אחרי מעשה.

אריה בר: אני אמרתי את דעתי בעבר ואני אומר אותה גם היום, אני חושב שכאשר הנושא הזה עלה על הפרק, של הפינוי, במסגרת חקיקה היו צריכים לפתור את כל הבעיות, כולל התכנון.

אריה בר: ואתה מדבר על התקופה של 90'-93', אם לא היינו עושים את הוועדה, לא היינו קולטים עולים.

אריה בר: אין פה חוכמות.

זאב אלקין: זה חשוב שיירשם בפרוטוקול, כי כמו שאתה יודע, יש עכשיו יוזמה---

אריה בר: שיירשם.

אריה בר: פקיד, עובד בכיר בממשלה אומר לך את זה.

אריה בר: חד וחלק.

אריה בר: אני לא פוחד להגיד את דעתי.

אריה בר: אני חושב שנעשתה פה טעות, היו צריכים את כל הסוגיות בחקיקה לפתור אותן.

אריה בר: מצד שני, לגבי העניין של נווה ים.

אריה בר: בעניין נווה ים הוגשה תכנית ב-2006, על ידי המועצה האזורית, והיא דיברה על הרחבה קהילתית של 200 יחידות, שלא כללה את נווה ים.

אריה בר: עכשיו הוגשה, למעשה בחודש אוקטובר 2007 הוגשה תכנית חדשה, עם 350 יחידות דיור.

אריה בר: היתה פגישה ב-12.12 במחוז אצלנו, במחוז חיפה, עם אנשי התק"ם והגורמים, ואנחנו לא מתייחסים למי היחידות האלה הולכות, אנחנו מתייחסים לצד התכנוני.

אריה בר: ה-350 יחידות האלה באות לדיון בוועדה המחוזית, הן צריכות ללכת, בגלל שזה חלקה חקלאית כמובן וקרבה אל החוף, צריכה התכנית הזו גם לעבור שלוש ועדות נוספות.

אריה בר: זה תמ"א 13 וקרקע חקלאית, אבל מבחינתנו אני נתתי הנחיה לקדם את התכנית הזאת כמה שיותר מהר.

אריה בר: אני לא צד בעניין של הקרקע וכן קיבוץ/לא קיבוץ, כן יקבלו/לא יקבלו.

אריה בר: בצד התכנוני, מאחר וזה במסגרת תמ"א 35, אנחנו נזרז את הטיפול ובמהרה התכנית הזאת תעבור.

אריה בר: יחד עם זאת, צריך לפתור עם המינהל את הבעיות.

אריה בר: החובה הזו חלה על מנהלת סל"ע שהיא אחראית לתכלל את כל הפעילויות.

אורי אריאל: שאלה למנהל הכללי של משרד הפנים.

אורי אריאל: מתוך היכרותך את מינהל מקרקעי ישראל היכרות טובה ועמוקה, והנפשות הפועלות, יש לך הערכה לא מחייבת, נגיד את זה עוד פעם, לא מחייבת, לגבי ההיתכנות בכלל, ואם כן, סדר גודל, בהנחה שכולם ידחפו, כולם רוצים הרי לעזור פה.

אריה בר: מינהל מקרקעי ישראל פועל על פי חוק המינהל ובאמצעות מועצת מינהל מקרקעי ישראל, אבל אם תתקבל החלטת ממשלה, מועצת מינהל מקרקעי ישראל לא יכולה שלא לקבל את המלצת הממשלה.

אריה בר: לכן הדרך הנכונה היא להביא להחלטת ממשלה ולהביא את זה אחר כך למועצת המינהל.

אריה בר: אלה הדרכים הנכונות.

איציק גבאי: זאת השאלה, מתי אני אהיה בבית סוף סוף?

אריה בר: מה אתה שואל אותי?

אריה בר: אני לא---

איציק גבאי: יש פה ועדות, יש פה כנסת, יש פה מדינת ישראל.

איציק גבאי: החליטה, תוך חצי שנה זרקה אותי מהבית.

איציק גבאי: שנתיים וחצי אנחנו מסתובבים, מתי אני אהיה בבית?

איציק גבאי: עם כל הוועדות, מישהו יכול לתת לי תשובה במדינה?

אריה בר: זה שאתה מסתכל עליי, זה לא סימן שהשאלה מופנית אליי.

אורי אריאל: הוא מסתכל אליך והוא מדבר אליי.

אורי אריאל: מה אפשר לעשות?

איציק גבאי: זה קשה לי, הלב שלי מתחיל לדפוק חזק.

איתי אהרונסון: אני מבקש לענות לך ואני אענה לך בצורה אמיתית.

איתי אהרונסון: זה נורא תלוי בבחירה שלך ואת זה אנחנו אמרנו לכל אחד מהאנשים.

איתי אהרונסון: יש הרבה מאוד אפשרויות פנויות כרגע.

איתי אהרונסון: אתה יודע שיש מאות רבות של יחידות דיור זמינות היום להקצאה.

איתי אהרונסון: אתה יכול לבחור---

עמירה דותן: אנחנו רק רוצים להגיד תודה רבה למנהל הכללי.

זאב אלקין: לפני שהמנהל הכללי עוזב אותנו, לפי מיטב הבנתי מר שמאי אסיף כפוף לך נכון לעכשיו, נכון, אדוני המנהל הכללי?

אריה בר: נכון.

זאב אלקין: האם הדעה המקצועית שביטאת כאן שאתה חושב שחקיקה בסגנון ול"ל היא הכרחית לפתרון הבעיה, היא תהיה גם העמדה של---

אריה בר: היום זה קצת שונה ואני אסביר מדוע, כי התכניות כבר התקדמו.

זאב אלקין: לא כולן.

אריה בר: כמעט כולן.

אריה בר: אני מכיר כל תכנית איפה נמצאת.

אריה בר: את זה היה צריך לעשות בהתחלה.

אריה בר: בניגוד לדעת אנשי התכנון, אני אומר לך ואני יושב ראש המועצה הארצית לתכנון ובנייה, בניגוד לדעתה, יש משימה לאומית, המשימה הלאומית הזאת היתה צריכה להיות מטופלת בגישה אחרת.

אריה בר: זה לטעמי.

אריה בר: אין מה לעשות.

אריה בר: אם היו מחליטים שנותנים כסף לכל תושב והוא מוצא לו את פתרונו, זה סיפור אחר, אבל מאחר ולא זאת היתה ההחלטה, אלא רצו ללכת להתיישבות קהילתית, היו צריכים למצוא פתרונות גם לתכנון וגם לקרקע.

אריה בר: אלה שני מרכיבים בסיסיים בשביל לקדם ישוב או לקדם חלק בתוך ישוב קיים.

אריה בר: אין מה לעשות.

אריה בר: ואין דרך אחרת במדינת ישראל לקדם דברים, פרט לחקיקה.

אריה בר: אין.

אריה בר: לצערי.

אריה בר: אנחנו דיברנו לפני שהגעתם על הביורוקרטיה הקיימת במדינה.

אריה בר: מה, אתם לא חיים פה?

אריה בר: הרי זה דבר מאמלל מה שקורה פה, ומי שרצה לפתור את הבעיה הזאת, היה צריך לפתור אותה בחקיקה ולא ברצון טוב ולא לדפוק על השולחן.

אריה בר: כולם צריכים להתיישר על פי הכללים בחוק.

זאב אלקין: מוטב מאוחר מאשר לעולם לא.

אריה בר: אבל כבר עברנו.

אריה בר: במזרח לכיש העסק כבר מתקדם והתכניות נמצאות בהפקדה, מה יש פה ול"ל?

אריה בר: התכניות נמצאות בהפקדה, כמעט כל היישובים.

אריה בר: חלק גדול כבר אושר ועבר תקופת הפקדה.

אריה בר: אין טעם לוול"ל היום.

אריה בר: בעבר כן היה טעם ואם אני, בתפקידיי השונים אני תמכתי בזה.

אריה בר: צר לי שלא עשו את זה.

עמירה דותן: לשאלה של חבר הכנסת אריאל, אתה אומר שבעצם אנחנו צריכים ללכת למינהל?

עמירה דותן: יש צורך בהחלטת ממשלה שתחייב?

אורי אריאל: לא, הוא לא אמר.

אורי אריאל: לממשלה הוא אמר.

אריה בר: אני אומר שיש דרכים איך לקדם דברים.

עמירה דותן: אנחנו רוצים ללמוד ממך.

אריה בר: כן, הדרך הנכונה זו החלטת ממשלה.

אריה בר: יושב ראש מועצת מינהל מקרקעי ישראל זה שר הבינוי והשיכון.

אריה בר: הוא לא יכול לבוא ולהגיד 'אני מצפצף על החלטת ממשלה'.

אריה בר: מה עוד שהחלטת ממשלה צריכה להיות מתואמת איתו ולכן זאת הדרך הנכונה.

אריה בר: לא פקיד זה ולא פקיד אחר, וזה אומר ככה וההוא אומר ככה ויסתובבו סביב הזנב עד שיגיעו לפתרון.

אבי פרחן: אגב, גברתי היושב ראש, התכנית הזאת שהוא דיבר עליה, 350 מגרשים, הגדילו מ-300 ל-350 מגרשים כדי שלמינהל יהיה יותר כדאיות לעסקה הזאת.

אריה בר: אבי, מ-200.

אבי פרחן: כן.

אבי פרחן: עכשיו זה אומר, סך הכול מתוך ה-350, 150 ילכו לקיבוץ עצמו, שזה סך הכול 50 חברים, פלוס לקבוצה שלנו.

אבי פרחן: שאר ה-200 מגרשים המינהל ימכור אותם ובכל העסקה הזאת, בסוף המינהל עוד ייצא מורווח.

אבי פרחן: המדינה תצא מורווחת, גם תשקם קיבוץ שנמצא אומלל כבר המון שנים במשבר קשה, וגם החברה שלנו, שנמצאת במשבר קשה, לוקחים שתי חברות, מפריחים את שתיהן והמדינה עוד יוצאת מורווחת.

אבי פרחן: מה הבעיה לקדם דבר כזה?

אבי פרחן: אני לא מבין.

עמירה דותן: אנחנו רוצים להודות למנהל הכללי.

עמירה דותן: תודה רבה לך.

אריה בר: תודה רבה.

עמירה דותן: חבר'ה מניצנים, אתם מוכנים שנמשיך את נווה ים?

עמירה דותן: אנחנו בתוך נווה ים, אז איך שאתם רוצים.

עמירה דותן: יש לנו זמן גם לזה וגם לזה.

עזרא גרינבאום: אני רק אעיר הערה.

עזרא גרינבאום: אני לא נציג המחוז הרלוונטי, אבל התבקשתי, בגלל לוח הזמנים קצר, יש לי איזה שהוא מסמך שהעברתי, אז אני יכול גם וגם.

עזרא גרינבאום: מאחר וענייני ניצנים אני מכיר אותם טוב, זה המחוז שלי, אז אפשר גם וגם.

עזרא גרינבאום: מה שתחליטו.

עמירה דותן: אנחנו נמשיך את נווה ים ואז נחזור אליכם.

איתי אהרונסון: אני הייתי באמצע התשובה, וצריך לזכור שזה המצב וזה קריאה גם לך ולכלל המפונים.

איתי אהרונסון: המפונים לפעמים בוחרים במקומות שהם מתאימים להם יותר לדעתם, וזה בסדר, ואנחנו מכבדים את זה ואנחנו הולכים איתם בעניין הזה, אבל אנחנו אומרים את זה מראש ואני אומר את זה כאן שוב, יש לנו פתרונות זמינים והרבה, מאות, עומדים וממתינים, ואנשים לא באים, במקומות טובים.

איתי אהרונסון: גולף אשקלון, שזה מאוד קרוב לאילי סיני ומקומות אחרים.

איתי אהרונסון: זה לא מתאים, לגיטימי, זה לא מתאים.

איתי אהרונסון: כאשר באים ובוחרים דווקא בנקודה שיש בה הרבה מאוד בעיות, שדורשת זמן, אנחנו אומרים 'רבותיי, תדעו לכם, זו נקודה שיש בה בעיות וזה ייקח הרבה יותר זמן'.

איתי אהרונסון: יש לנו אלטרנטיבות, אבל זו בחירה בסופו של דבר של המפונים, האם להיכנס לאותה המְתנה, עד שייפתרו הבעיות, ואני חושב שעם כל הביורוקרטיה הבעיות נפתרות בקצב הרבה הרבה הרבה יותר מהיר מאשר הדבר נעשה בכל הקשר אחר.

איתי אהרונסון: עם כל הביורוקרטיה, אנחנו מנסים להאיץ את התהליכים.

איתי אהרונסון: בסופו של דבר זו בחירה של האנשים האם להיכנס לתהליך ארוך של נקודה שהיא הנקודה שעליה הם מתעקשים, או ללכת על אותן נקודות זמינות שהכנו עבור המפונים.

איציק גבאי: זה לא הוגן.

עמירה דותן: סליחה, זאת תשובתו של מר איתי אהרונסון.

איציק גבאי: אבל היא לא הוגנת, היא חוטאת למציאות.

עמירה דותן: סליחה,

עמירה דותן: בדיונים פה מדברים גם ברשות וגם אחד אחד.

עמירה דותן: אז עורך דין איתי אהרונסון אמר את דברו, זה דברי המנהלת.

עמירה דותן: המנהלת חוזרת ואומרת שיש מקומות נוספים שבהם אפשר ללכת לגור.

עמירה דותן: זכותכם המלאה, וזה חלק מהבחירה שלכם, להתעקש על המקום שהמנהלת הציעה לכם.

עמירה דותן: יחד עם זאת, בואו נראה איך אנחנו עכשיו מפרקים את המהמורות שיש, כדי להגיע לבית במקום שאתם רוצים להגיע אליו.

עמירה דותן: אז בואו נשמע את המינהל.

עזרא גרינבאום: אני סגן מנהל מחוז ירושלים.

עזרא גרינבאום: המצב כזה, אני דווקא אמשיך מהנקודה שמר אריה בר ציין אותה.

עזרא גרינבאום: אחת, מבחינת ההליך התכנוני, שהוא בסיס, על מנת שיהיו מגרשים זמינים לצורך העניין.

עזרא גרינבאום: המינהל מקדם אותה בתיאום עם משרד השיכון, התכנית מופקדת, היא אמורה להיות מופקדת במהלך החודשים הקרובים.

עזרא גרינבאום: זאת אומרת לעניין התכנוני, שיהיה בסיס לאחר כך, שיהיו מגרשים, ואני לא רוצה להיכנס לזה, כן 300 מטר, או לא, מה שרשויות התכנון יגידו, בסופו של דבר זה מה שיהיה.

עזרא גרינבאום: לעניין הוויכוח שיש למינהל עם הקיבוץ, אני לא רוצה להגיד שזה שגוי או לא שגוי, יש מישהו שנותן לזה איזה שהיא אינטרפרטציה מה אנחנו רוצים מהקיבוץ או לא רוצים מהקיבוץ.

עזרא גרינבאום: אנחנו מדינה דמוקרטית, שיגידו מה שרוצים.

עזרא גרינבאום: העניין הוא שהקיבוץ נמצא בהפרה, הוא קיבל אמצעי ייצור, כמו כל יישוב חקלאי, הוא קיבל איזה שהם אמצעי ייצור.

עזרא גרינבאום: הוא בהפרה של אמצעי הייצור האלה וכמו כל קיבוץ אחר שבהפרה כזאת, ויש עוד כמה קיבוצים, או כמה יישובים חקלאיים.

עזרא גרינבאום: אנחנו נוקטים את ההליכים שצריכים לעשות מכוח דין, זה התפקיד של המינהל.

עזרא גרינבאום: מבחינת הוועד הממונה, יש איזה שהוא---

עמירה דותן: אני רוצה רק לשאול שאלה גסה, האם הקיבוץ מנצל את העובדה שיש פה קבוצה של אנשים שהמדינה חפצה ביקרם, כדי שיגורו בנווה ים, ובעצם מאפשר או ממשיך את ההפרה הזאת בגלל---

עזרא גרינבאום: אני לא רוצה להיכנס לזה.

עזרא גרינבאום: אני לא יודע מה הקיבוץ מתכוון.

עמירה דותן: ההפרה הזו התחילה לפני או עכשיו?

עזרא גרינבאום: אני רק אגיד, היו ישובים, למשל אצלי במחוז, מושב מבקיעים, שהיה במצוקה כלכלית נוראית, הוא לא היה בהפרה, הוא היה במצוקה כלכלית נוראית.

עזרא גרינבאום: הסכם ההעתקה הראשון שנעשה, ממש מיד אחרי הפינוי, קבוצה מפאת שדה, נוצר איזה שהוא שיתוף פעולה שנכנסו כחברים במושב, לכולם יצא איזה שהוא 'רווח צדדי' מהעניין הזה.

עזרא גרינבאום: אני לא יודע פה להגיד כי פה יש קודם כל משא ומתן עם הקיבוץ, ובניגוד למה שרוצים, שרוצים לפרק אותו או לא רוצים לפרק אותו, יש פה עניין שהמדינה נותנת לכל ישוב חקלאי אמצעי ייצור, איזה שהיא מכסת קרקע של אלפי דונמים.

עזרא גרינבאום: זה לא משהו שבטל בששים.

עזרא גרינבאום: היום חקלאים משוועים לשטחים חקלאיים.

עזרא גרינבאום: יש פה אנשים שיושבים פה שהם חקלאים.

עמירה דותן: התהליך הזה עם הקיבוץ ללא שום קשר ל---

עזרא גרינבאום: לא, אין שום קשר.

עמירה דותן: כלומר, התהליך עם הקיבוץ התחיל ללא שום קשר---

עזרא גרינבאום: הוא כבר נמצא, יש כבר הליך משפטי, זה לא מאתמול.

עזרא גרינבאום: זה לא בעקבות.

עזרא גרינבאום: .. אין טריגר של הדיונים מול המפונים עצמם.

עזרא גרינבאום: הפניות למינהל, מבחינתנו, מהאינפורמציה שאני קיבלתי, הם רק מלפני חודשים ספורים בעניין הזה של נווה ים ועדיין לא נעשה משהו פורמלי בעניין הזה.

עזרא גרינבאום: יש איזה שהוא שיג ושיח עם הקיבוץ, הוא לא אינטנסיבי---

עמירה דותן: שלכם, של המינהל?

עזרא גרינבאום: כן.

עזרא גרינבאום: הוא מאוד בעייתי.

עזרא גרינבאום: הם הציגו את זה, זה גם כתוב פה בנייר, מה העמדה של המינהל.

עזרא גרינבאום: זאת אומרת שאם הם רוצים להצטרף כחברים, אין מניעה מבחינת המינהל.

עזרא גרינבאום: אני מבין שמבחינתם יש בעיה להיכנס לזה והסקת המסקנות שהמינהל רוצה שיצטרפו כחברים, בשביל אחרי זה לפנות אותם, אני לא יודע איך הגעת לזה.

עזרא גרינבאום: יש גבול גם.

עזרא גרינבאום: זאת אומרת, אינטרפרטציות יש, אבל יש גם גבול ללוגיקה הזו.

עזרא גרינבאום: ברגע שהמינהל מסכים שייכנסו לאייש נחלות שיהיו חברים, אז המינהל מתכוון לפנות אותם?

ירון סהר: אם המינהל נותן לנו לנהל משא ומתן ולהיכנס ואחרי יומיים הוא רוצה להעיף אותנו, אין לוגיקה אחרת.

עזרא גרינבאום: אני לא יודע מי נתן לך במינהל לנהל משא ומתן.

עזרא גרינבאום: המינהל לא נתן לך לנהל משא ומתן.

עמירה דותן: מה אתה מציע, כמינהל, עכשיו, למתיישבים שרוצים לבוא לנווה ים?

עזרא גרינבאום: תראי, אם יש למישהו איזה שהוא הסדר הגיוני---

אורי אריאל: אפס.

עמירה דותן: לא, מה ההצעה שלכם באופן קונקרטי?

עמירה דותן: אפשר להתעלם מהערות הרקע.

עזרא גרינבאום: זה קשה לי קצת, אבל אני אתעלם.

עמירה דותן: כדאי להתעלם, כי אתה פה איש המקצוע, אתה יודע את הדברים באופן מקצועי.

עמירה דותן: כמו שאמר עורך דין איתי אהרונסון את הדברים קודם, זה לא מוצא חן בעיני---

עזרא גרינבאום: לא, אני אומר שהסדרים היו כאלה.

עזרא גרינבאום: אני עוד פעם אומר, באופן אישי אני מכיר הסדרים כאלה.

עזרא גרינבאום: צריך לגבש את החבילה הכוללת.

עמירה דותן: אני רוצה להבין, מי זה צריך לגבש?

עמירה דותן: כשרוצים עכשיו לעשות שולחן, מי צריך לגבש?

עמירה דותן: נגיד שאנחנו רוצים מחר להיכנס לנושא הזה, אני צריכה להזמין את המינהל?

עמירה דותן: את הקיבוץ?

עמירה דותן: את המתיישבים?

עזרא גרינבאום: נכון.

עזרא גרינבאום: צריכים לבוא למנהל המינהל ולהתיישב ולראות אם יש פתרון.

עזרא גרינבאום: הרי זה כמו כל הליך של גישור, לכל אחד יש את הרצונות שלו ובסוף צריכים להתכנס לאיזה שהוא, מה המינהל במסגרת הכללים יכול, ואנחנו לא---

עמירה דותן: אבל למה עד היום לא עשו את זה?

עזרא גרינבאום: אתם מדברים כאילו זה תהליך של שנים.

עזרא גרינבאום: השיחות הלא פורמליות שהיו עם המינהל, לפי המידע שיש אצלי, זה בחודשיים-שלושה האחרונים, לא יותר מזה.

עמירה דותן: זה גם הרבה זמן, חודשיים-שלושה אחרונים.

עזרא גרינבאום: בסדר, במסגרת תיק שנמצא בהליך משפטי, זה לא משהו שפותרים אותו רק בשיחות טלפון.

עמירה דותן: אבל הם לא קשורים להליך המשפטי.

עזרא גרינבאום: לא, בסדר, אבל ברגע שהם שושבינים לעסק, הם נכנסים להליך הזה, שבכל הפתרון הזה של הקיבוץ עצמו.

עזרא גרינבאום: מה הקיבוץ, איזה, האם הוא יישאר כקיבוץ, או יהפוך את המעמד שלו?

עזרא גרינבאום: איך הם ייכנסו לקיבוץ, מה יהיה מעמדם במסגרת הזו?

אורי אריאל: מניסיונך, כמה זמן זה עוד יכול להימשך?

אורי אריאל: סדר גודל, חודשים, שנים?

אורי אריאל: בלי התחייבויות, זה לא דבר שלוקחים אותו ואומרים 'אמרת'.

עזרא גרינבאום: תראה, אנשי פאת שדה, כשהם באו מיד אחרי ההתנתקות, במבקיעים, זה לקח שבועות קצרים.

אורי אריאל: כן, אבל שם לא היו את כל הבעיות שאתה אומר.

עזרא גרינבאום: היו שם בעיות אחרות, אבל בעיות קשות מאוד.

עזרא גרינבאום: מאוד קשות.

אורי אריאל: זאת אומרת, יכול להיות, אתה אומר שעוד שבועות עד חודשים אפשר לפתור את זה?

עזרא גרינבאום: כן.

עמירה דותן: זאת אומרת, בעצם, מה שאתה אומר, אם אנחנו יש לנו מחר מספיק זמן, אנחנו באים לראש המינהל, יחד עם המתיישבים, יחד עם הקיבוץ, מנהלת סל"ע, כמובן.

עמירה דותן: מי עוד צריך להיות שם בתוך הדיון הזה?

עמירה דותן: זהו?

עזרא גרינבאום: גם דיון עם יותר מדי יהודים, זה גם כן אחר כך לא יוצר איזה...

עזרא גרינבאום: צריך לגבש ואחר כך צריך לפרוט לפרוטות.

עמירה דותן: ה'צריך' הזה מהדהד לי באוזן לא ברור.

עזרא גרינבאום: לא, מה שאני אומר הוא שמה שאבי אומר, זה יכול להיות שיש עוד גורמים בעסק, למשל יש להם חובות לרשויות המס, אז אתה לא תכניס לדיון את רשויות המס.

עזרא גרינבאום: צריך את שלושת-ארבעת הגורמים הראשונים שציינת, שיישבו ביחד, יוציאו איזה שהיא חבילה שבמסגרת הכללים של המינהל .

עזרא גרינבאום: אני גם לא יודעת מה הקבוצה---

עמירה דותן: מר איתי אהרונסון, מתי אפשר לעשות את הדבר הזה?

עמירה דותן: מתי אפשר לשבת שמה ולגמור?

עמירה דותן: אם זה הפלונטר כרגע, מינהל מקרקעי ישראל---

איתי אהרונסון: היום נוציא מכתב למנהל המינהל.

איתי אהרונסון: שמתייחס לשורה של נושאים, לא רק לנושא הזה, אבל זה אחד הנושאים במכתב הזה.

איתי אהרונסון: נבקש פגישה דחופה תוך שבוע, יש לנו פגישה עם השר גם בעוד שבועיים.

איתי אהרונסון: אני מקווה ששם ייקבע המסגרת של לוחות הזמנים והצוות שילווה, ואני מקווה ששם אנחנו---

עמירה דותן: והמתיישבים חלק מזה?

איתי אהרונסון: הדבר הנכון הוא בשלב ראשון לעשות את הדיונים פנימיים.

איתי אהרונסון: בשלב העיכול הראשוני, יותר נכון שהוא יעשה את זה פנימית, אבל כמובן שמרחיבים את המעגלים, ככל שהעסק מתקדם.

איתי אהרונסון: אז בוודאי שהם יהיו חלק.

איתי אהרונסון: הדבר הנכון בשלב הראשוני זה לעשות את פנימי, בשביל להתחיל להזיז את המהלך.

עמירה דותן: הניסיון שלי מראה שאם אנחנו משאירים את האנשים בחוץ, אז זה לא טוב, אחר כך הדברים מתפוצצים.

עמירה דותן: יש שבועיים לעשות דברים פנימיים, אבל ברגע שמתכנסים וראש המינהל עושה את המפגש, מתוך הניסיון שלי, כשאנשים מעורבים, יש להם הרגשה שהם---

איתי אהרונסון: המעורבות שלהם היא בזה שאנחנו שומעים את הדברים ומעבירים אותם הלאה.

עמירה דותן: אני יודעת, אבל זה חלק מהדברים שאנחנו מדברים עליהם כבר כמעט שנה וחצי.

עמירה דותן: ברגע שהם מעורבים ושומעים את הדיונים והם רואים חלק מהביורוקרטיה והם שותפים לדברים ומביעים את דעתם, אני חושבת שגם זה נותן הרגשה שהם חלק מלסדר לעצמם את הבית.

איתי אהרונסון: אני מסכים לחלוטין, לא התכוונתי למשהו אחר.

עמירה דותן: אני מאוד מבקשת, באותו דיון שיהיה כבר מהשלב הראשון, לא כולם צריכים להיות שם, אבל שיבחרו לעצמם את הנציג, או את עורך הדין, או מי שזה לא יהיה, שיישב שם וישתוק, אבל שיהיה חלק מההרגשה הזו שהנה, מטפלים בבעיה שלהם, כי אנחנו כבר כמעט שנתיים מטפלים בדברים וכל פעם מישהו אחר מחוץ לחדר.

עמירה דותן: אני מאוד בעד שאנשים יהיו בתוך החדר.

איתי אהרונסון: הניסיון שלנו הוא שיש איזה שלב ראשוני שנכון שהוא יהיה הליך פנימי.

עמירה דותן: בסדר, תעשו את זה בשבועיים האלה, אבל באותו רגע שמחליטים על אותה ישיבה, הישיבה צריכה לכלול גם את האינטרסנטים.

איתי אהרונסון: בוודאי.

עמירה דותן: בדיוק כך, כי אחרת זה שוב בלגן אחד גדול.

עמירה דותן: כלומר, אנחנו חוזרים לשאול מה קורה בעוד שבועיים, לפי לוח הזמנים שאתה הצגת לנו כאן.

איתי אהרונסון: עוד פעם, אנחנו בעניין הזה הולכים לפי המינהל, אז אני מקווה מאוד שהמינהל יתיישר על פי לוח הזמנים הזה.

עמירה דותן: אנחנו גם נוציא מהוועדה בקשה לראש המינהל לקיים את הישיבה הזאת במהלך השבוע או בימים הקרובים.

עמירה דותן: מה עוד יש בנווה ים שאנחנו צריכים לפתור?

אבי פרחן: אל"ף, אני מברך על הפעולה שאת עושה היום פה.

אבי פרחן: ואני מציע למינהל, כמו שעלה פה על סדר היום, להתבסס על תקדימים שעשיתם, כולל בסכומים, כולל בפתרונות של היישובים שנהנו, אבל זה אינטרס גם של המדינה לשקם את היישובים הללו, כמו את מבקיעים, גם את נווה ים.

אבי פרחן: להתבסס על תקדימים שלצערנו אנחנו ביקשנו לקבל את התקדימים האלה, כולל באמצעות עורכי הדין, ועד היום לא קיבלנו ואף אחד לא נותן לנו את התקדימים.

איתי אהרונסון: סליחה, בישיבה שהיתה עורך הדין שלכם לא הגיע.

אבי פרחן: אז אני אנזוף בו אחר כך.

ירון סהר: לא, סליחה, עורך דין אהרונסון, דיברתי עם גב' צביה שמעון, לא חשוב, לא עכשיו.

אבי פרחן: אז אוקיי, קרה מה שקרה, אפשר לקבוע עוד ישיבה.

עמירה דותן: אבל לא להשמיץ, כשיש השמצות משני הצדדים.

עמירה דותן: מה עוד בנווה ים שהוועדה, לדעתך, צריכה להיכנס כדי לקבוע לוח זמנים ולהתקדם?

אבי פרחן: קודם כל, אין רוורס.

אבי פרחן: אנחנו נהיה בנווה ים.

אבי פרחן: לא הולכים אחורה ושלא יישמעו פה פתרונות שיש פתרונות כאלה ואחרים.

אבי פרחן: אנחנו לא רוצים שום פתרון ואי אפשר להכתיב לנו.

אבי פרחן: לא שאלתם אותנו אם לצאת או להיעקר מהבית שלנו, לגרש אתכם או לא לגרש אתכם, אז זהו.

עמירה דותן: מר פרחן, מה עוד יש בנווה ים שאתם רוצים שהוועדה תטפל?

אבי פרחן: אנחנו מבקשים גם להקים מחנה זמני לקבוצת חלוץ.

אבי פרחן: אני מדגיש, קבוצת חלוץ, כי הניסיון ההתיישבותי שלי מלמד אותי, וגם אורי אריאל שיש לו ניסיון עשיר בנושא הזה, כשמקימים ומתחילים להקים חברה, צריכים להקים אותה מהשטח.

אבי פרחן: אני לא רוצה תנאי לוקסוס, אני רוצה מגורים זמניים בנווה ים לקבוצת חלוץ של הגרעין.

אבי פרחן: אני מבקש.

עמירה דותן: תשובה?

איתי אהרונסון: אני שומע את זה פעם ראשונה.

איתי אהרונסון: ממי ביקשת את זה?

אבי פרחן: העליתי את זה גם בישיבות עם גב' צביה שמעון.

עמירה דותן: מה היתה התשובה?

אבי פרחן: התשובה של גב' צביה שמעון, תיכף אני אגיד לך.

אבי פרחן: 'דיור זמני.

אבי פרחן: המנהלת לא תסייע בדיור זמני בנווה ים.

אבי פרחן: מר אבי פרחן מעוניין להציג פרויקט זמני בפני מנהלת סל"ע'.

אבי פרחן: זה הסיכום של מנהלת סל"ע.

עמירה דותן: אני לא הבנתי את שני צדי המשוואה.

אורי אריאל: התשובה היא שלילית.

עמירה דותן: אבל 'יציגו בפני מנהלת סל"ע'?

אבי פרחן: זאת אומרת, אני בכל זאת מתעקש, כי ראש המועצה, כרמל סלע, בעד, הקיבוץ בעד, אנחנו דרך אגב כבר בפעילות חברתית עם הקיבוץ ובסוכות היינו שם ואנחנו בקשר הדוק.

אבי פרחן: אפילו עם מהנדס המועצה איתרנו את המקום לעשות את זה, משהו כמו 10 משפחות, להיות קבוצת חלוץ בשטח.

אבי פרחן: אין לי ספק שכשיש קבוצת חלוץ בשטח, הנושא יקדם את העסק הזה, גם נתחיל להתחבר מבחינה חברתית עם המשפחות שם.

עמירה דותן: עורך דין איתי אהרונסון?

איתי אהרונסון: אנחנו לא נותנים פתרונות של דיור זמני יותר.

איתי אהרונסון: אנשים, כל אחד גר היום, חלקם גרים בפתרונות דיור זמני שסיפקה הממשלה, חלקם הסתדרו באופן עצמאי.

איתי אהרונסון: אנחנו בכל מקרה לא בונים היום קרווילות חדשות, בשלב הזה.

איתי אהרונסון: זה לא נראה נכון, מה גם שאני מניח שבאזור הזה גם אפשר למצוא, קבוצה כזו קטנה יכולה למצוא פתרונות להשכרה וזה לא נראה---

עמירה דותן: היום אתם גרים בשכירות?

אבי פרחן: אנחנו גרים בפזורה, מה שנקרא, בשכירות כזאת או אחרת.

עמירה דותן: השאלה אם אתם לא יכולים את השכירות הזאת לשלם עבור בית בקיבוץ.

אבי פרחן: בבקשה, שהמנהלת, כמו שהיא לקחה 700 בתים, שתמצא לנו ב---

עמירה דותן: היום, אבי, אתה באופן אישי, אתה ו-9 המשפחות הנוספות, גרים היום באיזה שהוא מקום ומשלמים שכר דירה.

עמירה דותן: אתה נגיד מפסיק את שכר הדירה בינואר ועובר לגור בקיבוץ והקיבוץ מקבל את שכר הדירה הזה, זה אפשרי?

איציק גבאי: אנחנו גרים בקרווילות של המנהלת בקיבוץ כרמיה.

איציק גבאי: מה שאני רוצה להגיד בקשר לנושא הזה---

עמירה דותן: אני שואלת שאלה אופרטיבית.

עמירה דותן: אתם עוזבים את הקרווילות בכרמיה ועוברים לגור ב---

איתי אהרונסון: או בקיבוץ או ביישוב הסמוך.

עמירה דותן: זה אפשרי?

איציק גבאי: אפשרי, אבל אני רק רוצה להסביר משהו בקשר לנושא הזה, הספציפי, שאת אומרת ללכת להשכיר באיזה שהוא מקום שם בצפון, באזור נווה ים.

איציק גבאי: אני כבעל עסק, אני מעוניין להעתיק את העסק שלי לצפון.

איציק גבאי: אני כרגע תקוע בכרמיה, כתוצאה ישירה של הדבר הזה, אני לא יכול לבנות את המבנה שלי כדי לייצר בו ולעבוד.

עמירה דותן: אוקיי, אז אתה לא תהיה בתוך העשר משפחות.

איציק גבאי: לא, נהפוך הוא.

איציק גבאי: אני רוצה שהמנהלת תביע נכונות או מינהל מקרקעי ישראל, או לא יודע מי, יביע נכונות, יבנה את המוקד הזמני, אני אראה מצדו כוונה טובה לבוא ליישב אותי בצפון, בנווה ים, באותו רגע אני אעבור לנווה ים ואני אקים את העסק שלי.

איציק גבאי: יש לי סיבה להקים את העסק.

עמירה דותן: אני רוצה להגיד לך כאזרחית.

עמירה דותן: עזוב חברת כנסת, כאזרחית, אני רואה בזה מהלך לא טוב, לא נכון, לא לכם ולא לנו, כמדינה.

עמירה דותן: אני שואלת את השאלה הכי אופרטיבית שישנה.

עמירה דותן: אתם גרים היום באיזה שהוא מקום, האם אתם יכולים להמיר את מקום המגורים שלכם מהמקום ההוא וללכת ל---

איציק גבאי: לא.

עמירה דותן: אתה לא, השאלה אם יש עשר---

איציק גבאי: לא, אני לא יכול מבחינתם.

עמירה דותן: אתה לא, הוא אומר שכן.

עמירה דותן: הוא אומר שמבחינתו לא איכפת לו לשלם---

איציק גבאי: הוא לא ייתן לי את השכירות.

איציק גבאי: הוא לא מכיר בי אבל.

עמירה דותן: הוא אומר שכן.

אבי פרחן: איציק, סליחה, סליחה.

עמירה דותן: הוא אומר שאתה יכול לקחת את השכירות היום מכרמיה לנווה ים, או למקום אחר, נכון?

עמירה דותן: הבנתי נכון, עורך דין איתי אהרונסון?

אבי פרחן: אני יכול לענות?

זאב אלקין: ראה הדוגמה של אשקלון ואת תביני איך זה קל.

עמירה דותן: לא, באשקלון זה בנייה מחודשת, לכן הוא אומר 'אני לא עושה את זה עוד הפעם.

עמירה דותן: למדתי את הלקח שלי, אני לא עושה את זה עוד הפעם.

עמירה דותן: פעם אחת למדתי'.

עמירה דותן: תשמע, הלמידה היא דו צדדית.

עמירה דותן: הוא אומר 'אני מוכן'.

אבי פרחן: אני אענה.

אבי פרחן: אני לא חיכיתי לישיבה הזאת.

אבי פרחן: ניסיתי למצוא בתים בנווה ים, יש שם כפר נופש, הם רוצים 1,000 דולר לחודש.

אבי פרחן: משהו בשמים.

אבי פרחן: אתה שומע, עורך דין אהרונסון?

אבי פרחן: הם רוצים 1,000 דולר לחודש.

אבי פרחן: אם המנהלת תהיה מוכנה לשלם לנו 1,000 דולר לחודש, אני מוכן לנהל משא ומתן עם הקיבוץ, לקחת את כפר הנופש שם ולגור שם בכפר הנופש שלהם.

אבי פרחן: יחד עם זאת, אני מוכן, אם אני מצהיר, כמרכז הגרעין, אני מוכן בשיתוף עם המועצה, בשיתוף עם המנהלת, להיות שותף להשקעה לבניית המוקד הזמני הזה.

עמירה דותן: אוקיי, אז יש על מה לדבר.

עמירה דותן: מר אבי פרחן, אני חושבת שזה מהלך מאוד נכון וזה יראה רצינות משני הצדדים.

אבי פרחן: אני מוכן להיות שותף להשקעה.

אבי פרחן: שאנחנו נוציא מהכיס ונשלם על המגורון, או חלק מגורון.

עמירה דותן: לא בחינם, אלא יש פה שותף.

דורון בן שלומי: איציק העלה בין השורות איזה שהיא בעיה שעקרונית נאמר שיהיה לה פתרון ועוד אין לה פתרון והוא אמר את זה והוא הבליע את זה בדברים.

דורון בן שלומי: הוא היום גר בכרמיה, שזה אתר, אז אין לו בעיה.

דורון בן שלומי: אין לו בעיה בעצם, הוא לא משלם שכר דירה, כי הוא בקרווילה, אז עושים לו כביכול קיזוז.

דורון בן שלומי: משפחות אחרות שלא גרות בקרווילה, עקרונית הם לא זכאים, נכון להיום, בגלל שהם לא רשומים עוד לסעיף 85 רשמית, הם לא זכאים לשכר דירה שנה שלישית ורביעית.

דורון בן שלומי: עכשיו אנחנו כבר בשנה השלישית.

דורון בן שלומי: הם לא זכאים.

דורון בן שלומי: לכן מה שהוא אומר, אם אני מחר אעבור לצפון, אני לא אקבל יותר שכר דירה.

דורון בן שלומי: אני לא אקבל יותר.

עמירה דותן: ועל זה אומר עורך דין איתי אהרונסון, יש על מה לדבר.

דורון בן שלומי: גב' צביה שמעון אמרה שהיא תפתור את זה בוועדה המיוחדת.

דורון בן שלומי: אני רק מראה אתר שהמנהלת היתה ואיתו במגע, ואז אומרים לאנשים 'נכון, אבל אנחנו עדיין לא מכירים בכם להעתקה קהילתית, לכן אתם לא זכאים לשכר דירה, עד שתגיעו'.

דורון בן שלומי: יש פה איזה שהוא---

עמירה דותן: כן, אבל אנחנו צריכים לראות את חצי הכוס המלאה כדי לקדם את זה.

דורון בן שלומי: לא, אם הוא אומר שזה סגור, וכל---

איתי אהרונסון: זה לא סגור, מה שאני אומר---

עמירה דותן: הוא לא אומר שזה סגור, הוא לא יכול להגיד לבד שזה סגור, אבל אומר שזה 'עושה שכל'.

איתי אהרונסון: אין הבדל ברמה העקרונית, יש הבדל מעשי גדול, אבל אין הבדל ברמה העקרונית בין איך שאנחנו תופסים את הזכות למגורים בדיור הזמני לבין מי שזכאי לקבל שכר הדירה.

איתי אהרונסון: ההבדל הפרקטי הוא שזה שנמצא בדיור הזמני, אבל בלי זכות, אז הוא יושב במבנה של---

דורון בן שלומי: אתה משווה להוציא כסף מהמדינה ולא לשלם?

איתי אהרונסון: זה ההבדל הפרקטי.

איתי אהרונסון: אמרתי, יש הבדל גדול בצד הפרקטי, אין הבדל ברמת התפיסה העקרונית שלנו את העניין.

איתי אהרונסון: גם אלה, גם אלה, על פי הסיכום עם חבר הכנסת אריאל ועל פי סיכום הדברים הזכאות היא, ברמה העקרונית צריכה להיוולד ברגע שהאיש יהיה ממש צד להסכם העתקה באופן שלם ומלא.

איתי אהרונסון: עצם הדיבורים לא מייצרים את הזכאות.

איתי אהרונסון: אנחנו הלכנו צעד נוסף מעבר לסיכום עם חברי הכנסת, חבר הכנסת אריאל, אנחנו הרחבנו מעט מעבר למה שסוכם, ואנחנו כן מאפשרים מתן מענה לפרק הזמן של המשא ומתן שמתנהל לקראת גיבוש והשלמה של ההסדר, אבל הפתרון הזה מותנה בזה שבסופו של יום האנשים ילכו.

איתי אהרונסון: היה ולא ילכו, הם יצטרכו להחזיר כסף.

עמירה דותן: אומר מר אבי פרחן, 'אנחנו רוצים להיות שם, אני מוכן אפילו להוציא מכספי, אני רוצה להיות מעורב ושותף לתהליך'.

עמירה דותן: אני חושבת שעל זה צריכים לברך.

איתי אהרונסון: על זה עניתי, בוא נדבר.

איתי אהרונסון: בוא נשמע מה אתה מציע ונדבר.

עמירה דותן: יפה, צריכים לברך ואנחנו נשמח אפילו לקחת חלק בישיבה כזאת, כדי לראות שהדברים נעשים ומתקדמים.

עמירה דותן: נווה ים, אנחנו סגרנו?

ירון סהר: אם מותר רק שתי נקודות מאוד קטנות, מעבר לברכות על התהליך.

ירון סהר: דבר ראשון, הצעתם למעשה פגישה בנוכחות המפונים במינהל.

ירון סהר: הייתי מאוד מבקש, ברוח הדברים של מר עזרא גרינבאום, לא לעשות פגישה במינהל על כל הבעיות של המנהלת.

ירון סהר: הדבר שלנו הוא מאוד ממוקד.

עמירה דותן: דיברנו על נווה ים.

ירון סהר: שיואיל ראש המינהל לשבת איתנו רק על העניין שלנו, בלי כל הנושאים האחרים.

ירון סהר: דבר שני, אם תצא מכאן ברכת הדרך למנהלת.

ירון סהר: המנהלת מנסה לפורר בתוך הקבוצה,שיקבלו הנחיה להפסיק לפורר, בין בקבוצה שלנו ובין באחרות.

עמירה דותן: אני לא יודעת מי זה המנהלת.

עמירה דותן: אני דיברתי עם גב' צביה שמעון, מיוזמתה, לא שמעתי את זה ממנה בכלל.

עמירה דותן: להיפך, היא רואה בהתגבשות סביב מר אבי פרחן וסביב הרעיון הזה כדבר מבורך מאוד.

עמירה דותן: לכן אני יכולה רק לומר לך מה שבאים אנשים לומר לי.

עמירה דותן: אני רואה אותה הולכת עם הרעיון הזה ומברכת עליו ומקדמת אותו.

עמירה דותן: זה מה שהיא ביוזמתה אמרה לי לפני שבועיים.

עמירה דותן: לכן קצת משונה לי הדברים האלה, אז גם תבדקו את החבר'ה שלכם, מי אומר מה למי, למה ואיך.

עמירה דותן: אני חושבת שהרעיון של מר אבי פרחן, שבו הוא אומר 'בואו נלך יחד ונראה רצינות, ומי שאיתי, איתי, ומי שלא איתי, לא איתי', זה רעיון מבורך.

עמירה דותן: ולכן אם המנהלת תשתף פעולה בעניין של היחד הזה, שהוא מאוד מאוד חשוב לכולם, אני חושבת שכולנו נהיה בהרגשה טובה מאוד.

עמירה דותן: נווה ים, אני מרגישה שאנחנו על גל של התחלה ולוח זמנים יש לנו, של שבועיים, ונראה איך אנחנו ממשיכים.

עמירה דותן: חבר'ה, תודה רבה שחיכיתם, ניצנים.

אהרן חזוט: אני רוצה להתחיל בסעיף השני.

אהרן חזוט: בסעיף הראשון, מחיר קרקע, הייתי רוצה שתשמעי את נציגת הצעירים, גב' ימית מרדכי, בבקשה.

ימית מרדכי: הסוף של הדיון הקודם הוא בדיוק ההתחלה שלנו.

ימית מרדכי: היחד שלנו הוא מאוד חשוב.

ימית מרדכי: חשוב לנו מאוד להישאר בתוך הקהילה שלנו, קהילה שבאנו ממנה, וכרגע המחיר שמבקשים מאיתנו לשלם הוא לא ריאלי בכלל.

ימית מרדכי: אין לנו שום אפשרות, לאף אחד, לשלם מחיר כזה.

ימית מרדכי: זה אחת הבעיות שהצגנו מהתחלה כבר.

ימית מרדכי: זו הבעיה העיקרית שלנו.

ימית מרדכי: אנחנו רוצים לגור בניצנים, כרגע המחיר הוא 90,000 דולר רק לקרקע, בלי לדבר בכלל על בניית בית.

ימית מרדכי: את המחירים מר אליעזר יעקב יותר בקי בהם.

אהרן חזוט: חשוב לי להדגיש בכל הנושא של הילדים שלנו, את ההתעלמות המוחלטת לאורך כל הדרך, מכל הבחינות.

אהרן חזוט: חשוב מאוד שזה יירשם, כי כל הבעיות שמועלות כרגע זה דברים שבכלל לא עלו לדיון, גם הנושא שבכלל מגיע להם קרקע, ובדיעבד אושר.

אהרן חזוט: יש כאן את כל הניירת שצמודה למה שמסרנו.

ימית מרדכי: כן, דנו על זה בוועדות הקודמות כבר, שלא היה שום אזכור לגבינו, בשום חוק.

ימית מרדכי: עכשיו יש כבר איזה שהיא אפשרות לקנות שטח, אבל זה רק על הנייר, כי מבחינת המחיר זה לא ריאלי.

ימית מרדכי: שוב פעם.

ימית מרדכי: את החשיבות הראינו לך בכל כך הרבה דרכים.

עמירה דותן: אנחנו ייחדנו דיון לדור ההמשך.

עמירה דותן: השאלה אם הנושא של דור ההמשך, דווקא בקהילה שלכם, שונה מאשר בקהילות אחרות.

ימית מרדכי: הוא לא שונה, הוא מרכזי פשוט.

אהרן חזוט: השאלה שלך היא במקום, אנחנו עוד לא יודעים, כי חלק מהקהילות ישנם חוזים שהם עוד לא נחשפו, אנחנו לא יודעים מה נסגר שם.

ראובן ריבלין: השאלה אם מבקשים מהם לקנות בערך שמאי.

אליעזר יעקב: אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

אליעזר יעקב: בזמנו עלה רעיון, והוא מופיע גם בהחלטת מועצת המינהל, אני חושב, אם אני מבין נכון את החלטת מועצת המינהל, זה שבעצם בזמן שתהיה העברת זכויות בשלב הבא, אם איזה בן צעיר בעוד שנה, בעוד 20 שנה, בעוד 100 שנה, יחליט למכור את המגרש שלו, המדינה תתחשבן איתו במידה והיא לא מיצתה את התשלום שלו כלפי המדינה.

אליעזר יעקב: וזה הרעיון שהעלינו כבר מהתחלה, במשאים ומתנים שהיו לנו, שהיות ואנחנו, הדור המבוגר יותר, רואה בצעירים הללו כעתודה שלנו, אנחנו מקימים בית אבות, מכיוון שהם רואים את החיבור אלינו, ומדובר פה על פרויקט הדגל של מדינת ישראל, שנקרא פרויקט ניצנים, לדעתי זה משליך על כל הפרויקטים האחרים, אבל אני כרגע מדבר על הפרויקט הזה, שהוא מהווה עתודה.

אליעזר יעקב: היום רק הקבוצה שמדובר עליה, זה קרוב ל-200 משפחות צעירות.

אליעזר יעקב: אז אני בא ואומר, בפרויקט הזה.

אליעזר יעקב: .. ורובן אין להן את האמצעים לרכוש מגרש במחירים הללו, באנו ואמרנו את הדבר הבא, במקום לבוא ולהגיד נקטין את זכויות הבנייה שלהם ונקטין ונקטין ונקטין, והרי כולנו יודעים שבעוד 3, 4, 5 שנים, לאור המקור של האוכלוסייה הזאת וההתנהגות שלה, אנחנו נגיע למצב של התעמתות בקטע הזה של רצון לבנות מצד אחד ואי יכולת לממש את זה, מצד שני, באנו ואמרנו, תראו, היות וכולם רוצים ברמה הקהילתית להיות במתחם הזה, כל תהליך שהוא "נדל"ני", ישלמו עליו.

אליעזר יעקב: זאת אומרת, ייקבע בתוך החוזה שתהיה התחשבנות, וזה מופיע גם בהחלטת המינהל היום, שתהיה התחשבנות.

אליעזר יעקב: אם הבן אדם ימכור את המגרש בעוד 5 שנים,

אליעזר יעקב: בעוד 7 שנים, ואז תהיה התחשבנות ריאלית.

אליעזר יעקב: אף אחד לא יגנוב את אף אחד בעניין הזה.

אליעזר יעקב: מה שאני בא ואומר, שם צריך ללכת על כיוון של הפתרון ולא ברמה של היום תבקש רק 100 מטר ובעוד 5 שנים, עם 5 ילדים, לא תהיה לך ברירה ותיתקע בשמאויות עדכניות בעוד 5 שנים.

איתי אהרונסון: הסוגיה של הילדים זו סוגיה שעיכבה את המאסה הגדולה במבצע ניצנים וגם אני חושב במקומות אחרים.

איתי אהרונסון: הוויכוח הוא ויכוח אמיתי והטיעונים היו טובים משני הכיוונים.

איתי אהרונסון: באו המפונים ואמרו, 'תראו, בגוש המחירים היו מאוד מאוד זולים, הילדים היו רוצים להישאר, והיו יכולים יחסית במחיר זול יכולים לרכוש מגרש.

איתי אהרונסון: עכשיו עברנו פינוי, חלק מהאוכלוסיות עושות העתקה קהילתית לאתרים שבהם ערכי הקרקע גבוהים בהרבה', סדרי גודל של 100,000 דולר, כדי לא להיתפס בשום מספר, כי זה תלוי בסופו של דבר בשמאות, 'ו-100,000 דולר זה כבר מחיר שהוא מאוד מאוד יקר והרבה מהילדים לא יוכלו לעמוד בו'.

איתי אהרונסון: מנגד אמרה המדינה, תשמעו, אין בשום מקום במדינת ישראל זכות מוקנית לילדים לגור ליד ההורים, ואחד, ההורים שלו נמצאים והוא גדל אצל ההורים שלו באזור שהוא אזור ביקוש ואחר באזור שהוא ספר, וגם הביקושים יכולים להשתנות,ואפילו זכות לקבל קרקע בפטור במכרז היא לא בהכרח קיימת, בוודאי שלא במחיר הנחה.

איתי אהרונסון: בתוך הוויכוח---

ראובן ריבלין: אבל אנחנו לא משווים את מגורשי גוש קטיף לכל אחד בארץ.

איתי אהרונסון: והדיון היה דיון---

ראובן ריבלין: הם מוכנים כרגע לחזור לגוש קטיף ולא מבקשים---

איתי אהרונסון: אני אגיע, אני מתאר את התהליך.

ראובן ריבלין: זאת נקודת ההנחה שלנו, לא צריך לעשות דבר שיטשטש ובסופו של דבר לא יביא לשום פתרון.

ראובן ריבלין: השאלה אם ניצנים הוא מקום שאתם מוכנים להקצות אותו לדור ההמשך וכאשר אני מוכן להקצות אותו, אבל במחיר שוק, היא צודקת, ימית.

ראובן ריבלין: מחיר שוק זה דבר יפה מאוד בשבילי, היא גם רוצה להיות כמוני, אבל בשלב זה היא לא יכולה כי אני כבר 60 שנה מתפרנס, חסכתי כך או כך.

ראובן ריבלין: הם לא יוכלו.

ראובן ריבלין: השאלה למה לבוא ולומר דבר שאתם לא מתכוונים לעשות אותו, מהטעם הפשוט שניצנים, אם היא בחישוב שמאי, לפי ערך שמאי, הם לעולם לא יקבלו את זה.

ראובן ריבלין: חבל על הזמן.

איתי אהרונסון: אז אני אתן סקירה וכבר היתה התייחסות לדברים לכיוון שאתה מתאר, ותיכף אני אשלים את הסקירה.

איתי אהרונסון: זאת היתה נקודת המוצא.

איתי אהרונסון: מה שחשוב, חבר הכנסת ריבלין, בסקירה, בסופו של דבר זו האמירה שהנקודה הזו היא נקודה שגם חבר הכנסת אריאל היה עמוק בתוך הדיונים ובסופו של דבר הגענו לאיזה שהיא הסכמה שכן נותנת מענה והיום אני שומע לראשונה שהמענה שניתן, אחרי באמת אין סוף דיונים ואחרי השקעה של הרבה הרבה הרבה מיליונים, עכשיו לראשונה אני שומע שזה לא מספיק.

איתי אהרונסון: בסופו של דבר, המענה שניתן, ניתן בשתי דרכים.

איתי אהרונסון: ראשית, חבר הכנסת אורי אריאל ישב דיונים ארוכים עם רענן דינור וגובש סיכום דברים שמאפשר לילדים של המפונים, שהולכים לגור ביחד עם הוריהם, לקבל מענק של עד 140,000 שקל, בדיוק לצורך הזה, על מנת לעזור להם לרכוש את הקרקע.

איתי אהרונסון: זה תלוי אם מדובר בזוג נשוי, או בבודד, המחיר המשתנה אם יש ילדים, מספר הילדים, אבל זוג נשוי עם 3 ילדים, יקבל כבר מענק של 140,000 שקל.

איתי אהרונסון: זה סכום מאוד גבוה, אני חושב שהוא משלים חלק גדול מהפער.

איתי אהרונסון: עדיין, נשמעה דרישה מצדם.

איתי אהרונסון: מי שהוביל את המהלך הזה הרבה מאוד היו אנשי נווה דקלים, שניהלו משא ומתן אינטנסיבי בעניין הזה, וזה לא סיפק.

איתי אהרונסון: ולצורך ההגרלות, נערכנו בסופו של דבר לאנשי נווה דקלים בניצן, שהם העלו דרישה נוספת והיא שיתאפשר להם לרכוש זכויות בנייה חלקיות לילדים.

איתי אהרונסון: מי שמכיר את הנושא, יודע שבעבר מינהל מקרקעי ישראל איפשר, בעיקר בהרחבות של המושבים והקיבוצים---

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת אורי אריאל הסכים...

איתי אהרונסון: בעבר איפשר מינהל מקרקעי ישראל.

איתי אהרונסון: זה עוד אחרי הסיכום עם חבר הכנסת אריאל, היה עוד מהלך נוסף שנתן עוד מעבר למה שסוכם.

איתי אהרונסון: הנושא של רכישת זכויות בנייה חלקיות מאפשר, אני אתן את זה כדוגמה מספרית מאוד גסה, זה לא בדיוק, אבל בערך.

איתי אהרונסון: נניח שתמ"א מאפשרת 200 מטר מרובע בית לבנות.

איתי אהרונסון: מי שרצה לבנות בית בגודל 100 מטר מרובע, מינהל מקרקעי ישראל איפשר לשלם לפי 100 מטר מרובע ולא לפי 200 מטר מרובע.

איתי אהרונסון: זה לא חצי, אבל זה לא רחוק מחצי, זו הטבה, עוד פעם, אני נורא רוצה להיזהר עם המספרים, אבל סדרי גודל, אבל אל תתפסו אותי בלשון, זה הטבה שיכולה להגיע ל-20,000 דולר.

איתי אהרונסון: על כל המקומות.

עזרא גרינבאום: על קבוצה של מקומות שהוגדרה בהחלטת מועצת מינהל מקרקעי ישראל ועוד מרחיבים את זה.

איתי אהרונסון: במועצה הקרובה אנחנו נקנה סמכות למנהל המינהל להרחיב את זה לכל מקום שיש בו הסדר העתקה קהילתי.

עזרא גרינבאום: אני מסביר מה שיש עכשיו.

עזרא גרינבאום: עכשיו זה ניצן, ניצנים, שכונת הגולף ויד בנימין.

עזרא גרינבאום: יד בנימין מוגבל.

איתי אהרונסון: נכון, ואנחנו מקנים סמכות בהחלטת המועצה הקרובה---

ראובן ריבלין: 35,000 הנחה על הקרקע.

איתי אהרונסון: 35,000 דולר, שזה מענק, הלוואה עומדת שתהפוך למענק.

זאב אלקין: זה, עד 35,000 דולר.

אהרן חזוט: ימית מקבלת 10,000 דולר.

עמירה דותן: למה?

אהרן חזוט: כי היא לא נשואה.

ימית מרדכי: אז אני כביכול נחשבת עדיין רווקה, כי אני בן אדם אחד מכל המשפחה.

עמירה דותן: את נשואה, אבל הזכויות הכלכליות שלך---

אליעזר יעקב: זו הצגה יפה, שאין מאחוריה כלום.

עמירה דותן: סליחה, יש לנו דיון על ניצנים.

עמירה דותן: אנחנו מסיטים את הדיון מניצנים לדור ההמשך.

עמירה דותן: דור ההמשך הוא לא רק ימית וניצנים, אלא כל דור ההמשך, שעל זה יש לנו דיון לדעתי נפרד, עם האנשים הרלוונטיים לנושא של דור ההמשך.

עמירה דותן: אני מציעה לראות את הדברים הנוספים שיש לכם, כניצנים, שאנחנו צריכים את העזרה שלנו כוועדה, ואתם יודעים שאנחנו מקיימים דיון נוסף, כמו שליווינו אותם עד עכשיו, נלווה אותם גם אחר כך, כאשר יהיו גם נציגים אחרים של דור ההמשך ממקומות נוספים.

עמירה דותן: לכן אני מציעה, אבל שוב, ההחלטה שלכם, אתם ניצנים.

אליעזר יעקב: הנושא של הצעירים הוא נושא קריטי לפרויקט.

אליעזר יעקב: אני מתעלם כרגע מהבעיות הפרטיות שלהם, אני אומר, הוא קריטי לפרויקט.

אליעזר יעקב: אנחנו לא רוצים בית אבות, לא מוכנים להיות בבית אבות, חושבים שזה לא נכון גם.

עמירה דותן: אתם צעירים מדי.

אליעזר יעקב: זו אמירה אחת.

אליעזר יעקב: אמירה שנייה---

ישראל חדד: סליחה, הצעירים שלנו חושבים שאנחנו באנו ופותרים את הבעיות שלנו ואותם השארנו מאחור.

ישראל חדד: אתם לא יודעים מה שהם עושים לנו שם.

ישראל חדד: הרשימות, רשימות חיסולים על לוח מודעות של בתי כנסת וזה.

עמירה דותן: יפה, זה אומר שיש מנהיגות לדור ההמשך.

עמירה דותן: זו ההחלטה שלכם, חבר'ה.

אליעזר יעקב: יש שתי נקודות נוספות, טכניות, שהן קשורות לפרויקט ניצנים דווקא.

זאב אלקין: שאלה קטנה לפני שאתם עוזבים את זה, לפני ש'חיסלו אתכם', אז חשוב לקבל את התשובה.

זאב אלקין: בחומר שאתם העברתם רשמתם שיש התלהבות גדולה דווקא של דור ההמשך, ויש צורך באשכול שלישי.

זאב אלקין: רק ההתלהבות הגדולה היא במחירים האלה?

אליעזר יעקב: לא, לא, לפרויקט.

אליעזר יעקב: רוצים לעבור על פרויקט, אבל לא במחיר הזה.

אליעזר יעקב: הנושא הזה של האשכול השלישי, שהוא לכאורה עשוי/אמור, אני לא יודע מה יקרה פה במערכת, למעשה לפי החלטות ממשלה ב-31 לדצמבר 2007, האשכול השלישי אמור להיגרע אוטומטית, בצורה כזו או אחרת.

אליעזר יעקב: אני לא יודע אם צריך החלטה פורמלית או לא צריך, ואנחנו באים ומבקשים שלפחות להקפיא את הדבר הזה.

אליעזר יעקב: אנחנו לא כבר לא מבקשים לשייך אותו, בוא נקפיא את זה.

אליעזר יעקב: אם הנושא של דור ההמשך נפתר, לדעתי, יש לנו בעצם אשכול שלישי.

אליעזר יעקב: כי אין לנו מקום אחר, הרי אחת הבעיות של כולנו זה חילונים-דתיים, ופה ניתן פתרון מרבי בהקשר הזה של פרויקט גדול אחד, שנותן מענה גם לדתיים וגם לחילוניים.

עמירה דותן: עורך דין אהרונסון, בנושא הזה יש לכם, בגלל לוחות הזמנים של דצמבר 07'?

אהרן חזוט: לפני שעורך דין אהרונסון ייתן תשובה, אני רוצה באותו הקשר להמשיך את מר אליעזר יעקב, בעניין הזה.

אהרן חזוט: מאז שהתחילו התשתיות, הרישום לאשכול השלישי של כולנו, שלא התקיים, פשוט אין עוד 182 משפחות נרשמות, לכן החשיבות---

איתי אהרונסון: הם שלחו לנו טופס?

אהרן חזוט: גב' בקי,שעובדת איתכם, המערכת שלכם יודעת על הרישומים האלה.

איתי אהרונסון: שרה מדברת על אותם מספרים ישנים.

איתי אהרונסון: אני לא שמעתי.

אהרן חזוט: אז אני אומר לך, זה משהו חדש, וככל שהפרויקט הזה יתפוס אמינות, שהעסק הזה הולך לכיוון הנכון, לדעתי הרישום ילך ויגדל.

אהרן חזוט: העסק הזה, לגרוע היום, את האשכול השלישי, זה יגרום---

איתי אהרונסון: זה 300 יחידות שיש שם, בשני.

אהרן חזוט: אז אני אומר שמאחר וישנו תאריך של גריעה, לעצור אותו, להשאיר אותו לעוד---

איתי אהרונסון: לדעתי המנהל הכללי היה רלוונטי לנקודה הזו.

אהרן חזוט: אבל אתם כמנהלת תיקחו את זה בחשבון---

איתי אהרונסון: אין לי את הנתונים האלה.

אהרן חזוט: אז אני נותן אותם ואם אתה צריך, אנחנו נביא לך אותם על נייר.

עמירה דותן: תעבירו דף.

איתי אהרונסון: על פי התמ"א.

עמירה דותן: דבר עם מר אריה בר, אבל תעבירו לנו את הדברים באופן פורמלי.

אהרן חזוט: אנחנו נביא לכם את הניירות, עם כל הרישומים החדשים, שזה אומר שזה הולך כמו שדיברנו כל הזמן.

אהרן חזוט: המגמה הזו תלך ותגדל ולא תהיה בעיה, לכן העניין הזה שייקבע תאריך וייסגר, ואחר כך, אם חס וחלילה באמת ובעזרת ה' הדברים ייקרו, אנחנו נצטרך עוד פעם להתחיל לחזור לכל הביורוקרטיה שאתה מכיר אותה ויתעכב לנו עוד פעם.

עמירה דותן: אני שוב אומרת לכם מה שאמרתי בישיבה של השדולה.

עמירה דותן: 31 בדצמבר זה עוד שבוע, אם לא היינו נפגשים היום, אז מתי היינו יודעים מזה, כדי לדבר עם המנהל הכללי של השיכון, כדי לטפל בנושא הזה?

יעקב אליעזר: אנחנו פנינו למנהל הכללי של משרד השיכון לפני שבוע, או עשרה ימים הוא ארגן ישיבה.

יעקב אליעזר: העלינו את העניין.

עמירה דותן: זה טופל?

יעקב אליעזר: לא, העלינו את העניין הזה ואז התחילו להגיד, כן מכירים, לא מכירים, איך מכירים.

אהרן חזוט: זה המנהל הכללי של משרד השיכון.

אהרן חזוט: הוא ביקש נתונים, אבל, שוב פעם, עצלות.

אהרן חזוט: ביקשנו קודם כל שיעצרו, לא יקרה כלום.

אהרן חזוט: זה טכני.

אהרן חזוט: שבוע הבא יכולים להוציא את זה.

עמירה דותן: מאחר ואנחנו קצת נגד הזמן, אז תכניסו אותנו גם לדברים שלא נבכה על זה אחר כך.

אהרן חזוט: מה שחשוב לנו כרגע שהתאריך הזה שהוא בעצם עוד שבוע חייב היום להיות מטופל על ידכם, לבקש לפחות לתקופה מסוימת, עד שאנחנו נביא את כל הנתונים.

עמירה דותן: אז אתם מעבירים לנו את האינפורמציה.

יעקב אליעזר: משפט אחרון בנושא הצעירים.

איתי אהרונסון: רק רציתי לכוון אתכם שאם יש לכם עוד נרשמים, אז תעשו את זה בטופס ההצטרפות של הסכם ההעתקה.

עמירה דותן: נכון מאוד.

אהרן חזוט: בסדר.

אהרן חזוט: אנחנו נעשה את הפעילות הטכנית.

איתי אהרונסון: לא, אתה מדבר על לא-זכאים?

אהרן חזות: לא-זכאים שלנו.

יעקב אליעזר: עוד משפט אחד, חברת הכנסת עמירה דותן, בנושא של הצעירים וזה נושא שהוא קטן, אבל צריך להדגיש אותו.

יעקב אליעזר: ישנם צעירים שבאים מיד בנימין לניצן, ואולי גם הפוך, אבל אני חושב שקורה תהליך מסוים, מה שקורה, לכאורה ההחלטה של מועצת המינהל מגבילה את ההצמדה של אותו צעיר למשפחה, לא לקהילה, אלא למשפחה.

עזרא גרינבאום: תסתכל על אתר האינטרנט של המינהל.

עזרא גרינבאום: אמור להיות דיון במועצת המינהל, ב-30 לחודש, והסעיף הזה אמור להיות מוסר חלקית, משום שההטבה הזו של התשלומים, של ההנחה, לא תינתן למישהו שהוא לא בן אותה הקבוצה.

עזרא גרינבאום: אבל בעניין הזה היו שלושה תנאים מצטברים, אחד התנאים האלה הוא, אפשר להגיד, הוא לא מוסר, הוא יוצא מההתניה הזאת, ולא ניתנת לו ההנחה.

עזרא גרינבאום: תסתכל, לדעתי זה נמצא באתר המינהל, לקראת מועצת המינהל ב-30 לחודש.

כרמל מיכאלי: גם מי שההורים שלו לא עברו למתחם מסוים, בן, יכול ללכת---

איתי אהרונסון: הוא לא יקבל את ההנחה הזו של הדירוג בתשלום.

ראובן ריבלין: מענק מותנה כמובן.

כרמל מיכאלי: הטבות מקבלים צמוד להורים.

ראובן ריבלין: השאלה אם זה נכון והאם זה רק סיכומים שהם גם לא מספקים---

דורון בן שלומי: הנקודה הזו היא נקודה חשובה.

דורון בן שלומי: בוא נניח שיש משפחה מנווה דקלים שהבן שלהם---

עמירה דותן: על מה אתה מדבר כרגע?

דורון בן שלומי: מר עזרא גרינבאום מעלה מה קורה לבן---

עמירה דותן: אתם מדברים על דור ההמשך?

עזרא גרינבאום: אני מדבר על הצעה שעדיין לא דנו בה ועדיין לא קיבלה החלטה במועצת המינהל.

עזרא גרינבאום: אני שם על השולחן מה שבא על סדר היום.

עזרא גרינבאום: אתם שואלים שאלה, אני שם---

דורון בן שלומי: אני רק מעלה פה איזה שהיא נקודה.

דורון בן שלומי: נגיד שיש משפחה מנווה דקלים שהבן שלהם לא דתי והוא רוצה ללכת לגור בניצנים.

דורון בן שלומי: אתה אומר, זה לא היישוב של ההורים שלו.

איתי אהרונסון: על מה אתה מדבר עכשיו?

איתי אהרונסון: בן או שוכר פרטי.

דורון בן שלומי: בן ממשיך.

איתי אהרונסון: בן ממשיך, הוא לא רוצה לגור ליד ההורים שלו, הוא רוצה ללכת לניצנים, ההורים שלו הלכו למקום אחר.

דורון בן שלומי: ההורים שלו הלכו לניצן.

דורון בן שלומי: הוא לא דתי, הוא לא יכול לגור בניצן.

איתי אהרונסון: הוא זכאי להשתתף בהרשמה וההגרלה, לקבל את המגרש בעצם בפטור ממכרז, אבל הוא לא יוכל לקבל את ההטבות הכספיות.

דורון בן שלומי: למה?

ימית מרדכי: כי שוב פעם, הוא לא בן אדם בפני עצמו ובגלל זה אין חוק לגביו.

עמירה דותן: אם אתם רוצים להסיט את זה לדור ההמשך, נדבר על דור ההמשך.

עמירה דותן: להערכתי, זה לא הדיון כרגע.

עמירה דותן: סיכמנו שאנחנו רוצים להמשיך את ניצנים, ולדור ההמשך יש לנו את התאריך בשבוע הבא או בעוד שבועיים.

זאב אלקין: לא, אבל הם צודקים.

עמירה דותן: אבל אנחנו לא יכולים לקפוץ מרגע לרגע.

זאב אלקין: אנחנו כבר שבעים מהחלטות שמתקבלות ובסוף הן לא מותאמות לצורך.

זאב אלקין: עוד מעט המינהל הולך לדון בדור ההמשך ולא ידון על זה עוד פעם שלישית, לכן חשוב, אני לא יודע אם כן, או צריך לקבוע בדחיפות עוד ישיבה, אבל לפני שהמינהל מקבל את ההחלטה המחודשת, צריכים להעלות את הסוגיה הזו.

עמירה דותן: אנחנו צריכים להקדים את הישיבה שלנו בנושא של דור ההמשך, לאור כל האינפורמציה הזו.

ראובן ריבלין: שאם במינהל זה עולה כשהם מחוברים, אז אי אפשר ל---

זאב אלקין: בוודאי.

ראובן ריבלין: אם הם תולים אחד בשני, אז חשוב, והם צודקים, זה עניין אחר.

עמירה דותן: מבחינתי אפילו ביום חמישי בבוקר אפשר לעשות על זה דיון ולקדם את הנושא.

אליעזר יעקב: שתי נקודות.

אליעזר יעקב: אחד, ההחלטה שהתקבלה לא מזמן בוועדות כאלה ואחרות, מיוחדות, זה הנושא של רפיח ים, ישוב שכל דרכו, עוד לפני ההתנתקות ועד היום, אפשר להגיד, היה צמוד לפרויקט ניצנים, כחלק מהקהילות שמשתלבות.

אליעזר יעקב: הודיעו להם, למרות שלצורך העניין היו הבטחות מכאן עד להודעה חדשה, הוועדות במנהלת סל"ע החליטו החלטה סופית לא לאשר לאנשים הללו, כמו כל חקלאי גוש קטיף, 2 יחידות קרקע, והתוצאה היא שהאנשים האלה בעצם היום הפכו, היום, בנקודת הזמן הזאת, למרות שהם בחרו מראש, בניגוד לאחרים, שהיו להם הרבה אפשרויות, הם בחרו באפשרות אחת, והיום בעצם האפשרות הזו נסגרת בפניהם, כי אומרים להם 'אתם לא זכאים'.

עמירה דותן: יש מישהו מהחבר'ה?

אליעזר יעקב: הם ביקשו מאיתנו להעלות.

אליעזר יעקב: זאת החלטה שאף אחד לא יודע איך להתמודד איתה.

אליעזר יעקב: מבחינתנו, סגורה ל-20 או 15 משפחות.

אליעזר יעקב: ועוד משפט אחד בעניין הזה, הם מקרה כל כך חריג בכל התהליך, ואני אומר לכם בהקשר הזה, לפחות אני יודע שהיתה שם התחייבות ראש ממשלה לשעבר, הבן שלו אישר את זה.

אליעזר יעקב: אני שמעתי את הבן שלו מדבר.

אליעזר יעקב: מה שאני בא ואומר, ודיברתי עם מר אילן כהן, היום כולנו כבר לא זוכרים כל כך, הזיכרון קצת אבד, כולם נפגעו מההתנתקות הזאת, מה שאני בא ואומר, ההחלטה שמתקבלת היום היא החלטה שפוגעת בכל השיקום.

אליעזר יעקב: זה אומר שיתחילו עכשיו לחפש להם אפשרויות אחרות וכולי.

אליעזר יעקב: אני חושב שזה לא תקין, לא פייר, ולא יודע, כל מלה אחרת.

אליעזר יעקב: זו אמירה אחת.

עמירה דותן: בוא נשמע רגע את עורך דין אהרונסון.

אהרן חזוט: אני יכול רק נקודה, זה קשור לזה.

אהרן חזוט: בעניין של רפיח ים.

אהרן חזוט: חשוב מאוד שהנציגים של הסוכנות וכל החבר'ה שהיו עסוקים עם רפיח ים בנושא ההעברה לחקלאות, הם כולם באו לוועדה והודו שהחבר'ה האלה היו בשלב האחרון של הקבלה של המסגרת, של החקלאי.

אהרן חזוט: מר איתי אהרונסון יודע את זה, והופיעו שם הנציגים של הסוכנות והודיעו, למרות זה, הוועדה החליטה לא לתת להם.

אהרן חזוט: ושוב פעם, אנחנו רגילים להחלטות---

עמירה דותן: אני פעם ראשונה שומעת על רפיח ים.

איתי אהרונסון: הסוגיה שהעלו רפיח ים ופאת שדה, והם העלו את זה כבר בימים הראשונים של הפינוי.

איתי אהרונסון: רפיח ים ופאת שדה הם שני יישובים שהוקמו כיישובים קהילתיים, הרצון היה בכלל שהם יעסקו בתיירות, בשעתו, ובחלוף הזמן התברר שתיירות אין שם, ואז חלק מהתושבים, משהו כמו 15 או 20 , סדרי גודל כאלה בכל ישוב, קיבלו הקצאה של קרקע חקלאית לעיבוד, סדר גודל של 10, 15 דונם בתוך הגוש, וכאשר בעצם המצב היה שיש ישוב קהילתי.

איתי אהרונסון: ישוב קהילתי עם מגרשים של חצי דונם, לכל משפחה, ומשהו כמו 20 משפחות מחזיקות בקרקע חקלאית בהיקף של 10, 15 דונם בתוך הגוש לצורך עיבוד, עם זכויות מוסדרות.

איתי אהרונסון: זו לא נחלה של מושב, זה היה ישוב קהילתי עם כמה אנשים שמחזיקים בקרקע חקלאית.

איתי אהרונסון: ביקשו אנשי רפיח ים ופאת שדה שלעניין ההעתקה הקהילתית לניצנים, יכירו בהם כאילו הם בעלי נחלות.

איתי אהרונסון: אני מזכיר, מי שהיה בעל נחלה, קיבל אפשרות לרכוש את המגרש של 40 דונם בזיקים, במסגרת ההסדר של זיקים, מי שעיבד קרקע, ולבית המגורים, מכיוון שהיה לו מגרש של בית מגורים בגוש שהוא חלק מנחלה שמאפשר אפילו שתי יחידות דיור, אז אישרנו לחקלאים, בעלי הנחלות, למושבניקים ולמושבי העובדים בגוש, וגם למושבים המשותפים, לקבל מגרש כפול.

איתי אהרונסון: שני מגרשים למעשה צמודים שמתייחסים אליהם מבחינה קניינית כמגרש אחד.

איתי אהרונסון: זאת אומרת, יש לו אפשרות להקים שתי יחידות דיור.

איתי אהרונסון: אפילו היתה לו אפשרות גם להקים יחידת הורים שלישית.

איתי אהרונסון: ביקשו אנשי רפיח ים ופאת שדה, שגם לעניין הקרקע החקלאית וגם לעניין בית המגורים, יכירו בהם כאילו הם היו מושבניקים במושב עובדים בעלי נחלות.

איתי אהרונסון: הדבר הזה נבחן, התשובה שניתנה להם די מהתחלה, לאורך כל הדרך, אבל בעניין הזה הם חזרו וביקשו שוב ושוב ושוב לדון בעניין, אבל התשובה היתה עקבית לאורך כל הדרך, אמרו להם 'לעניין הקרקע החקלאית, אנחנו הולכים לקראתכם, למרות שהפיצוי שלכם לפי החוק הרבה יותר קטן, כי לא היו לכם נחלות.

איתי אהרונסון: אנחנו ניתן לכם את הקרקע החקלאית בדומה למה שקיבלו המושבניקים, קרי עד 30 דונם, מאוד דומה למושבניקים.

איתי אהרונסון: ולגבי בית המגורים, אמרו להם, חברים, לגבי בית המגורים, היה לכם מגרש של חצי דונם, לא היה לכם שום דבר שדומה לנחלה במושב עובדים.

איתי אהרונסון: תקבלו אפשרות לקבל מגרש של חצי דונם בניצנים, אבל לא תכפילו את כמות המגרשים לעומת מה שהיה לכם בגוש'.

איתי אהרונסון: על הנקודה הזו, לא של החלק החקלאי אלא של בית המגורים, כרגע, זו הנקודה שהועלתה פה, כאשר באים ואומרים, ברגע שהם לא קיבלו שום הטבה גדולה בניצנים, אז הם אומרים, אז ניצנים לא מעניין אותנו, אולי נלך למקומות אחרים, אז אני מבין ש-15 משפחות נופלות מהפרויקט.

איתי אהרונסון: אבל זה בוודאי לא נכון מה שמר אהרן חזוט אמר, שהעובדות שהיו נגד עיני הוועדה המיוחדת שקיבלה את ההחלטה בעניין, או ועדות הזכאות, שכאילו היה פה איזה מהלך של להפוך אותם למושב והמהלך הזה הסתיים.

איתי אהרונסון: זה לא נכון.

איתי אהרונסון: ביישוב אחד הכול היה תקוע, ביישוב שני היתה התחלה של מהלך, זה היה רחוק רחוק רחוק רחוק מהשלמה של מהלך.

איתי אהרונסון: היו הרבה מאוד גורמים ממשלתיים שהתנגדו למהלך הזה.

איתי אהרונסון: אלה לא העובדות.

אליעזר יעקב: בכל הישיבות שאני השתתפתי בהן, אני אומר לכם שהיתה הבטחה.

אליעזר יעקב: נכון שהכול בעל פה, האמנו אז שמדינת ישראל היא מדינה מתוקנת וכשראש ממשלה מתחייב על דברים לפני ההתנתקות, הוא מתכוון ליישם את זה.

עמירה דותן: מר אליעזר יעקב, אני לא שמעתי את זה עד הרגע הזה, כבר שנה וחצי שאנחנו עוסקים בזה.

אליעזר יעקב: זו אמירה אחת.

אליעזר יעקב: אמירה שנייה, היות ועורך דין אהרונסון הזכיר באותה אמירה גם את רפיח ים וגם את פאת שדה, אני רוצה להזכיר לכם שפאת שדה הלך ליישוב מבקיעים וקיבל תנאים סופר, הלוואי על כולנו בהקשר הזה את התנאים שהיישוב פאת שדה קיבל.

אליעזר יעקב: ואין לי בעיה עם זה, בכיף.

אליעזר יעקב: אני בא ואומר, באותה נשימה, אותו יישוב.

אליעזר יעקב: ..

אליעזר יעקב: דרך אגב, אני כגזבר המועצה, היינו מעורבים בכל הנושא הזה של העברת היישוב רפיח ים, בגלל שהבנו, כמו שהוא אמר, שאין פתרון ברפיח ים ובפאת שדה בנושא של תיירות, אין שום דבר, אין בררה, הופכים אותם למושב עובדים.

אליעזר יעקב: משרד החקלאות היה שותף לתהליך, יש לי מסמכים, אני יכול להביא גם מהבית מסמכים שעוסקים בתהליך הזה.

אליעזר יעקב: שוב, זה תהליך, ההתנתקות קטעה את זה.

אליעזר יעקב: אין חוכמות, אנחנו בשנה וחצי לפני ההתנתקות, מאותו רגע שהתקבלה החלטת ממשלה וקצת, מ-17 לנובמבר 2003, המערכת השתבשה לגמרי.

אליעזר יעקב: אבל צריך לדעת שהיה תהליך מסודר שהיה אמור להסדיר את הזכויות של האנשים הללו.

אליעזר יעקב: זה התחיל לקום, וזה היה התהליך.

אליעזר יעקב: העסק הזה נפתר אצל רוב המשפחות בעצם, במסגרת של מבקיעים.

אליעזר יעקב: לכן אני אומר, אותן 14 משפחות,

אליעזר יעקב: שזה הסיפור שלהן, על זה מתדיינים, על קוצו של יו"ד.

אליעזר יעקב: איך אמר עזרא סדן?

אליעזר יעקב: הכול כזה קמצני וצייקני וזה, והמטר הזה, זה מה שיחסר למדינה בכל הפתרון.

אליעזר יעקב: צריך לזכור עוד דבר אחד, אנחנו שנתיים וחצי אחרי---

עמירה דותן: סליחה, סליחה, תראו, חברים.

עמירה דותן: יש פה איזה שהיא נוסחה שהסביר אותה עורך דין אהרונסון.

עמירה דותן: גם פה אנחנו מוכרחים להיות באיזה שהוא מקום סמוכים לנוסחה הזאת.

אליעזר יעקב: אני מדבר על הנוסחה.

עמירה דותן: הסביר עורך דין אהרונסון את הנוסחה, אבל לי יש פה הרגשה שכל פעם ישנה נוסחה וכל פעם מנסים איכשהו לגזור עוד דברים.

אליעזר יעקב: לא, לא, חברת הכנסת דותן, הדברים נסגרו לפני ההתנתקות.

עמירה דותן: דקה, תן לי רגע אחד לשאול את עורך דין אהרונסון.

עמירה דותן: אם אתה קשרת בין פאת שדה לבין רפיח ים, ואומרים שפאת שדה קיבלה תנאים שבעצם רפיח ים רוצה אותם, ואתה עשית את הקשר הזה, האם אנחנו יכולים לעשות את ההצמדה הזו גם בפתרון?

איתי אהרונסון: ההסבר של פאת שדה, חלק מאנשי פאת שדה שעברו למבקיעים, הוא הסדר שסוכם עוד אפילו לפני שנחקק החוק.

איתי אהרונסון: הוא סוכם עוד ב-2004.

איתי אהרונסון: החוק נחקק בפברואר 2005.

זבולון אורלב: בקריאה שנייה ושלישית.

איתי אהרונסון: כן, הוגש נדמה לי בנובמבר 2004.

זבולון אורלב: אתה אומר, לפני חקיקת החוק.

זבולון אורלב: ברגע שוועדת שרים לחקיקה אישרה אותו והוא אושר, אם אינני טועה, בספטמבר 2004.

איתי אהרונסון: נדמה לי שבנובמבר זה הוגש כהצעת חוק.

זבולון אורלב: נכון, אבל בוועדת שרים, אם אינני טועה, הוא אושר כבר בספטמבר.

זבולון אורלב: כלומר כולם ידעו מה הולך להיות.

איתי אהרונסון: לא, תבדוק בסעיף 85, הוא ידע הרבה תהפוכות באותה תקופה.

איתי אהרונסון: הוא עוד לא היה מגובש, בוודאי לא בנושא הזה.

איתי אהרונסון: מכל מקום, זה הסדר ראשון, ייחודי, שהיה באמת מפליג בהליכה שלו לקראת.

איתי אהרונסון: לימים ההודעה היתה לכל המפונים, שאנחנו על מה שעשינו שם לא חוזרים, זה היה המקרה הראשון, אבל למדנו ואנחנו מפה והלאה לא הולכים כל כך הרבה לקראת, כי באמת יש שם הטבות מפליגות, כך שמבחינתנו---

זבולון אורלב: הודעתם את זה בכתב?

איתי אהרונסון: הודענו את זה, הרי אנחנו נפגשים כל הזמן---

זבולון אורלב: אני שואל, אני רק שאלתי אם הודעתם את זה בכתב.

איתי אהרונסון: אני יכול לבחון את זה ולראות אם זה קיים בכתב.

זבולון אורלב: כתוב באיזה שהוא מקום שזה הסדר מפליג?

זבולון אורלב: אמרת שזה הסדר מפליג, כתוב באיזה שהוא מקום שזה הסדר מפליג?

זבולון אורלב: אולי זה הנורמטיבי?

איתי אהרונסון: זו לפחות התפיסה של המדינה.

זבולון אורלב: אתה קובע קביעות ערכיות שאין להן בסיס.

איתי אהרונסון: לא, אני מודיע מה תפיסת הממשלה---

ראובן ריבלין: מפליג לעומת מה?

איתי אהרונסון: כאשר בוחנים מה טיב הנכסים והזכויות שהיו למפונים בגוש---

ראובן ריבלין: מפליג לעומת מה?

איתי אהרונסון: אני אומר.

איתי אהרונסון: כאשר בוחנים מה טיב הזכויות והנכסים שהיו למפונים ומה טיב הנכסים והזכויות שהם קיבלו---

ראובן ריבלין: במקום שהם גורשו ממנו.

איתי אהרונסון: על הטרמינולוגיה לא נתווכח, אבל לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: זה טרמינולוגיה?

איתי אהרונסון: לגופו של עניין.

ראובן ריבלין: אני מחר מוציא אותך מהבית שלך, מה אני עושה?

איתי אהרונסון: אצל כולם, אני יכול לומר את זה בביטחון מלא, אצל כולם, כולם קיבלו יותר ממה שהיה להם.

איתי אהרונסון: במבקיעים הפער הוא מאוד מאוד מאוד מאוד גדול.

עמירה דותן: זאת אומרת, אי אפשר---

איציק גבאי: אני מבקש שיחזור בו, כי הוא לא נותן לי את מה שהיה לי.

איציק גבאי: הוא לא נותן לי את מה שהיה לי, הוא לא יכול לבוא ולהשמיץ אותי בצורה כזו.

איתי אהרונסון: אני אגיד לך למה אני רגיש וקשוב לדברים האלה---

איציק גבאי: אתה לא רגיש וזה לא נכון.

איציק גבאי: אתה לא יכול לבוא ולהגיד לי שאתה רגיש, ואתה אומר ש'אתה קיבלת יותר ממה שהיה לך'.

איציק גבאי: אני זרוק כבר שנתיים וחצי ואתה אומר לי ש'היה לך יותר'.

איציק גבאי: עם מה שאתה נותן לי, אני לא יכול להגיע למה שהיה לי.

אהרן חזוט: איתי, אם הייתם הולכים לקו אחד, תאמין לי, היינו כבר מאחורי כל הסיפור הזה ולא היינו פה.

אהרן חזוט: זה שאנחנו וכל אחד לפי משהו אחר---

איציק גבאי: תגיד את האמת.

איציק גבאי: תתעלם מהנקודה הזו, אבל אל תגיד אותה.

איציק גבאי: אתה יודע מה, אתה מסובב את הסכין שהכנסת לי, זה מה שאתה עושה.

איתי אהרונסון: אני אומר עוד פעם מה התכוונתי, בשביל שלא תרגיש ככה.

איציק גבאי: לא הוא אישית, אני לא מדבר, אבל בנוסח הדיבור, זה מה שהוא עושה.

דורון בן שלומי: אני רוצה רק משפט אחד שאמר לנו עזרא סדן, באחת הפגישות, בשביל הטרמינולוגיה.

דורון בן שלומי: אז הוא נתן דוגמה, כשאתה נותן ערך למשהו, מה שווה יותר ומה לא.

דורון בן שלומי: אז הוא אמר, זה כמו התפילין.

דורון בן שלומי: יש לך תפילין, תפילין מונחות.

דורון בן שלומי: בן אדם שמאמין בתפילין, הוא מוכן לשים עליהם 10,000 שקלים.

דורון בן שלומי: בן אדם שלא מאמין בתפילין, הוא אומר, בשביל מה?

דורון בן שלומי: אני אתן 50 שקל בשביל מסורת.

דורון בן שלומי: לא צריך את זה, לא צריך.

דורון בן שלומי: עכשיו מה?

דורון בן שלומי: תבוא תגיד לו, 'תשמע, קיבלת יותר מאשר שווה לך', אבל תלוי בשביל מי.

דורון בן שלומי: בשביל אחד התפילין לא שווים כלום, וכך אתה מסתכל על זה.

דורון בן שלומי: אתה אומר, כמה הבלוקים היו שווים לכם.

דורון בן שלומי: בשבילך כלום, בשבילנו זה החיים.

איתי אהרונסון: אני לא רוצה שאנשים ייצאו פה עם תחושה של סכין שסובבו להם בבטן.

איתי אהרונסון: לא היתה לי כוונה כזו.

דורון בן שלומי: אתה אל תגיד שנתת לנו יותר ממה שהיה לנו.

איתי אהרונסון: אני אבהיר.

איתי אהרונסון: הכאב, דורון, אתה יודע שאני מלווה אתכם מהרגע הראשון, ולפחות אתה מכיר אותי בשביל לדעת שבוודאי אני לא מסובב סכינים.

איתי אהרונסון: מה שהתכוונתי לומר היה אך ורק---

סילבן בזיז: אתה אומר שקיבלנו יותר ממה שמגיע לנו.

סילבן בזיז: זו ההחלטה.

איתי אהרונסון: תגיד לי את זה אחרי שאני אשלים את הדברים.

איתי אהרונסון: בוודאי שהכאב הוא אדיר והחור שנפער זה חור שאני לא רואה איך בכלל אפשר לכסות עליו, לא בנכס כזה ולא בפתרון כזה, אבל כשאני אמרתי את מה שאמרתי, התכוונתי, כאשר בוחנים את הנכס הפיזי, הקרקעי, שניתן, לעומת הנכס הפיזי הקרקעי שהיה, לזה התכוונתי.

איתי אהרונסון: כמובן שלא התכוונתי לחור הגדול ולהקשרים אחרים של הפינוי.

איתי אהרונסון: בעניין הזה אתם יודעים שלבי איתכם ותמיד היה ותמיד יהיה, זה לא קשור בכלל.

אורי אריאל: אני רוצה לשאול שאלה.

אורי אריאל: נניח שאומר מר אליעזר יעקב, ראש הממשלה הבטיח.

אורי אריאל: נניח שזה היה ככה, נניח שאתה גם היית שם ושמעת וזה לא ניתן בכתובים, זה מחייב אתכם היום?

איתי אהרונסון: ביררנו את השאלה הזאת ספציפית.

איתי אהרונסון: אני לראשונה שמעתי 'ראש הממשלה הבטיח', אני מלווה את הטענה הזו של רפיח ים ופאת שדה מיומה הראשון, עוד מלפני הפינוי, ולראשונה שמעתי את הטענה שראש הממשלה הבטיח בדיון האחרון שהיה בוועדה המיוחדת, לפני קצת יותר מ---

אורי אריאל: אני שואל שאלה תיאורטית.

איתי אהרונסון: הלכתי וביררתי, לגופו של עניין, ויש לי תשובה גם לגופו.

איתי אהרונסון: ביררנו את העניין הזה---

עמירה דותן: עם מי?

עמירה דותן: עם המנהל הכללי הקודם, אילן כהן?

איתי אהרונסון: לא עם ראש הממשלה כמובן, גם עם מר אילן כהן וגם עם מי שציינו בתור מי שהיה עד לדבר הזה, דווקא בנו של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מציע לא להיתלות באילנות גבוהים.

ראובן ריבלין: תן לי אדם פשוט, מה מר אילן כהן אומר?

אורי אריאל: אפשר רגע לשמוע תשובה?

עמירה דותן: מר אילן כהן אומר שזה נכון?

אורי אריאל: סליחה, רגע.

אורי אריאל: תתאפקו רגע.

אורי אריאל: אני שואל שאלה בכוונה, שאלה תיאורטית, לא על מבקיעים ולא על רפיח ים.

אורי אריאל: נניח שמר יונתן בשיא, אני אומר אותו, כי הוא היה בסמכות ואפשר לדבר איתו ולשמוע.

אורי אריאל: אני יודע שיש דברים שהוא כתב, אני הבטחתי לכפר דרום משהו.

אורי אריאל: נניח שיש מכתב כזה, אל תענה לי 'ביררתי', נניח, זה מחייב היום?

איתי אהרונסון: בנושא של הבטחה שלטונית, יש את ההיבט של הפסיקה, אבל מעבר לזה בנושא של ההתנתקות אנחנו לא פעם הלכנו לקראת, כאשר היו... ואנחנו מכירים את זה לאחרונה למשל, מי שמכיר את הנושא של החלטת הממשלה בנושא של ה-25% בקרקע חקלאית שבעצם באו ואמרו שזה אזור עדיפות לאומית א', אחרי זה התברר שזה לא אזור עדיפות לאומית א', ותיקנו את זה לאחרונה בהחלטת ממשלה.

איתי אהרונסון: אז כאשר היו מצבים כאלה, הלכנו לקראת וסייענו, גם אם נעשו...

איתי אהרונסון: אבל יש פסיקה בנושא של הבטחה שלטונית והשבתי במישור התיאורטי.

איתי אהרונסון: אני לא בטוח שהפורום הזה עכשיו צריך להיכנס לניתוח משפטי או---

אורי אריאל: אני רוצה לשאול עוד שאלה השלמה.

איתי אהרונסון: עובדתית עניתי, עובדתית ביררנו ולא היה.

ראובן ריבלין: לא היה, פה יש ויכוח על העובדות.

אהרן חזוט: אנחנו אומרים שהיה.

עמירה דותן: בסדר, אנחנו נשאל את מר אילן כהן באופן פורמלי, כוועדה.

אורי אריאל: שאלה משלימה - יש טענה שלהם, אני מתייחס למקרה הזה, אבל זה יכול להיות גם במקומות אחרים, שהיתה הבטחה כזאת.

אורי אריאל: אפשר בין הכול לבין כלום למצוא משהו באמצע?

אורי אריאל: נאמר אתה אומר שאני לא מכיר בזה שהם חקלאים כי זה אומר הכפלה של זה וכולי, אבל אני מבין שהיתה התדיינות, אומר מר אליעזר יעקב שיש מסמכים, אתם בטח ראיתם אותם, אני מתאר לי, אז אנחנו נלך וניתן להם תוספת, לצורך הדוגמה, 30% בגודל המגרש, שמקנה להם ממילא עוד דברים.

אורי אריאל: יכול להיות דבר כזה?

איתי אהרונסון: אם העובדות שנברר יהיו כאלה שבאמת היה פה איזה משהו שאי אפשר להתעלם ממנו, אז צריך לחשוב באמת מה המשמעות וכולי וכולי וכולי.

איתי אהרונסון: אבל ביררנו את העובדות והן חד משמעיות, לא היה.

עמירה דותן: חבר הכנסת אריאל, אני מציעה שאנחנו נפנה, כוועדה, לשלטונוּת הקודמת ונשאל את השאלה ונקבל את התשובה הפורמלית.

עמירה דותן: נפנה למר אילן כהן.

ראובן ריבלין: אילן היה?

אהרן חזוט: היו מר רוסו, אילן, בר גיל.

עמירה דותן: בסדר.

זאב אלקין: אני רוצה לגשת לזה מהקצה השני.

זאב אלקין: הסיפור של פאת שדה ומבקיעים.

זאב אלקין: אתה אמרת שהדברים סוכמו עוד לפני חקיקת החוק.

זאב אלקין: השאלה, סוכמו?

זאב אלקין: זה ברמה של כל החוזים וכל הביצוע, או שחלק גדול מאוד מההתקשרויות של החוזים והביצוע נעשה כבר אחרי חקיקת החוק?

איתי אהרונסון: העקרונות הבסיסיים של ההסדר סוכמו, כולל נייר מפורסם של המנהלת, על עמוד אחד, שכותבת את העקרונות, המנהלה לא חתומה עליו, זה עם לוגו של המנהלה.

איתי אהרונסון: מי שחתום עליו זה המפונים מצד אחד והיישוב הקולט מצד שני.

איתי אהרונסון: אם אני זוכר נכון.

איתי אהרונסון: יכול להיות שאין שם חתימות אז אני נזהר ומסתייג.

איתי אהרונסון: זה נעשה באותו שלב ראשוני של הרבה לפני חקיקת החוק, השלמת החקיקה.

איתי אהרונסון: ההסכם עצמו, אני לא זוכר כרגע את התאריך שלו, אבל הוא נחתם אחרי.

איתי אהרונסון: הסכם מפורט עם כל הפרטים---

זאב אלקין: איך סידרתם את החתימה על ההסכם, למרות החוק הקיים?

זאב אלקין: נזקקתם להחלטה של ועדה מיוחדת או כלי אחר?

איתי אהרונסון: בהליך הרגיל.

איתי אהרונסון: זאת אומרת סעיף 85, ועדה מיוחדת וכולי.

איתי אהרונסון: השאלה היא שאלה של מידתיות בסופו של דבר.

זאב אלקין: לא, אני רק מנסה להבין.

זאב אלקין: זה חלון או צוהר מעניין להבין איך ניתן לפתור בעיות, ולא משנה לי כרגע מה הסיבה.

זאב אלקין: אתם אומרים שהסיבה זה התחייבות שלטונית קיימת, אבל יש חוק, הוא כבר נחקק, ומסיבה כזו או אחרת אתם מחליטים ללכת---

איתי אהרונסון: לא, לא פעלנו בניגוד לחוק.

איתי אהרונסון: השאלה היא שאלה של מידתיות.

זאב אלקין: אני מנסה קודם להבין את המנגנון.

אהרן חזוט: תשאלי אותו מה זה מידתיות.

זאב אלקין: אני מנסה קודם להבין את המנגנון, אחר כך תביא נימוקים להחלטה של המנגנון, אבל מה היה המנגנון לעקוף את החוק במקרה הזה?

איתי אהרונסון: למה לעקוף את החוק?

איתי אהרונסון: אין פה עקיפה של החוק.

זאב אלקין: לא, אבל אתה אומר 'נתנו יותר ממה שהחוק מחייב ובמקרים אחרים אנחנו לא יכולים לתת'.

זאב אלקין: אז אני מנסה---

איתי אהרונסון: לא, אני מעולם לא השתמשתי במלה 'מעבר למה שהחוק מחייב'.

איתי אהרונסון: אני בא ואומר, דברים שהם לא מידתיים ולכן הם בגבול של מה שאותם גבולות שלצורך העניין במקרה הזה היועץ המשפטי לממשלה הוא זה שבסופו של דבר מופקד על שאלות של מידתיות, אבל כאשר אנחנו בוחנים מה הגבול של המידתיות שאנחנו יכולים עד אליו להגיע, באותם תנאים, באותן נסיבות, שם היה הגבול, ולימים הגבול, ככל שהתקדמנו, ככל שלמדנו, הגבול זז.

זאב אלקין: לא, אבל המנגנון.

זאב אלקין: איתי, אתה לא עונה לי.

עמירה דותן: חבר הכנסת אלקין, אנחנו נצטרך לבדוק את הנושא הזה של רפיח ים ושל---

ראובן ריבלין: עורך דין אהרונסון, קודם כל, הוא לא מטשטש שום דבר.

ראובן ריבלין: יש פה בעיה רצינית.

ראובן ריבלין: קודם כל, כל דבר של מידתיות תלוי בעובדות.

ראובן ריבלין: קודם כל צריך לברר את העובדות.

עמירה דותן: נכון מאוד.

ראובן ריבלין: אחרי שאתה מברר את העובדות, אתה מתחיל להתייחס למידתיות לא בנוסחאות בעלמא, אלא בהתאם לנסיבות.

ראובן ריבלין: אין מידתיות אלא בהתאם לנסיבות.

אהרן חזוט: שאלה לעורך דין אהרונסון.

אהרן חזוט: האם אחרי שהוועדה מחליטה החלטה, היא החלטה שאמורה להתבצע על ידי המשרדים, מבחינה משפטית או לא? שאלה כללית.

אהרן חזוט: הוועדה החליטה מה שהחליטה---

איתי אהרונסון: תהיה קונקרטי, חבל על הזמן שנתחיל פה סקירה.

אהרן חזוט: האם אתה על פי חוק.

אהרן חזוט: ..

אהרן חזוט: מנהלת סל"ע קיבלה החלטה---

ראובן ריבלין: אל תגיד ועדה, כי ועדה---

אהרן חזוט: סליחה, מנהלת סל"ע מקבלת החלטה על ידי הוועדות שלה, שאם הולכים לבצע את ההחלטה והיא מגיעה למקום אחר, האם יש מצב שלא מבצעים את ההחלטות של מנהלת סל"ע?

אהרן חזוט: ואם זה, למה קיימת מנהלת סל"ע?

אורי אריאל: אני אפתור לך את הבעיות.

אורי אריאל: יש סקר שמוכיח בעובדות שכ-50% מהחלטות הממשלה לא מתבצעות.

עמירה דותן: לדעתי יותר.

אורי אריאל: 70%.

אורי אריאל: אני פחדתי לטעות, זה היה נשמע לי פנטסטי, 70%, אומר ידידי, יושב ראש הוועדה לביקורת המדינה, אז אני יכול לתאר לעצמי שלא מעיזים ככה להתעלל בסל"ע, אבל נניח 7% מההחלטות לא מבצעים.

איתי אהרונסון: אני לא חושב ש-7% אפילו.

איתי אהרונסון: אני לא מעלה על דעתי, אני לא מצליח להיזכר כרגע---

אורי אריאל: אני גם לא מעלה על דעתי, אבל כשאני אומר את זה, אני מבין שיש, כי אחרת לא הייתי אומר 'אני לא מעלה על דעתי'.

איתי אהרונסון: אולי, אני לא מעיז להגיד שאין, אבל אני גם לא זוכר משהו שיש.

עמירה דותן: חברים, רפיח ים הולך לבדיקה.

עמירה דותן: בתי אריזה?

עמירה דותן: מי רוצה לדבר על בתי אריזה?

אליעזר יעקב: בתי אריזה, לאורך כל הדרך אמרו לנו שלמתחם ניצנים יש חיסרון אחד שלא ניתן לשים את השטחים החקלאיים צמוד לבתים, מ-1001 סיבות.

אליעזר יעקב: קיבלנו על עצמנו את הגזרה הזאת, ביקשנו רק דבר אחד לפחות, שמתחם בתי האריזה יהיה צמוד כמה שיותר קרוב למתחם.

אליעזר יעקב: איתרו לנו שטח, לפחות בהקשר הזה, כבר נערכו עליו דיונים, באזור מתחם סילבר, צומת סילבר, ואז התברר שהעלות שם היא גבוהה מאוד וזהו.

אליעזר יעקב: מאז ועד עתה העסק תקוע.

ראובן ריבלין: האיתור הוא לא ריאלי.

אליעזר יעקב: האיתור הוא לא ריאלי, כי זה עולה הרבה.

ראובן ריבלין: אז אל תגידו 'יש איתור'.

אורי אריאל: אני מציע שבהודעה הזאת נסגור את הישיבה, כי מי שהוא מלך אנגליה, והיות והמנדט עומד לחזור, אז תוכל לחוקק הרבה דברים.

סילבן בזיז: משפט אחד לגבי מר אילן כהן.

סילבן בזיז: שאלת אם זה הוא הבטיח, פה בקטע הזה, מר אילן כהן, היינו בפורום במשרד שלו, של 30 אנשים, שהוא הבטיח לנו---

עמירה דותן: חברים, מר אילן כהן, קיבלנו, יטופל.

עמירה דותן: עורך דין אהרונסון, בנושא של בתי אריזה.

איתי אהרונסון: בתי האריזה – קודם כל מלכתחילה החקלאים חתמו על איזה שהוא הסכם שהם אמורים לקבל את הקרקע החקלאית, 40 דונם, ושם המענה לכל הצרכים שלהם.

איתי אהרונסון: המרחק הוא לא גדול, זה 14 דקות נסיעה, היום, עוד לפני שנפתחו כל הצמתים וכל המחלפים, המרחק הוא 14 דקות נסיעה.

אליעזר יעקב: אבל עברנו את הקטע הזה.

אליעזר יעקב: מנהלת סל"ע הסכימה עם ההגדרה שצריך למצוא פתרון ייחודי.

אליעזר יעקב: השאלה היא עכשיו מה קורה.

עמירה דותן: איפה עומד כרגע הנושא?

עמירה דותן: אתם מחפשים עבורם מקום חלופי?

איתי אהרונסון: 14 דקות נסיעה, הפתרון הוא פתרון בשטח.

איתי אהרונסון: היו כל מיני רעיונות.

איתי אהרונסון: בין ניצנים לבין השטחים החקלאיים בזיקים 14 דקות נסיעה.

איתי אהרונסון: מישהו מדד.

ישראל חדד: תסיע חסה 14 דקות בחוץ, בקיץ.

איתי אהרונסון: הם מבקשים שיעשו להם שטחים לזה, שהם יהיו יותר קרוב.

ראובן ריבלין: אני נסעתי את הדרך הזאת, נסעתי יותר מ-20, לא הרבה יותר, חצי שעה.

איתי אהרונסון: הם מבקשים שטחים.

איתי אהרונסון: נעשה ניסיון לבחון האם יש איזה שהוא פתרון סביר, לא נמצא פתרון סביר.

אהרן חזוט: נמצא, השטחים ליד זה.

אהרן חזוט: ליד סילבר נמצא שטח של 400 דונם.

ראובן ריבלין: מה נמצא?

ראובן ריבלין: זה כמו אבי פרחן.

ראובן ריבלין: איתרו, אבל אם הקרקע היא בעלות בלתי סבירה, הוא לא ייתן לכם את זה.

ראובן ריבלין: אל תשלו את עצמכם.

אהרן חזוט: חבר הכנסת ריבלין, אני רק מנסה להסביר לך את התהליך.

אהרן חזוט: אחרי שהעלינו את הבעיה ואני לא אחזור על כל ההסברים.

אהרן חזוט: איתרו, יש שטח של 500 דונם שם.

אהרן חזוט: כשהלכו לעשות את הבדיקה שם, התברר שהעלויות---

איתי אהרונסון: לא, הקרקע היא לפיתוח.

ראובן ריבלין: מי אוחז את זה עכשיו?

אהרן חזוט: מושב עוצם.

ראובן ריבלין: הוא לא ייתן לך את זה.

אהרן חזוט: לא, הוא מוכן.

אהרן חזוט: במחיר של המדינה, הכול.

אהרן חזוט: הבעיה היא התשתיות.

ראובן ריבלין: גם תשתיות זה כסף.

אהרן חזוט: בסדר, גם כאן אמרנו והסברנו, יש---

ראובן ריבלין: אני בעדכם, אני גם בעד שיעשו לכם תשתיות.

עמירה דותן: מה אמרתם והסברתם?

אהרן חזוט: היתה טענה---

איתי אהרונסון: בדקו את האפשרויות, ראו שזה מגיע לסכומים בלתי סבירים, אבל זה לא כזה הבדל בין---

אהרן חזוט: עורך דין אהרונסון, אחת הטענות, שאני לא יודע אם שמעת אותה, שנאמרה לנו, שאמרו 'חלק מהחקלאים רוצים את זה לנדל"ן', אני אמרתי להם, אתם יודעים מה?

אהרן חזוט: בואו נקבע קריטריונים שזה לא יקרה בקשר לנדל"ן, אבל בואו תלכו לקראת זה.

יעקב אליעזר: הבעיה היא שיושבים חקלאים במנהלת סל"ע, בתוך הייעוץ המשפטי, ומסבירים לחקלאים איך לעבוד.

יעקב אליעזר: אומר להם החקלאי, חבר'ה, אני צריך בית אריזה ליד הבית שלי.

ראובן ריבלין: האם אתם מתכוונים לחתום איתם הסכם על המקום הזה?

אהרן חזוט: אחרי שהדברים יתקדמו.

ראובן ריבלין: אבל הם לא התקדמו, זאת אומרת אין עוד הסכם.

ראובן ריבלין: האם כבר הסכמתם שזה שלכם?

ראובן ריבלין: כפוף למחיר ולמשא ומתן, הסכמתם כבר?

ראובן ריבלין: הם הסכימו?

אהרן חזוט: לקחו לנו את הכסף.

אליעזר יעקב: לא, על כפר סילבר הוא מדבר איתך.

אהרן חזוט: הם לא הסכימו אחרי שגילו ש---

ראובן ריבלין: אז זה לא קיים, אתה לא מבין את זה? נו.

ראובן ריבלין: לא קיים.

ראובן ריבלין: הוא אומר לזיקים, הוא אומר 'אתם תלכו לזיקים'.

ראובן ריבלין: זה מה שהוא אומר, תבינו.

סילבן בזיז: אבל אין לכולם חלקות.

אורי אריאל: אולי אפשר להתפשר על הגולף.

ראובן ריבלין: זה לא רע, איזה גולף שלא יהיה.

זבולון אורלב: חבר הכנסת ריבלין, הישיבה הזאת לא נועדה שהם יעלו בעיה והם יגידו מה התשובה ואנחנו נרשום לפנינו מה היתה השאלה ומה היתה התשובה.

זבולון אורלב: לוועדה יש את שיקול הדעת לומר שהתביעה שלהם היא בלתי סבירה, יש לנו שיקול דעת לומר שהתשובה היא בלתי סבירה.

זבולון אורלב: זה חלק מהתפקיד של הוועדה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז, כבוד יושב ראש הוועדה וגבירתי יושבת ראש ועדת המשנה, אני רק רציתי להמחיש לך את הרשומון.

זבולון אורלב: יש הבדל אם רשמנו לפנינו את הודעות הצדדים, או יש הבדל אם אמרנו שצד אחד צודק וצד שני לא צודק, כי יש לנו כלים נוספים לאחר מכן.

זבולון אורלב: כמו שאתה יודע, כשהגעת למסקנה בדברים מסוימים שהתשובות לא מקובלות עליך, אז הוגשה הצעת חוק.

זבולון אורלב: אני לא אומר שהיא עוברת, אבל הוגשה.

זבולון אורלב: יש בידינו אמצעים נוספים כדי להביא לידי כך שדברים יתבצעו.

זבולון אורלב: אנחנו לא יכולים להסתפק- - -

ראובן ריבלין: אין ספק.

זבולון אורלב: אבל עד הצעת חוק רחוקה הדרך.

זבולון אורלב: אפשר לנסות להשפיע עליהם.

זבולון אורלב: אני מאמין בכל זאת במדינה דמוקרטית הרשות המבצעת בכל זאת מקשיבה לרשות המחוקקת.

זבולון אורלב: יושבים חברי כנסת מסיעות שונות, קואליציה ואופוזיציה, הוא ישמע 'הדבר הזה כן מתקבל על הדעת', 'לא מתקבל על הדעת'.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורלב,אני מבין אותך במאה אחוז ואפילו מסכים איתך ואני מוכן אפילו לחזק אותך.

ראובן ריבלין: אני רק רציתי, הואיל ואנחנו נמצאים פה עם צד שהאמוציות הן לא פחות מהרציונליות, כי הרציונליות הם יודעים שהם לא מבטאים, והאמוציות הן כאלה שהם אומרים 'תשיבו את המצב.

ראובן ריבלין: אצלנו שום דבר הוא לא מעבר לסבירות', ואת הממשלה שעומדת פה מולנו.

ראובן ריבלין: עכשיו מדובר פה על עניין שהממשלה לא חושבת בכלל לתת לכם אותו.

עמירה דותן: לא, זה אחרת.

עמירה דותן: אני שומעת פה דברים אחרים.

עמירה דותן: מה שאני שמעתי שהשטח בעוצם דווקא בסדר, הבעיה היא התשתיות, ולכן העניין הוא לא השטח אלא עלות התשתיות.

עמירה דותן: השאלה כרגע האם אתם יכולים, ברעיון שאמר קודם מר אבי פרחן לגבי נווה ים, לבוא ולומר 'אנחנו רוצים את השטח הזה, אנחנו מוכנים להשקיע גם מצידנו כדי לקדם את העסק הזה' ואם זה המצב אז נראה לי שהתמונה היא אחרת לגמרי.

עמירה דותן: זאת אומרת אם אנחנו יושבים על הגדר ומשהו אחר יטפל בנו, זה מצוין.

יעקב אליעזר: יש כמה דברים שאפשר לעשות בעניין הזה, אבל אנחנו מוכנים להיכנס לדיון בעניין הזה.

יעקב אליעזר: מה שחשוב שבסופו של דבר אדם יידע, אוקיי, הוא ויתר שהשטח העיקרי שלו נמצא רחוק יחסית, אבל לפחות זה---

עמירה דותן: אני רוצה רק לשאול, המדינה מוכנה לחזור חזרה לשטח של עוצם, כאשר התשתיות הן לא על חשבון המדינה?

אהרן חזוט: לא, לא, לא, החלק שמגיע לנו, ייתנו לנו.

אהרן חזוט: החלק האחר, אנחנו נדבר עליו.

עמירה דותן: רגע, לאט לאט.

עמירה דותן: אני לא במשא ומתן.

איתי אהרונסון: אני צריך לחזור ולראות עם הגורמים שמטפלים בזה בשוטף ולברר בדיוק מה הפערים ומה הבעיות, אבל אנחנו תמיד כשבאים אלינו עם בקשה, אנחנו לא דוחים על הסף, אנחנו מקשיבים ובוחנים, ואם זה סביר, אז מתקדמים.

עמירה דותן: יש פה בקשה של ניצנים לפתוח או להמשיך במשא ומתן בנושא של השטחים בעוצם.

עמירה דותן: לא נקרא לזה סילבר, נקרא לזה עוצם, זה נשמע יותר טוב, את השטחים בעוצם, כאשר העלויות תבדקו ביניכם, אבל בואו נעשה את זה בלוח זמנים שאנחנו גם נראה איפה אנחנו עומדים.

עמירה דותן: שבועיים?

זבולון אורלב: ולנסות להגיע לפתרון.

עמירה דותן: כן, זה ברור, ככה התחלנו.

עמירה דותן: שבועיים נראה לכם?

עמירה דותן: אוקיי.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק להוסיף עוד מלה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם קודם כל לנסות ולראות אם אפשר לפתוח מחדש את עוצם.

ראובן ריבלין: אתם כרגע עם הראש בזיקים.

איתי אהרונסון: אנחנו סגרנו את עוצם, אבל יכולים לפתוח---

ראובן ריבלין: אתם מוכנים לפתוח, אבל לגבי זיקים הם אומרים שהדבר הזה הוא בלתי אפשרי בעליל, נכון?

עמירה דותן: זה לא רלוונטי.

איתי אהרונסון: יש לא מעט חקלאים שהפתרון שלהם בזיקים ויש להם בתי אריזה בזיקים וזה בסדר להם בזיקים.

זאב אלקין: אני רציתי לבקש מעורך דין איתי אהרונסון, כשנחזור לזה עוד שבועיים, לעשות---

עמירה דותן: יש פה יושב ראש שלוחש באוזני שאנחנו צריכים לצאת מהחדר.

עמירה דותן: אני רוצה לנצל אותך כדי להגיד לחבר הכנסת ריבלין שאנחנו צריכים להתקדם.

זאב אלקין: עורך דין אהרונסון, תבדקו עוד שני דברים.

זאב אלקין: אתה דיברת כאן על מידתיות, אתם הצעתם להם פתרון נוסף שאומר שהקרקעות באזור אחד ובתי אריזה בזיקים.

זאב אלקין: תבדוק מול---

איתי אהרונסון: לא, בתי אריזה בקרקעות שלהם בזיקים.

זאב אלקין: לא, אבל אתה אומר שיש אנשים שיש להם שטחים חקלאיים בזיקים ויש אנשים שלא.

איתי אהרונסון: לא, אנחנו מדברים רק על חקלאים שרוצים.

איתי אהרונסון: יש חקלאים שלקחו קרקע ורוב החקלאים שמבקשים, שעדיין לא התחילו לעשות חקלאות.

איתי אהרונסון: רוב אלה שמבקשים את הקרקע בעוצם זה כאלה שבכלל לא חזרו לחקלאות עדיין.

איתי אהרונסון: הם אומרים 'אנחנו רוצים את הקרקע החקלאית, רק אם אני אדע שיש לי פתרון כזה או אחר לבית אריזה בעוצם'.

זאב אלקין: ואז מה אתה מציע?

זאב אלקין: אתה מציע לו קרקע חקלאית בזיקים, יחד עם בית אריזה בזיקים, כן?

אליעזר יעקב: הוא לא יכול להציע את זה, כי אין לו.

זאב אלקין: אין לו, זה בדיוק העניין.

אליעזר יעקב: אין מספיק.

זאב אלקין: אני פשוט מנסה להדגים כאן שההצעה שלהם.

זאב אלקין: ..

זאב אלקין: אבל שיעשו את הבדיקה.

זאב אלקין: אחת מהשתיים, או שהם חייבים להציע קרקע חקלאית מספיקה לכולם, או שהם חייבים להראות לנו שמבחינת המקובל באזור הזה, או מה שהיה מקובל בגוש קטיף, מרחק כזה בין קרקע חקלאית לבתי אריזה, זה סביר ומידתי.

זאב אלקין: אני בינתיים לא שומע פה לא אל"ף ולא בי"ת.

עמירה דותן: לא בעניין של גוש קטיף, אלא מה מקובל במדינה, לא בגוש קטיף.

עמירה דותן: חברים, תודה רבה לכם.

עמירה דותן: אנחנו נחזור להמשיך לדון בנושא הזה.

עמירה דותן: יש לנו עוד הרבה נושאים, אז אנחנו נחזור לדון.

עמירה דותן: לא סיימנו.