ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 323, 2007-12-18 09:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב, אנחנו פותחים את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: היתה לנו ישיבה די סוערת בנושא הסייעות והבטחתי שנקיים ישיבה נוספת בנושא.

מיכאל מלכיאור: זה נושא מאד מאד חשוב ויש פה גם עניין של תפיסות עולם, אבל גם עניין של רגישות והעדר טיפול, שהתגלה בפנינו בתחום הזה בישיבה האחרונה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך לטפל בזה ואני מקווה שנוכל להגיע לכמה וכמה סיכומים.

מיכאל מלכיאור: בפעם הקודמת לא שמענו את כל האנשים שישבו מסביב לשולחן, למרות שאנחנו אף פעם לא שומעים את כל האנשים, כי זה בטבע עבודת הכנסת, שמוגבלת בעבודתה הפרלמנטרית לישיבות מוגבלות זמן.

מיכאל מלכיאור: התשנו את חברי הכנסת והם לא הגיעו, אבל אני מייצג אותם והם יקבלו פרוטוקול של כל מה שנאמר פה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את כל הצדדים בצורה ראויה ואולי נוכל להיות לעזר ולפתרון.

מיכאל מלכיאור: אתה רוצה לפתוח?

משה רוטמן: תודה לכבודו.

משה רוטמן: אני רוצה להודות לך על כל הפתיחות, ההבנה וההתגייסות למען הצרכים של ילדים עם צרכים מיוחדים.

משה רוטמן: בני לומד בחינוך משולב בחינוך רגיל, כשהוא מונשם ומשותק באופן מלא ושבועיים לפני הלימודים אמר לי הסייע של בני, שלא די בכך שהוא לא מרוויח שום דבר, אמרו שיקצצו מ-30 שעות ל-34 ולא מדובר על חינוך מיוחד אלא על חינוך רגיל.

משה רוטמן: נכנסתי לנושא והתחלתי לשמוע סיפורים מבית ספר פלגים בקיבוץ הזורע, שיש בו שני ילדים בכיתת קרן אור, כיתה של CP, שחלק מהילדים משולבים במערכת החינוך הרגילה, מקום של חסד, מקום שמחמם את הלב ומערכת החינוך שם בשיא תפארתה.

משה רוטמן: אבא אחד אמר לי שלפני שנה היתה לה סייעת ל-30 שעות וקיצצו לה ל-20 שעות ומסתבר שאת השעות נתנו למישהי שנמצאת בכיתה, אבל הבעיה היא שלשני הילדים יש צרכים שונים לגמרי.

משה רוטמן: זה לא כל כך עובד כי מצד אחד אי אפשר להתנהל כך כי האמהות צריכות לצאת לעבוד ולא יכולות להיות ליד הילדים.

משה רוטמן: התחילו להתקבל כל מיני תלונות מילדים בעמותה, הן כאלה שנמצאים רק בחינוך המיוחד והן כאלה שנמצאים במסגרת של שילוב, גם חינוך מיוחד וגם רגיל, והן מכאלה שנמצאים בחינוך הרגיל בלבד.

משה רוטמן: נזעקתי, כתבתי לכבודו ולכל חברי הכנסת וסיעות שלמות נרתמו לנושא.

משה רוטמן: כינסת ישיבה ב-15 באוקטובר והתמנה נציג מטעם משרד החינוך שיעמוד מולי ואני ארכז את הכל.

משה רוטמן: פניתי לארגונים הגדולים ובאותם מקומות שבהם יש קריאת הצילו, ביקשתי להעביר אליי את החומר ואני ארכז אותו.

משה רוטמן: קיבלנו נתונים על 42 ילדים, שרובם באו מארגון אלו"ט, לצערי, כי שאר הארגונים לא שיתפו פעולה.

משה רוטמן: מתוקף הצטרפותם לוועדת דורנר היה אי נוחות בעניין.

משה רוטמן: בחודשיים האחרונים האיש שהוצב מולי למד את הנושא והראה נכונות גדולה ורצון טוב, אבל כל התשובות שקיבלנו היו תשובות ולא פתרונות, לא נאמר לנו מה אפשר לעשות כדי לעזור.

משה רוטמן: שוב זעקנו ובישיבה הקודמת אמרנו: די עם הדיבורים מכיוון שמצוקת הילדים זועקת עד השמיים ומשפחות נהרסות.

משה רוטמן: יש בעיות מורכבות ואני אתן דוגמה – אחד האבות אומר שיש לו עובדת פיליפינית, אבל אסור לה להיכנס לבית הספר.

משה רוטמן: אם אני רוצה להעסיק סייע טוב, זה אומר שאני צריך להשלים לו את שכרו כי אף אחד לא מוכן לעבוד היום בשכר שמקבלים.

משה רוטמן: החוק קובע היום שאסור לי להשלים לסייע את שכרו מכיסי ואם אני אעשה זאת, אני עובר עבירה.

משה רוטמן: מעמידים אותנו במצב בלתי אפשרי ומצד שני הרשויות מצטדקות ואומרות – אנחנו לא אשמות, משרד החינוך קיצץ.

משה רוטמן: הרשויות שוכחות את ה-30% שהן צריכות לשלם לסייעות ואת הכסף הגדול שהן חוסכות בהסעות של הנכים, שזה באמת הכסף הגדול.

משה רוטמן: כלומר, לכולם יש מערכות שמגינות עליהם, חוץ מאשר לילדים.

מיכאל מלכיאור: איך הרשויות חוסכות את הנסיעות?

משה רוטמן: כי ברגע שההורים לא יכולים להביא אותם באופן מלא להשתתף במסגרת המוסד בהעדר סייעת צמודה, הרשויות לא צריכות לשלם על ההסעה.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שההורים לא מביאים את הילדים בכלל?

משה רוטמן: לחלקם אין בכלל רכב, ואני לא מדבר על אותם אלה, שיש להם רכב ובגלל המכה הכלכלית הם לא יכולים להסיע את הילד שלהם.

משה רוטמן: בתכנית המיוחד היתה תכנית שלא תהיינה סייעות אישיות מתוך רצון לעודד ולקדם את העצמאות של הילדים.

משה רוטמן: במשך שנים לא מימשו את זה למרות שהיתה הוראה של משרד החינוך.

משה רוטמן: משרד החינוך התעקש להפסיק את נושא הסייעות וזה מה שקרה, אין יותר סייעות.

משה רוטמן: אני מדגיש שלא קיצצו רק את הסייעות הצמודות בחינוך המיוחד ונעשו קיצוצים גם בכל סוגי הסייעות, גם בחינוך המשולב.

מיכאל מלכיאור: כמה שעות סייעת קיבל הבן שלך בשנה שעברה?

משה רוטמן: היה לי מקסימום, שגם הוא לא הספיק, 30 שעות, ואסור לי להוסיף כסף לסייעת.

משה רוטמן: השנה הודיעו לי שיהיו לי 24 שעות, אבל הבעיה נפתרה כי מנהל בית הספר שמכיר אותי, אמר לי: תעשה לי טובה, אל תעשה כלום, אני מכיר אותך.

משה רוטמן: היו לי כמה מאבקים למען הצרכים של הילד שלי וכולם רוצים לקבור את הבעיות בשקט.

מיכאל מלכיאור: כלומר, חזרתם ל-30 שעות.

משה רוטמן: נכון, אבל זה לא מספיק.

מיכאל מלכיאור: אם כך, הילד שלך קיבל מה שהיה לו בשנה שעברה.

משה רוטמן: נכון, אבל הקיצוצים נעשו גם בחינוך הרגיל.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין על מה אתה מבסס את זה.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו נתונים ממשרד החינוך וגם אם יש מקרה אחד, זה לא אומר בהכרח שיש קיצוצים בכל המערכת.

משה רוטמן: לא ביססתי את זה על העניין של הבן שלי ולא הכנסתי את השם של בני לרשימה, מאחר ולא רציתי שמישהו יקבל רושם שזה מאבק אישי.

משה רוטמן: אנחנו באים ומבקשים שאותם ילדים, שיש צורך אמיתי לליווי צמוד שלהם, אם הצרכים הם רפואיים, משרד החינוך היה צריך להגיד לפני תחילת השנה שהוא צריך מסמכים מסוימים על מנת להגיש בקשה שלילד תהיה סייעת רפואית.

משה רוטמן: התשובה שקיבלנו לחלק מהפניות שלנו היתה: זאת לא בעיה שלנו, זאת בעיה של משר החינוך.

מיכאל מלכיאור: מי הוא נציג שרת החינוך?

אלון פוטרמן: לעניין הסייעות, כל מה שקשור לחינוך המיוחד עבר אליי כמזכיר ועדת דורנר ויועץ השרה.

מיכאל מלכיאור: יש בעיה בוועדת דורנר ואנשים לא יכולים להופיע בפני הוועדה?

אלון פוטרמן: אין שום בעיה וכל מי שפנה, נענה בחיוב והוזמן לבוא ולקחת חלק בתהליך פתרון הבעיה, כל עוד הוגשו בפנינו שלושה דברים: שם האדם שמבקש לשאת דברים, הנושא שעליו הוא רוצה לדבר ואיך הוא מקשר את הנושא הזה לאחד מחמשת ראשי הפרקים של הוועדה.

אלון פוטרמן: רשימת הנושאים דינמית ותוך חודש אנחנו מסיימים את הנושא הראשון.

אלון פוטרמן: רוב הנושאים שהוצגו במסגרת הפרק הראשון של הוועדה – אפיון תפקוד לקות של תלמיד זכאי חוק חינוך מיוחד – היו נושאים שהתקבלו דרך פניות הציבור.

אלון פוטרמן: התחלנו עם אנשים שאנחנו פנינו אליהם מטעם מזכירות הוועדה, אבל רוב הנושאים שהוצגו הגיעו אלינו דרך פניות הציבור.

מיכאל מלכיאור: מכל הפניות שקיבלת, האם יש פנייה שבה נפתרה הבעיה?

אלון פוטרמן: הוועדה פותרת את הבעיה, לא אני.

מיכאל מלכיאור: השרה הבטיחה שנציג שלה יטפל אישית בכל נושא ונושא.

אלון פוטרמן: בעניין הסייעות.

אלון פוטרמן: רותי תוכל לתת דיווח על מה שקורה.

מיכאל מלכיאור: אני לא שואל את רות.

מיכאל מלכיאור: השרה אמרה שאם יש מישהו שקרה משהו לא בסדר, יהיה לה נציג אישי שיטפל אישית בכל פנייה ופנייה.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, לא את רות, האם מתוך הפניות שקיבלת יש פנייה שנענית לה?

אלון פוטרמן: מכל הפניות שקיבלת היתה פנייה אחת בנושא הסייעות.

אלון פוטרמן: קיבלתי 12 פניות ואני מדבר על ועדת דורנר.

מיכאל מלכיאור: קיבלת בסך הכל 12 פניות?

אלון פוטרמן: דרך ועדת דורנר בנושא הסייעות.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על ועדת דורנר.

מיכאל מלכיאור: זה לא מעניין אותי כרגע.

מיכאל מלכיאור: אמרת שמונית כנציג אישי של השרה, שצריך לטפל בכל פנייה אישית של אדם, שנלקחה ממנו סייעת שהיתה לו בעבר או שלדעתו מגיע לו או שיש לילד שלו צורך בסייעת.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין אם אנחנו ככנסת, ארגון בית חם והמועצה לשלום הילד מקבלים 60, 80 או 100 פניות מאנשים שנפגעו, איך יכול להיות שמשרד החינוך מקבל רק 12 פניות?

מיכאל מלכיאור: אולי חלק מהמכתבים לא מגיעים או טלפונים שלא נענים במשרד שלכם?

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שקיבלתם רק 12 פניות?

אלון פוטרמן: כבוד היושב ראש, אני אומר בחיל ורעדה שמאז שקיבלתי את המינוי להיות מזכיר הוועדה ולפני כשבועיים התקבלה החלטה להעביר את כל מה שקשור לחינוך המיוחד אליי, עיינתי בפניות, שאת חלקן העביר מר משה רוטמן לעוזר של השרה, עליו היא התחייבה בפעם שעברה כשהיא הופיעה כאן בוועדה, ויחד עם האגף לחינוך מיוחד נעשה פילוח של הילדים, שבשמם באים וטוענים שקיצצו להם שעות.

אלון פוטרמן: הזכרתי את רות פן מכיוון שאנחנו עובדים בד בבד לראות מי הם הילדים שנלקחו מהם השעות ואני חושב שהממצאים שלה יהיו מאד מעניינים ויפתרו את הבעיה.

אלון פוטרמן: נוכל לראות את המענה שמשרד החינוך הציע לילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: אני אשמח מאד לשמוע, אבל רק בפנייה שקיבלתי יש 42 ילדים.

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות ששולחים לך רשימה של 42 ילדים ואתה אומר ששמעת בסך הכל על 12?

אלון פוטרמן: אני רוצה שהם יסבירו לך.

מיכאל מלכיאור: למה שהם יסבירו לי?

מיכאל מלכיאור: אתה מטפל בזה.

אלון פוטרמן: יש שלושה מספרים שונים – אנשים מדברים על 42 ילדים.

ניצה ננר: אלינו הגיעו 42 פניות.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר עליכם.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר עם מי שאחראי מטעם השרה.

אלון פוטרמן: אני לא מצליח לראות מה ההבדל אם אנחנו עובדים כמקשה אחת.

מיכאל מלכיאור: היה פה דבר שלדעתי לא נכון היה לעשות.

מיכאל מלכיאור: יש פה כמה נושאים שונים, שאנחנו מערבבים ביניהם וצריך לעשות בהם סדר.

מיכאל מלכיאור: ישנו נושא החינוך המיוחד, שלגביו קיבלנו הסבר שהשנה היתה תוספת תקנים למערכת ומצד שני הסייעות האישיות הומרו בהסדר אחר.

משה רוטמן: זה לא נכון.

מיכאל מלכיאור: נושא שני הוא השילוב בחינוך הרגיל ולזה התייחס אדון רוטמן לגבי הילד שלו.

מיכאל מלכיאור: נושא שלישי הוא סייעות רפואיות, וגם את זה אנחנו רוצים להבין.

מיכאל מלכיאור: נושא רביעי הוא שילוב בין סוגים שונים של סייעת, שלוקחים ילד מחינוך מיוחד וחלק מהזמן הוא נמצא בשילוב ולוקח איתו את אחת הסייעות.

מיכאל מלכיאור: לוקחים סייעת תגבור של אחד הילדים ומעבירים אותה לתגבור של כלל הילדים.

מיכאל מלכיאור: כשמישהו אחר מהכיתה עובר לשילוב הוא לוקח איתו את הסייעת והיא לא נמצאת בשביל ילדים אחרים.

רויטל לן-כהן: הוא פשוט לא יוצא לשילוב.

מיכאל מלכיאור: שמעתי על מקרים שבהם ילד יצא לשילוב ולקח איתו את סייעת התגבור.

רויטל לן-כהן: השנה הם לא יוצאים לשילוב.

רויטל לן-כהן: אני חברה באלו"ט וחברה בהנהלת התת באלו"ט ואני יכולה לומר לך שילדים אוטיסטים בחינוך המיוחד, שהיו צריכים להשתלב במוסדות הרגילים, לא יצאו לשילוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע אותך, אבל כנראה יש ילדים שכן יצאו לשילוב כי קיבלנו תלונות מכיתות שבהן היו סייעת תגבור והסייעת יצאה ולא נמצאת עם הילדים שבהם הם נמצאים בשילוב.

רויטל לן-כהן: זה אותו הדבר.

רויטל לן-כהן: זה רע מאד לכל צד.

מיכאל מלכיאור: כל זה עלה עם השרה.

מיכאל מלכיאור: השרה אמרה שיש דברים שהיא לא יודעת עליהם והיא מבקשת לטפל אישית בכל מקרה ואת זה היה צריך לעשות בתחילת השנה.

מיכאל מלכיאור: היה צריך לפנות לחינוך המיוחד, לשבת עם המשפחות ולהסביר, גם אם הן לא מקבלות את ההסבר.

מיכאל מלכיאור: בבת אחת לקחו משהו שעבור הרבה ילדים והורים זה נראה כמו קו החיים.

מיכאל מלכיאור: לקחו להם, חתכו להם בגרזן.

מיכאל מלכיאור: אמנם אמרו להם שזה על פני מספר שנים, אבל הם לא יודעים את זה.

מיכאל מלכיאור: השרה אמרה שיהיה לה נציג שידבר עם כל אחד ואתה אומר שקיבלת בסך הכל 12 פניות.

אלון פוטרמן: הבנתי את תמונת המצב כפי שאתה מתאר אותה.

אלון פוטרמן: אני חושב שיש מענה שניתן לכל אחד ואחד ולאחר שהשרה היתה כאן בוועדה הוצאו מכתבים לכל המפקחים להיפגש עם המשפחות ועם הילדים בין כתלי בית הספר ולדבר על תהליך הקידום האישי של כל ילד וילד עם מנהל בית הספר, לאור הטיעון שנלקחו מהילד שעות סיוע.

אלון פוטרמן: אנחנו מדברים על מצב שבו צריך פתרון זמני עד הקיץ, עד למסקנות של ועדת דורנר, שיכתיבו מדיניות חדשה למשרד החינוך בנושא הסייעות.

מיכאל מלכיאור: את זה אנחנו לא יודעים.

אלון פוטרמן: אנחנו יודעים שיש פרק שלם שעוסק בדיוק בדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו לא יודעים אם יקרה עם ועדת דורנר מה שקורה עם כל הוועדות של משרד החינוך, יוגשו מסקנות ואף אחד לא יאמץ אותן.

מיכאל מלכיאור: הרי אין הבטחה שמישהו יבצע.

מיכאל מלכיאור: אין תקציב ואף אחד לא יכול להבטיח שהמסקנות של הוועדה אכן ייושמו.

אלון פוטרמן: אני מסכים איתך, אבל אני בכל זאת רוצה להאמין שלוועדה הזאת יהיו שיניים.

מיכאל מלכיאור: למה אתה רוצה להאמין כך?

אלון פוטרמן: מאחר וגם האנשים שיושבים כאן ומעירים הערות ביניים שותפים לדרך.

אלון פוטרמן: גם רויטל שיושבת כאן מדברת בשם עמותה שקיבלה מקום מכובד בוועדה.

אלון פוטרמן: הם חלק מהתהליך הזה.

רויטל לן-כהן: זה לא משנה את הפחד שלנו שהמסקנות האלה לא ייושמו.

מיכאל מלכיאור: ודאי שהם חלק מהתהליך.

אלון פוטרמן: זה לא דבר כל כך מובן מאליו.

אלון פוטרמן: נעשה כאן צעד נכון ולהגיד שאולי זה לא יעבוד, זה אולי מכתיב לנו מציאות.

אלון פוטרמן: אני רוצה להיות עם תקווה ולא להטיל ספק.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא ציניקנים לחינם.

מיכאל מלכיאור: כל הוועדות שעבדו מטעם משרד החינוך, לפחות בכל השנים שאני זוכר, ושהגישו מסקנות רחבות ומקיפות, אין אף אחת מהוועדות הללו שהמסקנות שלה אומצו.

מיכאל מלכיאור: כולן עומדות ומעלות אבק ולכן, המסקנה הנחרצת שלך שאחרי סיום העבודה כל הדברים יושמו, אפשר מצידנו לשים אותה בסימן שאלה.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שלא צריך לשתף פעולה עם הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר נחרצות שהייתי רוצה להיפגש עם הוועדה והייתי רוצה שגם ועדת החינוך תיפגש עם ועדת דורנר.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה דבר ראוי ונכון מאחר ואנחנו מטפלים בסוגיה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני אישית חושב שלא היה נכון להקים את הוועדה הזאת.

מיכאל מלכיאור: יש דברים שמכוח החוק, למשל בחוק השילוב, היו צריכים לעשות.

מיכאל מלכיאור: כולם יודעים שצריך לעשות, משרד החינוך יודע שצריך לעשות והם גם אומרים את זה פה בוועדה, אבל לא עושים את זה כי הממשלה לא רוצה להקצות את התקציב הדרוש לעניין.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה אני לא צריך ועדה.

מיכאל מלכיאור: אני יודע, רות יודעת ואני מניח שגם שרת החינוך יודעת בדיוק מה צריך לעשות, אבל אצל חלק מאלה שעוסקים בנושא הזה יש תחושה שוועדה היא דחייה של מה שצריך לעשות בעוד שנה ולא לתת לילדים.

מיכאל מלכיאור: בינתיים נסכים בינינו שאנחנו מדברים על פתרון לשנה הקרובה.

מיכאל מלכיאור: אני שוב שואל אותך, האם אתה הנציג שאמור אישית לטפל בכל אחד ואחד שיפנה למשרד?

אלון פוטרמן: התשובה היא שכן.

מיכאל מלכיאור: ואתה אומר שקיבלת 12 פניות.

מיכאל מלכיאור: מתוך 12 הפניות, מה היו התשובות שנתת?

אלון פוטרמן: לא נתתי תשובות כי התשובות נעשו במכוון לוועדת דורנר, מלבד פנייה אחת שקיבלתי שלשום ממר משה רוטמן לתת סייעת עד שמשרד הבריאות ייתן את הסייעת הרפואית.

אלון פוטרמן: חוץ מפנייה זאת לא קיבלתי אף פנייה.

משה רוטמן: אני מתנצל, אבל חשוב שתהיה הפרדה מאד ברורה.

משה רוטמן: אתה יושב פה עכשיו לא מטעם ועדת דורנר וכשאני פניתי אליך שגל שופר טיפל בהם.

משה רוטמן: קיבלנו תשובות, לא פתרונות אמת מהמערכת המקצועית במשרד.

משה רוטמן: זאת טענתנו.

אלון פוטרמן: אני נמצא בתפקידי שבועיים, לאחר שהוחלט לאחד את כל תחום החינוך המיוחד לאדם אחד ושלא יהיה מזכיר ועדה שהוא יועץ שרה ועוזר שרה שמטפל בענייני סייעות.

אלון פוטרמן: אני האדם, זאת ההחלטה.

אלון פוטרמן: אני באמת חושב שאין הפרדה.

מיכאל מלכיאור: ועדת דורנר בוחנת את כל התחום וצריכה להמליץ איך נסדר תחום שלם של הרבה מאד ילדים עם צרכים מיוחדים, איך נתקצב וכו'.

אלון פוטרמן: עם זאת, אני חושב שאין הפרדה וכדי להגיע למצב הזה אתה צריך להיות חלק מהתהליך שקורה כאן.

מיכאל מלכיאור: לצורך הדבר קיבלת על עצמך תפקיד אחר.

מיכאל מלכיאור: כמובן שאת המסקנות שלך מהתפקיד הנוסף אתה יכול להעביר לוועדת דורנר, ושהן תהיינה אינפוט למסקנות, אבל פה אתה בכובע אחר לגמרי.

מיכאל מלכיאור: אתה נמצא כאן בכובע של מי שאחראי אישית מטעם השרה לכך שיהיה טיפול ומענה לכל מי שפונה למשרד.

מיכאל מלכיאור: זה יהיה מענה הולם, אישי וטיפול בבעיה האישית.

מיכאל מלכיאור: אתה האדם.

אלון פוטרמן: אני רוצה להציג את המענה שניתן.

מיכאל מלכיאור: לכן אני שואל אותך למי ענית והבנתי ממך שלא ענית לאף אחד.

מיכאל מלכיאור: אתה לא יכול להיות נציג השרה, שמבטיח שיהיה טיפול אישי בכל מקרה ומקרה כי אתה לא נותן טיפול אישי.

אלון פוטרמן: כבוד היושב ראש, אני רוצה לעשות הפרדה בין מענה אישי שאני נותן לבין מענה שמשרד החינוך נותן.

אלון פוטרמן: ברגע שאני יודע שניתן מענה, עושים פילוח ורואים.

אלון פוטרמן: ..

מיכאל מלכיאור: לא מעניין אותי פילוח של הילדים.

אלון פוטרמן: הפילוח הוא בדיוק המענה שניתן.

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: פילוח הוא לא מענה שניתן.

מיכאל מלכיאור: אם יש הבטחה לטפל בבעיה של משפחה שמרגישה שקו החיים נלקח ממנה, התשובה היא לא פילוח.

מיכאל מלכיאור: התשובה צריכה להיות אישית שלך, אלון.

מיכאל מלכיאור: אתה אישית צריך לדבר עם המשפחה וצריך לתת לה מענה, אלא אם כן השרה מחליטה שאתה לא יכול לעשות את זה ומישהו אחר יעשה את זה.

מיכאל מלכיאור: זאת ההבטחה שהיתה והיא, כנראה, לא קוימה.

מיכאל מלכיאור: נשמע את הנציגים ואחר כך נשמע את המשרד.

דפנה אזרזר: אני אמא לילד בן שלוש וחצי עם פיגור קשה, מואכל מגסטרוסטו ונמצא בחינוך המיוחד.

דפנה אזרזר: אלון אמר שהועברה הוראה למפקחות לטפל בנושאים.

דפנה אזרזר: יתרה מכך, יצרתי קשר באופן אישי עם המפקחת מלכה מולכו וקיבלתי ממנה צעקות.

דפנה אזרזר: נאמר לי: מי את בכלל שתדאגי לזה באופן ישיר?

דפנה אזרזר: לא את תגידי לי מה לעשות.

דפנה אזרזר: אמרתי לה שהבן שלי הגיע כבר חמש פעמים לבית החולים כי לא היתה לו השגחה.

דפנה אזרזר: היא אמרה לי: למה את חושבת שזה מעניין אותי?

דפנה אזרזר: זאת תשובה של מפקחת שרוצה לטפל?

מיכאל מלכיאור: זה בדיוק המצב שרצינו למנוע.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שהמפקחת תאמר אחרת, אבל אתה היית צריך לדבר איתה ולשמוע את הסיפור שלה.

מיכאל מלכיאור: אם אתה חושב שיש פה הצדקה, וכך זה נשמע, היית צריך לתת הוראה למפקחת.

אלון פוטרמן: גל שופר לא דיבר איתך לאורך התקופה הזאת?

דפנה אזרזר: לא.

דפנה אזרזר: שוחחתי איתך מיוזמתי בשבוע שעבר ושום דבר לא זז בשטח.

דפנה אזרזר: הבן שלי נמצא בסכנה יום יומית לחייו.

דפנה אזרזר: סגרתי עסק עצמאי כי הבן שלי היה מאושפז חודשיים רצופים ולא יכולתי לטפל בעסק.

דפנה אזרזר: הייתי מפרנסת יחידה כי בעלי צריך להיות עם הילד בגן ולדאוג למה שקורה.

דפנה אזרזר: אם אני שואלת את הסייעת שלו מה את עושה אם יוצא לו הגסטרוסטו מהמקום – הוא תלש את זה כבר חמש פעמים – היא עונה לי: אני באמת לא יודעת מה לעשות ולמי להתקשר.

דפנה אזרזר: איך אני יכולה להיות שקטה?

דפנה אזרזר: איך בעלי יכול להיות שקט?

דפנה אזרזר: מעבר לכל הנושא הכספי זה הורס משפחות, זה פוגע בנו נפשית וזה פוגע בנו כלכלית לכל אורך הדרך.

דפנה אזרזר: אני, ביוזמתי האישית, פניתי למנהלת מתיה בשבוע שעבר וזימנתי איתה פגישה דחופה.

דפנה אזרזר: נפגשתי עם סגנית המנהלת דליה צפניה ונאמר לי שבכלל לא הוגשה בקשה לסייעת לבן שלי מכיוון שהיא קיבלה הוראה לא לעשות את זה.

דפנה אזרזר: היא אמרה לי: את בכלל לא צריכה סייעת אישית, את צריכה סייעת רפואית אישית כי הבן שלך נמצא בסכנה יום יום.

מיכאל מלכיאור: אלון, איך אתה מטפל במקרה הזה?

אלון פוטרמן: ברשותך, אני מבקש קודם כל לשמוע את רותי.

מיכאל מלכיאור: לא, אתה הנציג.

אלון פוטרמן: אין לי דרך לתת לה תשובה עד שאני לא לומד את הנושא יחד עם רותי, ואנחנו נמצאים בשלבים של למידה.

אלון פוטרמן: על פי בקשת השרה להיפגש עם משפחות אנחנו נצא היום ונמשיך לקיים שיח בינינו עם תאריך שבו אנחנו נפגשים עם כל משפחה כדי לראות מה ניתן לעשות.

משה רוטמן: התחושה היא של שיח, אבל כבר יש שיחים ויערות והבעיות לא נפתרות.

דפנה אזרזר: ברגע שנאמר לי שזאת סייעת רפואית, שאלתי מתי תגיע סייעת רפואית לגן?

דפנה אזרזר: נאמר לי: זה תהליך ארוך.

דפנה אזרזר: מה בינתיים?

דפנה אזרזר: משה פנה אליך וביקש ממך לטפל בנושא של הבן שלי, מה עושים בינתיים, אבל לא נמצא פתרון.

מיכאל מלכיאור: רות, מה את אומרת?

רות פן: כפי שנאמר בישיבה הקודמת, הפניות הן מסוגים שונים.

רות פן: אני רוצה להתחיל דווקא מהעניין הרפואי.

מיכאל מלכיאור: כמו הדוגמה שלפנינו, שכנראה מחוברת – גם עניין רפואי וגם עניין פדגוגי.

דפנה אזרזר: זה לא סותר לפי החוק.

משה רוטמן: רשאי אדם אחד למלא את שני התפקידים ולקבל שכר כפול ממשרד החינוך וממשרד הבריאות.

משה רוטמן: זה על פי פסיקת בית המשפט המחוזי בבאר-שבע.

רות פן: ילדים שקיבלו שילוב מקבלים אותה מכסה של שילוב כפי שהם קיבלו בשנה שעברה.

רות פן: מצאנו חמישה ילדים כאלה וקצת קשה לי להבין כי זאת אותה מכסה ולא קרה שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אולי יש יותר ילדים עם צורך השנה מכפי שהיה בשנה שעברה.

רות פן: אם לא משתנה כלום על פי הדיווח שאנחנו מקבלים, רמת הסיוע שהילד מקבל בנוסף לתכנית הלימודים שהוא מקבל, זאת הרמה שמספקת את הילד.

רות פן: יכול להיות שהורים רוצים יותר, אבל מבחינת הצוות החינוכי, מה שהוא מקבל זה מספיק.

רות פן: מדובר בחמישה ילדים מתוך הרשימה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שיש תוספת ילדים כל שנה.

רות פן: אני מתייחסת ל-42 הפניות שלמדתי אותן.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו לא מדברים רק על הרשימה הזאת.

רות פן: אני רוצה להתייחס לקבוצות – יש 6 ילדים שמקבלים עדיין בטווח התפקוד שלהם, פחות מהשנה שעברה אבל בטווח התפקוד.

רות פן: רמה ד, למשל, בין 24 ל-30 מקבל עדיין בתוך הטווח הזה.

יהודית גידלי: זאת אומרת שבשנה שעברה הוא קיבל 30 שעות והשנה הוא מקבל 24.

רויטל לן-כהן: אבל 6 שעות הן יום לימודים שלם.

רויטל לן-כהן: לך זה שש שעות ולי זה יום בגן.

רות פן: אני יודעת.

רות פן: יש 3 ילדים שבכלל לא קיבלו בשנה שעברה ולכן אין שום דרישה מהצוות החינוכי לתת להם.

רות פן: פתאום יש דרישה, אבל בעצם לא צריך לתת להם מבחינה חינוכית.

מיכאל מלכיאור: זה שהם לא קיבלו בשנה שעברה לא אומר אוטומטית שהם לא צריכים לקבל השנה.

רות פן: מבחינת הצוות החינוכי אין סיבה לתת.

רות פן: יש ילד שאמא שלו בכלל לא התלוננה.

רות פן: אנחנו יודעים שעמותת אלו"ט שלחה טפסים להורים כדי שימלאו נתונים על סיוע, מתוך צרכים של סקר וגם כדי להראות את זה אחר כך לוועדת דורנר.

רות פן: האמא מילאה את הטופס וכאשר פנתה אליה המפקחת לאור בקשה שלנו להיפגש, האמא אמרה שהיא לא התלוננה, היא מרוצה והיא מבקשת להסיר את השם של בנה.

רות פן: יש שני ילדים שלגבי אחד מהם בכלל לא פנו ואחד לא זכאי כי הוא עדיין לא בן שלוש, הוא לומד בגן פרטי ואי אפשר לתת לו מבחינה טכנית.

רות פן: אמא אחת מעמותת אלו"ט שמילאה את הטופס התכוונה בכלל לסייעת מהרווחה, וביקשה להוריד את שמה.

רות פן: יש שני ילדים שבכלל לא מוכרים לנו.

רות פן: יש שני ילדים נוספים שהרשות המקומית אמרה שברגע שתסתיים השביתה בבתי הספר העל יסודיים הם ייתנו סייעת כי הם יודעים שהם צריכים לקבל סייעת.

מיכאל מלכיאור: מה זה ילדים שלא מוכרים לכם?

רות פן: הם לא לומדים בשום מקום במערכת, שאנחנו יכולים לזהות אותם.

מיכאל מלכיאור: הילדים קיימים?

רות פן: או שהם בני פחות משלוש ויכול להיות שהם נמצאים במערכת פרטית.

מיכאל מלכיאור: מה זה יכול להיות?

מיכאל מלכיאור: או שהילדים קיימים או שהם לא קיימים.

רות פן: הם לא נמצאים במערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: כל ילד נמצא במערכת החינוך.

ניצה ננר: לא.

ניצה ננר: אם הוא לא נמצא במוסד שהמשרד מכיר בו, הוא לא במערכת.

רויטל לן-כהן: הילד שלי היה בן שלוש בגן מוכר שאינו רשמי ובכל זאת לא רציתם לתת לו שירותי שילוב.

מיכאל מלכיאור: אפשר לחזור לאותה משפחה ולשאול.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין מה זה ילד שהמערכת לא מכירה.

מיכאל מלכיאור: אפשר היה לשאול והוא היה נכנס לאחת הקטגוריות, אבל אם לא שואלים...

מיכאל מלכיאור: אפשר לברר ואולי הוא בן פחות משלוש.

מיכאל מלכיאור: אולי יש טעות במערכת.

מיכאל מלכיאור: אפשר לברר את זה ולא לומר שהילד לא מוכר.

רות פן: יש שמונה ילדים שלומדים בחינוך מיוחד ולא קיבלו מעולם סייעת אישית, אבל ההורים מבקשים למרות שיש תגבור בכיתה.

רות פן: חמישה ילדים שהיתה להם סייעת אישית בשנה שעברה ובמקומה נמצאת היום סייעת תגבור.

רות פן: דיברתי עם אחת המפקחות על ילד והיא אמרה שמתחילת השנה הם היו בקשר עם ההורים, דיברו עם ההורים, ההורים רגועים והם מבקשים להסיר את שמם.

רות פן: חלק מהמפקחים קבעו פגישות עם ההורים, הם דיברו והדברים לובנו.

רות פן: אני מדברת על ילדים שנשארו, הילדים שגם הפיקוח וגם מוסדות החינוך חשבו שצריך להיות קשר עם ההורים.

רות פן: חלקם אומרים שהם מדברים עם ההורים באופן שוטף כל הזמן ולא חיכו לנו כדי שנגיד להם שהם צריכים לדבר.

רות פן: חלקם כבר קבעו פגישה וייפגשו איתם, חלקם ייפגשו והנושא לובן, חלקם לא ידעו בכלל על הפניות וגם המנהלים לא ידעו על פניות.

מיכאל מלכיאור: סיכמנו שהמערכת תפנה לכל אחד מה-136 ילדים.

רות פן: חלקם לא ידעו על הפניות.

רות פן: שיקול הדעת גם של המנהל הוא שאם הילד מטופל ואנחנו בקשר כל הזמן עם ההורים, לא מגיעה תלונה ומדברים איתם על ההתפתחות של הילד, מה בדיוק צריך לעשות?

רות פן: יש כינוס של כל המנהלים עם השירות הפסיכולוגי כדי לתת למנהלים את הכלים היותר מקצועיים איך להיפגש עם ההורים כדי שהפגישות האלה ייעשו טוב יותר.

רות פן: כך גם המנהלים ירגישו יותר בטוחים בשיח עם ההורים כי זה לא פשוט.

רות פן: אנחנו רוצים לקבוע מדיניות.

רות פן: אנחנו נמצאים במצב שבו יש לנו פריבילגיה ללמוד מטעויות שנעשו במקומות אחרים בעולם.

רות פן: אחת המדינות שאנחנו קוראים הרבה מאד פרסומים ומחקרים שלה היא ארצות הברית, שיש לה נסיון מאד גדול בתחום החינוך המיוחד, השילוב, הסיוע וכו'.

רות פן: היתה תקופה שבה מספר הסייעות בארצות הברית שולש, לאחר פניות של הורים ודרישות של הורים.

רות פן: אנחנו יושבים כאן היום ואנחנו יודעים שהדברים האלה היו קיימים גם בארצות אחרות.

רות פן: מספר הסייעות במערכות החינוך הרגיל והמיוחד גדל בצורה מאד רצינית והתחילו ללוות במחקר מה קורה עם הסיוע שנותנים לילדים לעומת טיפול עם אנשי מקצוע אחרים.

רות פן: בארצות הברית יש מקומות שבהם החליטו שהסייעות צריכות להיות בעלות הכשרה עם תעודה.

רות פן: זה תלוי במדינה ומה היא מחליטה בקשר לחוקי ההעסקה של הסייעת.

רות פן: למרות שיש מקומות שבהם יש תעודה לסייעת, היא לומדת ועוברת הכשרה, ולמרות שיש מקומות שבהם אין תעודה, גילו שעם כל הרצון הטוב מאד של כל הסייעות – אני מכירה את האנשים, אנשים עם לב נפלא ורצון אדיר לעזור לילדים – מצאו שיש השפעה לא חיובית על התפתחות הילדים בכל התחומים כשהם מטופלים על ידי סייעות.

רות פן: אלה מחקרים שרצים בשנים האחרונות בארצות הברית ועכשיו אנחנו מנסים לראות איך אנחנו מתקנים את הנזק שנעשה אחרי שנתנו כל כך הרבה סייעות למערכות.

רות פן: אנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו קוראים את המחקרים האלה, יודעים מה קורה, לומדים מהנסיון הזה ומנסים לבנות את המערכת החינוכית של החינוך המיוחד כך, שנוכל למנוע את מה שהעולם המערבי כבר יודע.

מיכאל מלכיאור: כל המחקר בעולם המערבי מראה את אותו הדבר?

רות פן: כן.

רויטל לן-כהן: מאד הייתי שמחה לקבל את המחקרים שלך כי המחקרים שלי מארצות הברית מראים משהו אחר.

מיכאל מלכיאור: הבנו את הרעיון הכללי גם בישיבה האחרונה.

מיכאל מלכיאור: את שומעת פה על מקרה, שצריך כנראה סייעת רפואית.

מיכאל מלכיאור: מה קורה?

רות פן: אמרתי בפעם הקודמת שזה נושא שמאד כואב, גם לנו.

רות פן: פנינו למשרד הבריאות בנושא הזה מספר פעמים ומנכ"ל משרד הבריאות החליט שהוא מקים ועדה משותפת למשרד החינוך לבדוק את זה, כי התקציב הוא שלו, לא שלנו.

רות פן: התקציב שלו כנראה קטן לכל המקרים האלה והוא רוצה למצוא נתיב דרך חוק בריאות ממלכתי לטפל בכל המקרים האלה.

דפנה אזרזר: צריך שלבן שלי שוב יקרה משהו?

רות פן: אם הוא נמצא בגן של חינוך מיוחד, יש שם אחיות רפואיות.

דפנה אזרזר: הוא מקבל אחות רק שעתיים ביום, שבהן היא מאכילה אותו.

דפנה אזרזר: מה קורה בשאר הזמן?

רות פן: ביתר הזמן הוא מטופל על ידי הצוות.

דפנה אזרזר: הוא לא יכול להיות מטופל על ידי הצוות כי יש עוד שבעה ילדים.

דפנה אזרזר: איך הוא תלש כבר חמש פעמים את הגסטרו?

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה היה לו?

דפנה אזרזר: כן.

מיכאל מלכיאור: אני מכבד את השקפת העולם, שכנראה באה לידי ביטוי במחקרים, הבנתי שזאת הגישה שלכם ואני לא מתווכח איתה כרגע, אבל לא יכול להיות שלוקחים לילד כזה את הסייעת שלו.

מיכאל מלכיאור: את שומעת שכבר חמש פעמים הוא היה בבית חולים בגלל שהוא הוציא את הגסטרו.

דפנה אזרזר: יש פה מכתב מהרופא שלו, שאומר שזאת סכנת חיים לקחת לו את הסייעת.

דפנה אזרזר: זה מכתב מהכירורג שניתח אותו.

רות פן: הסייעת שנמצאת שם בכיתה תשמור עליו באופן צמוד.

קריאות: ומה עם האחרים?

רות פן: מדובר באותו מספר שעות.

רות פן: זה לא ששינינו את מספר השעות בבית הספר או בגן.

דפנה אזרזר: זה תפקיד שונה.

רות פן: הגננת או המנהלת או המורה צריכה לומר שהתפקיד של הסייעת הזה הוא לשבת קרוב לילד הזה ולשמור עליו עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא קורה.

רויטל לן-כהן: אבל אם היא תעשה את זה, היא תחטא לילדים אחרים.

רות פן: אני לא יודעת אם היא לא עושה.

דפנה אזרזר: היא לא עושה.

מיכאל מלכיאור: היתה סייעת בשנה שעברה והשנה אין.

רות פן: אנחנו לא יודעים אם בשנה שעברה, כשהיתה סייעת, הוא לא תלש את הגסטרו.

רות פן: אנחנו מקבלים תיאור מבית ספר אחר, על ילד שרוצים בשבילו סייעת צמודה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על בית ספר אחר.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על הילד הזה.

רות פן: הדברים האלה קורים גם כשיש אדם צמוד.

מיכאל מלכיאור: את זה אני מקבל, אבל האדם הצמוד לא קיים יותר.

רות פן: הוא קיים בכיתה והוא מקבל את ההנחייה לעשות את מה שהוא צריך לעשות עם הילד הזה.

רוני גינת: זה לא פרקטי.

רוני גינת: במציאות זה לא עובד.

רוני גינת: אם תהיי שם גם את תיווכחי שזה לא עובד.

רוני גינת: זה לא הגיוני.

רוני גינת: זה תיאוריה שלא עובדת.

מיכאל מלכיאור: מה הסיפור הזה להקים ועדה משותפת עכשיו?

מיכאל מלכיאור: איזה מין דבר זה?

רות פן: זה מתקציב של משרד הבריאות והם טוענים שזה לא מתוקף חוק, שזה תקציב תלוי ועומד והם רוצים להכפיף את זה לחוק בריאות ממלכתי.

רות פן: הם ביקשו שעירית ליבנה תשב בוועדה הזאת.

מיכאל מלכיאור: צריך לפתור את הבעיה הזה כי הסייעות הרפואיות הן חלק מהמערך.

רויטל לן-כהן: אני מודה לכבודו על הזמן שהוא נתן לנו תוך שבוע, לשבת שוב על העניין החשוב הזה.

רויטל לן-כהן: עם זאת, כשעושים את זה בזמן כל כך קצר וההודעה ניתנה רק אתמול לאלו"ט, הרבה הורים לא יכלו להגיע לדיון הזה, שבבסיס שלו חייב להיות עם הורים.

רויטל לן-כהן: הרבה הורים לא הצליחו להגיע גם כי הם לא ידעו וגם כי בזמן הקצר שניתן להם מאתמול להיום הם לא הצליחו להגיע.

יהודית גידלי: קבענו את הוועדה שלשום.

רוני גינת: אנחנו קיבלנו את ההודעה אתמול ולא כל אחד יכול היה לבוא כי לא נתנו לנו מספיק אישורים.

מיכאל מלכיאור: את צודקת, אבל יש לנו לחץ גדול מאד על נושאים ובקשות רבות על כל ישיבה.

מיכאל מלכיאור: לא רציתי לדחות את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: היתה לי אפשרות לדחות את הישיבה בכמה שבועות, אבל הרגשתי שהעניין דחוף מדי.

מיכאל מלכיאור: זה נכון, יש לזה מחיר ואנחנו מודעים לזה במיוחד שמדובר בהורים שצריכים לקחת חופש מהעבודה.

רויטל לן-כהן: חלק מאיתנו לא עובדים כבר זמן רב בגלל הבעיות שלנו.

רויטל לן-כהן: לגופו של עניין, אני רוצה לספר לך משהו שקרה מייד אחרי שהסתיים הדיון בשבוע שעבר.

רויטל לן-כהן: ישבה פה נציגת הרשויות המקומיות, שאינני זוכרת את שמה, ואחת מההורות שישבה פה סיפרה שאחת הסייעות היא ספרית והיא לא יודעת לעבוד עם הילד כי ילדים עם אוטיזם הם בעלי לקות מורכבת וצריך לדעת להתמודד איתם.

רויטל לן-כהן: יצאנו מפה והגב' פנתה לאותה אימא ואמרה לה, ואני מצטטת: "אני לא פוסלת ספרית רק כי היא ספרית, יש לה זכות להתקיים".

רויטל לן-כהן: אני לא מבינה את זה.

רויטל לן-כהן: אולי ניתן לה לחנך כיתה או להכין ילדים לבגרות במתמטיקה 5 יחידות?

רויטל לן-כהן: למה עם הילדים שלנו זה בסדר לעבוד כשהיא לא יודעת שום דבר?

רויטל לן-כהן: אני רוצה להגיד באופן ברור – הילדים שלנו הם לא ברירת מחדל.

רויטל לן-כהן: ספרית, עם כל הכבוד, יכולה למצוא לה עבודה שמתאימה לה.

רויטל לן-כהן: לילדים שלנו היא לא מתאימה.

רויטל לן-כהן: זה שאין קריטריונים זה דבר אחד, אבל זה שלא מפעילים שיקול דעת זה דבר אחר.

רויטל לן-כהן: צריך לקבוע קריטריונים וסייעות צריכות להיות אנשים מקצועיים.

רויטל לן-כהן: זה לא קיים, אבל זה עדיין לא אומר שצריך לזלזל כך בילדים שלנו.

רויטל לן-כהן: קראתי את מה שכתב יובל וגם מתוך ההיכרות שלי אני רוצה לומר כך – יש גישה במשרד החינוך כאילו עצמאות היא ה-מטרה המוצהרת של השילוב.

רויטל לן-כהן: סליחה, אם העצמאות היתה מטרה מוצהרת הייתם קוראים לזה פרק העצמאות, אבל זה פרק השילוב.

רויטל לן-כהן: המטרה המוצהרת של שילוב היא שילוב, לתת לילדים האלה להתקיים בכבוד בחברה.

רויטל לן-כהן: כשקובעים עצמאות כיעד מרכזי, אומרים שאם הילד יהיה כל הזמן עם סייעת הוא לא יוכל להשתלב.

רויטל לן-כהן: אם המטרה היא עצמאות, משנה לשנה צריך להפחית את היעד.

רויטל לן-כהן: הנכות שלנו היא בלתי נראית ולכן קצת קשה לתפוס אותה, ואני אקביל את זה לנכויות נראות.

רויטל לן-כהן: זה כמו להגיד למישהו משותק בכסא גלגלים – אם אתה לא מסוגל לצאת מהבית בלי כסא גלגלים, שב בבית.

רויטל לן-כהן: או לחילופין לומר לו – אתה כבר שנה עם סייע בגן?

רויטל לן-כהן: בשנה הבאה יהיה לך קצת פחות.

רויטל לן-כהן: תסתדר.

רויטל לן-כהן: הסייע שלך הוא כסא הגלגלים ובשנה הבאה אתה מקבל את כסא הגלגלים ליום אחד פחות.

רויטל לן-כהן: לא ניתן לך 30 שעות כסא גלגלים אלא רק 24 ונראה איך אתה מסתדר.

רויטל לן-כהן: הילד שלי נכה ומכל הילדים שאני שומעת עליהם פה הוא הכי פחות בעייתי.

רויטל לן-כהן: הוא לא עם בעיות רפואיות, הוא אספרגר עם תפקוד גבוה ורמת משכל גבוהה.

רויטל לן-כהן: הוא לא מבין כלום מהתהליכים החבריים שקורים בגן.

רויטל לן-כהן: זה לא משנה אם הסייעת נמצאת בין 8 ל-9 או בין 11 ל-12.

רויטל לן-כהן: אם היא לא תהיה שם מרגע שהוא נכנס לגן עד הרגע שהוא יוצא מהגן, הוא לא יבין מה רוצים ממנו.

רויטל לן-כהן: מדובר על ילד עם מנת משכל מאד גבוהה, אבל זה לא משנה כמה הוא חכם אם הוא לא מבין מה רוצים ממנו.

רויטל לן-כהן: הוא לא מבין היום והוא לא יבין בכיתה י"ב.

רויטל לן-כהן: אם כך, בי"ב לא ניתן לו סייעת כי הוא עם סייעת כבר 14 שנות לימוד?

רויטל לן-כהן: אני לא מבינה את הגישה הזאת בכלל.

רויטל לן-כהן: הבן שלי עובד לפי תכנית שמורה לחינוך מיוחד בארצות הברית מלמדת אותי.

רויטל לן-כהן: פניתי אליה והיא מלמדת בבית ספר שעושה FULL INCLUSION.

רויטל לן-כהן: פה קוראים לזה שילוב, אינטגרציה.

רויטל לן-כהן: שם זה INCLUSION, הכלה.

רויטל לן-כהן: הכלה, INCLUSION, היא לא להביא את הילד עם סייעת לכיתה כדי להתאים את הילד לכיתה.

רויטל לן-כהן: מערכת החינוך בארצות הברית התאימה את מערכת החינוך לילדים עם צרכים מיוחדים.

רויטל לן-כהן: נקודה.

רויטל לן-כהן: זה כתוב בצורה מפורשת בחוברת, שאני יכולה לתת לך.

רויטל לן-כהן: זה לא כך רק במדינת קליפורניה, שממנה אני לומדת, אלא בהרבה מדינות אחרות.

רויטל לן-כהן: ה- INCLUSION שלהם היא שינוי מערכת החינוך, התאמת המוסד הלימודי.

רויטל לן-כהן: זה אומר שהמורה מבינה בחינוך מיוחד, הסייעות מבינות בחינוך מיוחד והכיתות לא עם 40 ילדים בכיתה.

רויטל לן-כהן: במדינה שלנו יש 40 ילדים בכיתה, מורה שלא מבינה בחינוך מיוחד וגם המורות בחינוך מיוחד לא לומדות על אוטיזם.

רויטל לן-כהן: הן לא מבינות בזה ולא יכולות לעזור לילד שלי.

רויטל לן-כהן: במצב הזה אין לנו אלא להיעזר בסייעות.

רויטל לן-כהן: עד שמערכת החינוך לא תשתנה, זה המצב.

רויטל לן-כהן: זה לא שבארצות הברית אמרו שסייעות אישיות זה רע, אלא שיש יותר טוב מסייעות אישיות – אנחנו נתאים את כל מערכת החינוך כי בזה אנחנו תורמים גם תרומה גדולה מאד לילדים הרגילים, שלומדים לשלב בתוכם ילדים חריגים.

רויטל לן-כהן: זה אומר שבתור מבוגרים החברה שלנו תהיה חברה יותר סובלנית, יותר נעימה ויותר טובה.

רויטל לן-כהן: לא סתם יש במדינה שלנו יותר תאונות דרכים מכל מדינה אחרת.

רויטל לן-כהן: זה רק בגלל שאנחנו לא סובלניים.

רויטל לן-כהן: אם אנחנו נמשיך לעשות סגרגציה לילדים שלנו כי המדיניות הפדגוגית שלכם אומרת שסייעת היא דבר רע, זה רע לא רק לילדים שלנו אלא לכל מדינת ישראל.

רויטל לן-כהן: אני לא מבינה איך את יושבת פה, ואני מצטערת שאני עושה את זה באופן אישי, ואומרת שסייעת לילד זה דבר רע, שמונע ממנו עצמאות.

רויטל לן-כהן: אחר כך את יושבת בוועדת דורנר ואומרת שסייעת זה דבר נפלא.

רויטל לן-כהן: אני לא מבינה את זה.

רויטל לן-כהן: ניגשתי לרחל שוקן, שמפקחת על החינוך המיוחד בתל-אביב לפני חג החנוכה.

רויטל לן-כהן: אמרתי לה שהחג מתקרב ואתם, משרד החינוך, מעביר משכורת ל-365 יום.

רויטל לן-כהן: אני רוצה את הסייעת של הילד שלי גם בחג.

רויטל לן-כהן: יש לו תכנית מובנית ואני לא יכולה להפסיק את התכנית שלו לשבוע.

רויטל לן-כהן: אני לא עובדת בגללו, אני יושבת בבית, אבל מה הייתי עושה אם הייתי צריכה לצאת לעבודה.

רויטל לן-כהן: לילד שלי יש תכנית, הוא עובד לפי התכנית ואי אפשר להפסיק לו את התכנית לשבוע.

רויטל לן-כהן: לצערי, כל מה שאמרתי לא עניין אותה.

רויטל לן-כהן: התקשרתי לעירייה ואמרו לי שלא יכולים לתת.

רויטל לן-כהן: אם הייתי נותנת את זה באופן פרטי זה היה עולה לי 1,000 שקל, אבל אין לי את הסכום הזה.

רויטל לן-כהן: אני לא עובדת.

רויטל לן-כהן: פניתי למשרד החינוך, החזירו אותי לעירייה ומהעירייה למשרד החינוך.

רויטל לן-כהן: כל החופש הילד שלי היה בבית, איתי והכסף עובר לשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את תגובת נציג השלטון המקומי כי זה עלה גם בפעם שעברה וזה דבר חמור.

מיכאל מלכיאור: העיריות קיבלו כסף ממשרד החינוך אבל הן שמו את הכסף בקופה ולא נתנו לילדים את הסייעות.

פיני קבלו: בדרך כלל זה נכנס לכספי חינוך ואנחנו יודעים שיש עליהם חוק, שלא ניתן לעשות בהם שום שימוש אלא רק למטרות חינוך.

פיני קבלו: אם יש תלונות במקומות מסוימים...

רויטל לן-כהן: בכל הארץ.

פיני קבלו: מי שיעשה בכספי חינוך שימוש למטרות אחרות, הענישה מאד חמורה כלפי ראש הרשות.

רויטל לן-כהן: אני אומרת לך שבשום מקום בארץ אף ילד שנמצא בחינוך המיוחד והולך לשילוב בחינוך הרגיל לא קיבל סייעת.

רויטל לן-כהן: אין אף ילד כזה.

רויטל לן-כהן: אפס.

פיני קבלו: ובמשרד החינוך העבירו את התקציב?

רויטל לן-כהן: יהודה כץ ממשרד החינוך אמר לי: אנחנו מעבירים לכל יום בשנה.

מיכאל מלכיאור: זה לא קשור רק לחנוכה.

רות פן: סייעות לא עובדות בבית אלא רק במוסד חינוכי.

רויטל לן-כהן: לא רוצה שיעבדו בבית.

רויטל לן-כהן: יש ספריה, יש מתנ"ס ויש אלף ואחד מקומות.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק זה.

מיכאל מלכיאור: אתם מעבירים את הכסף ושאלתי אתכם גם בפעם שעברה איך אתם לא עושים פיקוח על הכסף שאתם מעבירים.

מיכאל מלכיאור: לא היתה לכם תשובה בפעם שעברה והבנתי את זה, אבל הפעם היתה צריכה להיות לכם תשובה לזה.

רות פן: גם לחשבות אין תשובה.

רות פן: שאלנו והם אומרים שהרשות המקומית צריכה לתת את זה.

מיכאל מלכיאור: לא יכול להיות שהחשבות מעבירה כסף וזה סתם בזבוז כספי ציבור.

מיכאל מלכיאור: אני כבר לא מדבר עכשיו על הילדים.

מיכאל מלכיאור: אתם מעבירים כסף אבל הוא לא מגיע לילדים.

פיני קבלו: אני מוכן לעשות בדיקה בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: זאת תהיה אחת ההחלטות שלנו בסיכום הדיון.

מיכאל מלכיאור: תתנו לנו תשובה ואנחנו נעביר אותה להורים.

פיני קבלו: אנחנו נדרוש חזרה את הכספים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מעוניינים לדרוש חזרה את הכספים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מעוניינים שיעזרו לילדים.

מיכאל מלכיאור: אמרתי שזה גם בזבוז כספי ציבור, אבל הם לא רוצים שיחזירו כסף.

רויטל לן-כהן: אני רוצה להפנות אותך למסמך של יובל, שבו יש ציטוט מחוזר מנכ"ל לגבי תכנית השילוב ומסגרות החינוך הרגיל.

רויטל לן-כהן: בפסקה השלישית כתוב כך: "בחוזר מפורטים התנאים לקבלת זכאות לתמיכה מסובסדת וכן עקרונות שונים להפעלת תמיכה זו.

רויטל לן-כהן: בין העקרונות המצוינים בחוזר מצוין כי: מטרת התכנית היחידנית היא לפתח את עצמאותו של התלמיד ולצמצם מידי שנה ככל האפשר את היקף הסיוע".

רויטל לן-כהן: איך אפשר לצמצם את היקף הסיוע שלו?

רויטל לן-כהן: הוא נכה, איך זו מטרה בחוזר מנכ"ל?

רויטל לן-כהן: הילד שלי לא מבין, לא מסוגל, אין לו למידה ספונטנית של תהליכים חברתיים.

רויטל לן-כהן: הוא לא מבין.

רויטל לן-כהן: הוא לא יבין לעולם כמו שנכה לעולם לא יקום מכסא גלגלים ויתחיל ללכת.

רויטל לן-כהן: זה לא יקרה.

רויטל לן-כהן: תצאו מהגישה הזאת.

רויטל לן-כהן: זה לא יקרה.

מיכאל מלכיאור: מה ההכשרה המקצועית שאתם דורשים מהסייעות?

רות פן: הסייעות הן בעלות 12 שנות לימוד.

מיכאל מלכיאור: כל האנשים הם בעלי 12 שנות לימוד.

רות פן: יש תכנית אב להשתלמות לסייעות, שהעברנו לרשות המקומית ועשינו את זה בשיתוף איתם ועם משרד הפנים.

מיכאל מלכיאור: כל סייעת עברה את ההשתלמות?

רויטל לן-כהן: לא.

פיני קבלו: גם לא עומדים ב-12 שנות לימוד.

פיני קבלו: אני מכיר את זה מקרוב.

רות פן: מי שעובדת כסייעת היא לא עם הכשרה להוראה, כי אז מדובר במורה.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שהגבת בנושא הספרית.

מיכאל מלכיאור: אין לנו שום דבר נגד ספריות, אבל אתם אומרים שגם ספרית היא הכשרה יותר ממה שדרוש לתפקיד הזה.

מיכאל מלכיאור: בעצם לא דרוש שום דבר וכל אדם, לא משנה אם הוא למד בבית ספר 8 או 10 שנים, יכול לעבוד בזה.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שהעיריות מעסיקות גם אנשים שלא גמרו 12 שנות לימוד.

פיני קבלו: נכון.

פיני קבלו: לא בהכרח.

מיכאל מלכיאור: חוץ מ-12 שנות לימוד, מה עוד?

מיכאל מלכיאור: שום דבר מעבר לכך.

מיכאל מלכיאור: לא פלא שהתוצאות כל כך לא טובות.

מיכאל מלכיאור: אם הייתם דורשים הכשרה מתאימה, ואני לא מדבר על מורה, הרי אלה ילדים עם בעיות מורכבות, אני מניח שהתוצאות היו טובות.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאני יודע מה תגידי, שגם אם יש להם את מלוא ההכשרה, עדיין המחקר מראה שזה לא מועיל.

רות פן: זה נכון.

רות פן: זאת לא בעיה פשוטה.

רות פן: גם בעולם המערבי בדרך כלל הסייעות מוכשרות לעבודתן תוך כדי העבודה וזה נעשה מצוות בית הספר.

רות פן: הסייעות משתתפות בכל תהליכי הלמידה שעובר צוות בית הספר.

רות פן: יש אנשים שלנצח נצחים יצטרכו את הסייעת ככלי סיוע לחיים עצמאיים.

רות פן: אם תיקח לי את המשקפיים אני לא אוכל לדבר איתך כי אני לא אראה אותך.

רות פן: יש אנשים שמסתבר שהם כן צריכים את הסיוע, אבל הם לא אנשים רבים.

רות פן: אנחנו אומרים שלמרות שנראה לעין שמוכרחים, המאמץ צריך להיות להוריד את הסיוע לאט לאט ולהגביר את העצמאות.

רות פן: מדובר לא רק בעצמאות ללכת לשירותים אלא במובן של החלטות, מה אני עושה עם החיים שלי וכו'.

מיכאל מלכיאור: אם יש סייעת טובה היא יכולה לעזור לילד לפתח גם תכונות של עצמאות.

מיכאל מלכיאור: רות, את קצת סותרת את עצמך.

רות פן: הפריבילגיה של בית הספר היא בכך שהיא לא צריכה להסתמך על בן אדם אחד.

רות פן: במשך החיים, כשאדם הוא בן 21 אין לו צוות שלם כמו בבית הספר ואז יהיה צמוד אליו אדם אחד.

רות פן: לא נכון מבחינה מקצועית שיהיה אותו אדם על יד אותו ילד וצריך את השוני, אנשים שונים עם גישות שונות לילד כדי שהוא יתקדם בתחומים השונים של הלמידה שהוא צריך להתקדם בהם.

רות פן: זאת נקודה מקצועית.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שהגישה הכללית שלך נכונה, אבל יכול להיות שאצל ילדים עם בעיות מסוימות זה לא עובד.

מיכאל מלכיאור: מה שמפריע לי בגישה שלך הוא שלא יכול להיות שלכל הילדים יהיה אותו פתרון.

מיכאל מלכיאור: אמרת שאת בלי משקפיים את לא רואה ובשביל חלק מהילדים זה המשקפיים שלהם, זה כסא הגלגלים שלהם.

רות פן: יש להם צוות שלם שעושה את זה.

רות פן: אני אומרת שזה לא צריך להיות אותו אדם מ-8 עד 12.

רות פן: יכולים להיות שני אנשים שונים ורצוי שיהיו שניים-שלושה אנשים שונים כי לכל אחד יש גישה אחרת לילד.

רות פן: אנחנו יכולים לראות באיזו גישה הוא יכול להתפתח.

רויטל לן-כהן: אחד הקשיים של הילדים האוטיסטים הם לעשות את השוני, את ההחלפות.

רויטל לן-כהן: הילד שלי בהחלפות האלה מגמגם.

רויטל לן-כהן: אתה יודע מה זה עושה לו בגן כשהוא מגמגם?

רויטל לן-כהן: זה גומר אותו מבחינה חברתית.

רויטל לן-כהן: הוא לא עומד בשינויים האלה.

מיכאל מלכיאור: רות, האם לא יכול להיות שמה שנכון לאחד לא נכון לכל הסוגים ולכל הילדים?

רות פן: לכן יש פריבילגיה לצוות בית הספר לומר שלילד הזה מתוך הפול של כל הסייעות תהיה אותה סייעת שתלווה אותו במשך כל ימות השבוע.

מיכאל מלכיאור: אם אני הייתי מנהל בית ספר והייתי מקבל הנחיות, כפי שכתוב כאן בחוזר מנכ"ל, לא הייתי עושה מה שאת אומרת.

רוני גינת: בראוו.

מיכאל מלכיאור: אני בדיון ענייני.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאתם צריכים להוציא חוזר מנכ"ל על המדיניות הכוללת, אבל לילדים מסוימים יש צרכים מיוחדים.

רות פן: אני מקבלת את דבריך ומודה לך על כך שהבהרת את הנקודה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר את רות שנים רבות והיא לא פה כדי להקשות עליכם אלא כדי לפתור את הבעיות.

מיכאל מלכיאור: אני לא אומר שזה נכון לגבי כל אחד שעובד במערכת, אבל אני יודע שזה נכון לגביה.

מיכאל מלכיאור: לכן, בואו נהיה קונסטרוקטיביים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לקרוא מה שכתוב במסמך של יובל על הסייעות הרפואיות – "יצויין כי עקב שינוי שנערך במבנה הארגוני של שירותי הבריאות לתלמיד הועברה האחריות למתן שירותים אלה בפועל ממשרד הבריאות לאגודה לבריאות הציבור.

מיכאל מלכיאור: במקביל היה צורך בכריכת הסכם חדש למימון השירותים בין עמותה זו לבין משרד החינוך".

מיכאל מלכיאור: דווח לנו לפני כשישה שבועות שההסכם הזה מעולם לא נחתם.

מיכאל מלכיאור: אתם יכולים לומר לנו אם זה נחתם או לא?

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתנגדים לכל התהליך הזה, אבל אנחנו רוצים לדעת מה קורה.

מיכאל מלכיאור: כל הסייעות הרפואיות תלויות בהסכם בין משרד החינוך לבין העמותה של האגודה לבריאות הציבור.

רות פן: זה שייך לגברת ליבנה.

רות פן: זה לא תחום שלנו בכלל.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מכם לבדוק את זה כי זה קשור ודאי לחינוך המיוחד ומייד להודיע לנו בחזרה.

מיכאל מלכיאור: שנית, אם אתם חושבים שהעסק הזה לא עובד, תגידו.

מיכאל מלכיאור: אתם אנשי מקצוע ואם אתם חושבים שכתוצאה מההפרטה הזאת לאגודה לבריאות הציבור הילדים סובלים, תגידו.

מיכאל מלכיאור: תגידו באופן מקצועי.

עו"ד טובה רקנטי: אני לא רוצה להמעיט בחשיבות של אף אחד מהמקרים האלה, אבל אני רוצה להתקשר למשפט האחרון של אדוני, שאמר שמשרד החינוך צריך לשנות את חוזר המנכ"ל שהוקרא כאן.

עו"ד טובה רקנטי: פנינו למשרד החינוך בעקבות פנייה של הציבור שעסקה בסייעות לפני תשעה חודשים.

עו"ד טובה רקנטי: מדובר בילד שנכנס למערכת החינוך בכיתה א' ונזקק לסייעת כפי שהיתה לו בשנים הקודמות, אלא שאז הוא קיבל אותה ממשרד הרווחה.

עו"ד טובה רקנטי: הוא נכנס למערכת החינוך וועדת השילוב, שהתכנסה כדי להקצות לו את הסייעת, מתכנסת על פי חוזר מנכ"ל אחרי תחילת שנת הלימודים.

עו"ד טובה רקנטי: במשך שלושת החודשים הראשונים לשנת הלימודים הוא היה ללא סייעת והוא בעצם הפסיד את החודשים האלה.

עו"ד טובה רקנטי: לאחר שכבר התכנסה הוועדה הסתבר שאין שעות סייעת במלאי.

עו"ד טובה רקנטי: בעקבות המקרה הזה עמדנו מול משרד החינוך והובטח לנו שייכתב חוזר מנכ"ל, שיעביר את מועד כינוס הוועדות לשנת הלימודים שלפני כן, כדי שילדים שנכנסים למערכת החינוך יקבלו את מלוא השעות שמגיעות להם ביום הראשון.

עו"ד טובה רקנטי: אנחנו נמצאים תשעה חודשים אחרי ההבטחה של משרד החינוך וחוזר מנכ"ל לא נכתב עדיין, וזה אחרי תזכורות חוזרות ונשנות.

עו"ד טובה רקנטי: אם אדוני מבקש לכתוב חוזר מנכ"ל או לשנות את חוזר המנכ"ל, אנחנו מבקשים לצרף את הנושא הזה ושחוזרי המנכ"ל ייכתבו.

רות פן: זה נכתב.

רות פן: יש הנחיה בחוזר מנכ"ל לוועדות שילוב להתכנס בשנת הלימודים הקודמת.

רות פן: אפילו הנחינו איפה זה יהיה, לא בגן שבו הוא לומד אלא כבר בבית הספר.

רות פן: ההנחיה קיימת בחוזר מנכ"ל.

רות פן: החוזר פורסם מזמן.

עו"ד טובה רקנטי: בפועל הוועדות מתכנסות אחרי תחילת שנת הלימודים ולילדים אין סייעת מהיום הראשון ואין סייעת בכלל.

רות פן: בית ספר שקולט ילד לא מכיר אותו.

רות פן: גם הורים מבקשים ועדות בגיל הזה.

עו"ד טובה רקנטי: אנחנו מעוניינים לפרסם הנחיות באתר שלנו כדי שהורים יידעו מתי לפנות.

עו"ד טובה רקנטי: כבר תשעה חודשים לא קיבלנו מכם חוזר.

רות פן: את החוזרים לא מקבלים, הם מפורסמים באתר של משרד החינוך.

עו"ד טובה רקנטי: אנחנו עומדים מול הלשכה המשפטית, הובטח לנו שחוזר ייכתב ויועבר, אבל הוא לא נכתב ולא הועבר.

מיכאל מלכיאור: מאחר ויש פה ויכוח עובדתי, אפשר לפתוח את האתר של משרד החינוך ולראות אם זה כתוב או שזה לא כתוב.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש ממזכירת הוועדה לפתוח עכשיו את האתר של משרד החינוך ומבקש מרות להנחות אותה.

רות פן: אני לא זוכרת איך קוראים לו.

רות פן: יש כל כך הרבה חוזרים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נבדוק את זה עכשיו ואם לא, זה ייכתב.

שמעון נעמן: הבת שלי לומדת בכיתה ו' בבית ספר און בתל-אביב לחינוך מיוחד.

שמעון נעמן: הבת שלי היא אחד המקרים המורכבים ביותר בבית הספר.

שמעון נעמן: היא לא מתקשרת, היא עם ארבע גפיים משותקות, היא לא רואה וברוב הזמן היא מקיאה זמן.

שמעון נעמן: כרגע היא נמצאת בבית שבועיים וחצי כי כל הזמן היא חולה.

שמעון נעמן: היא אדם שבקושי חי ואני לא יודע עוד כמה זמן היא תחיה.

שמעון נעמן: לבת שלי היתה סייעת בחמש השנים האחרונות ושכנעו אותי שעצמאות היא דבר טוב.

שמעון נעמן: הסתפקנו בסייעת אישית ל-24 שעות לפני שקיצצו לנו גם אותה.

שמעון נעמן: בימים שלא היתה סייעת אישית שברו לה את הרגל פעמיים בבית הספר, היא נפלה מרמפה תוך כדי אימון על הכסא הממונע ופינו אותה לבית החולים דנה.

שמעון נעמן: כל זה קרה כשלא היתה סייעת בבית הספר.

שמעון נעמן: אני לא מדבר על צרכים שצריך להחליף לה, רוק שהיא מייררת, היא לא מסוגלת להבחין בין קור לחום.

שמעון נעמן: רוב הזמן הבת שלי חולה ואין שירותי שח"ל.

שמעון נעמן: זה כתוב, אז מה?

מיכאל מלכיאור: זה אחד החוקים שמשרד החינוך החליט לא לקיים.

מיכאל מלכיאור: כך נאמר לנו בוועדה.

שמעון נעמן: בשנה שעברה היו בכיתה של הבת שלי שתי סייעות פלוס סייעת אישית.

שמעון נעמן: היום יש רק סייעת אחת ואין סייעת תגבור.

שמעון נעמן: יותר מזה, הסייעת של הכיתה המקבילה לא נמצאת בימי שישי ומביאים סטודנטית שנמצאת שם לשתי כיתות.

מיכאל מלכיאור: הבנו את המקרה.

מיכאל מלכיאור: הרי לא עשיתם קישור בין סייעות התגבור לבין המקרים שבהם נלקחו סייעות אישיות.

רות פן: עשינו.

מיכאל מלכיאור: לא, אני יודע שלא.

מיכאל מלכיאור: אחר כך יצאה הוראה ביום שנפגשתי עם המנכ"לית לנסות לנתב את סייעות התגבור הנוספות לכיתות שמהן נלקחו סייעות.

רות פן: זה היה כך מתחילת השנה.

מיכאל מלכיאור: זה לא עבר לשטח.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שומעים פה על מקרה קלאסי, שבו יש היום סייעת תגבור בכיתה ואין סייעת אישית.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שעינת היא בלי הכלי הזה.

שמעון נעמן: הגשנו בג"ץ.

רות פן: לפי הנתונים שלי לא היתה לה סייעת צמודה בשנה שעברה.

שמעון נעמן: רק משרד החינוך מסוגל להגיד דברים כאלה.

שמעון נעמן: כנראה שאתם לא יודעים מימינכם ומשמאלכם.

שמעון נעמן: מאיפה אתם לוקחים את הנתונים?

מיכאל מלכיאור: אנחנו כנסת, לא הגוף המבצע.

מיכאל מלכיאור: אני לא יכול לצפות ממי שמייצג את משרד החינוך שיהיה לו כל תיק של כל מקרה שיבוא בפנינו.

מיכאל מלכיאור: זה לא התפקיד שלנו אלא של אלון.

מיכאל מלכיאור: אין לי ספק שאתה אומר אמת ושנתנו לה נתונים לא נכונים.

שמעון נעמן: אני יכול להביא את הסייעת, ושהיא תדבר.

מיכאל מלכיאור: רות, כנראה נתנו לך אינפורמציה לא נכונה.

מיכאל מלכיאור: הרי בדיוק בשביל מקרה כזה אומרת השרה שיש לה נציג אישי, הוא ייכנס ויבדוק אם יש במערכת אינפורמציה לא נכונה.

מיכאל מלכיאור: לפי הסיפור ששמענו פה אין לי ספק שהסייעת שהיתה בשנה שעברה צריכה להמשיך גם השנה.

מיכאל מלכיאור: כנראה שאין גם סייעת תגבור, אבל מאחר ואין לכם אינפורמציה מלאה על המקרה הזה, אני מציע שלא נדבר עליו אלא שאלון ייקח על עצמו את העניין בתוקף תפקידו וידווח לוועדה מה הוא עשה עם המקרה הזה.

מיכאל מלכיאור: תבדקו מה האינפורמציה הנכונה ולפי הסיפור ששמעתי אני מניח שיש טעות.

נועה דהב: את הסיפור של הבת שלי סיפרתי בפעם הקודמת ואני לא רוצה להעלות אותו מחדש.

נועה דהב: לגבי ביטול הסייעות בחינוך המיוחד וההמרה שלו בסייעות תגבור, מתחילת השנה אנחנו שומעים שזאת רק החלפה של שם.

נועה דהב: אבל זאת לא רק החלפה של שם אלא זאת סייעת בתפקיד אחר.

נועה דהב: בגלל שזאת סייעת בתפקיד אחר והיא מוקצית אחרת הילדים לא היו בבית הספר בתחילת השנה כי השעות לא הגיעו ב-1 בספטמבר.

נועה דהב: בוטלו הסייעות האישיות אבל בית הספר התחיל את שנת הלימודים שלו עם אותו גודל סל תגבור כמו בשנה הקודמת, אבל הוצאו מבית הספר X סייעות אישיות ולכן X ילדים ישבו לבד.

מיכאל מלכיאור: זאת בדיוק הנקודה שניסיתי לברר קודם לכן.

מיכאל מלכיאור: רות אמרה חד משמעית שסייעות התגבור היו לפני תחילת שנת הלימודים.

נועה דהב: השעות הגיעו באמצע נובמבר והבת שלי ישבה לבד עד אמצע נובמבר ובשנה שעברה היתה לה סייעת אישית ל-30 שעות.

רות פן: כנראה זה כשל טכני.

מיכאל מלכיאור: להגיד שזה כשל טכני זה כמו להגיד שכיתה יושבת בלי מורה בכיתה.

מיכאל מלכיאור: זה כשל מאד מהותי.

רות פן: אני מסכימה איתך.

משה רוטמן: לגבי שני החברים שדיברו – משרד החינוך אומר שעינת לא קיבלה אשתקד סייעת אישית, ואנחנו יודעים שזה לא נכון.

משה רוטמן: בית הספר תוגבר בעוד 217 שעות סייעת בנוסף לסייעת הכיתתית.

נועה דהב: סל התגבור לא תוגבר ב-1 בספמטמבר והילדים ישבו לבד ובמקרה האישי שלי יערה ישבה לבד חודשיים וחצי, שזה המון זמן.

נועה דהב: בשיטה הנוכחית, כשאין סייעות אישיות, אין שום דרך להבטיח שזה לא יקרה שוב ב-1 בספטמבר שנה הבאה.

נועה דהב: סל התגבור גמיש, אין קריטריונים ברורים ופעמים רבות קורה שבית הספר מקבל באוגוסט סל תגבור בגודל מינימלי כדי להתחיל לעבוד והשעות מגיעות בנובמבר-דצמבר.

נועה דהב: הילדים שלנו לא יכולים לחכות לנובמבר-דצמבר.

נועה דהב: בהקצאה הראשונית שמו את הצורך של כיתות שלמות מעל לצרכים של ילדים ספציפיים, אבל אני לא יכולה להיכנס לחדר המנהלת ולהתווכח איתה.

נועה דהב: זה לא שוק ולא נכון לעשות את זה.

נועה דהב: יש לי הרבה מאד כבוד אליה ואל שיקול הדעת שלה.

נועה דהב: בקיץ היא רצתה להגיש בקשה לסייעת אישית, אבל לא היה למי להגיש.

נועה דהב: נכון שיש היום בכיתה סייעת תגבור, אבל סייעת תגבור היא לא סייעת אישית.

נועה דהב: המטלות של יערה נופלות היום על שתיים-שלוש סייעות נוספות בנוסף לתפקידים הבית ספריים שלהם, ולכן הן מחלקות את זה ביניהן.

נועה דהב: הילדים שלנו מורכבים, צריך להכיר את הילד מקרוב ויש משמעות לזה שלא אדם אחד מטפל בהם.

נועה דהב: יצאתי אתמול מפגישה עם המורה וקלינאית התקשורת על אותה עבודה אינטגרטיבית, שדיברת עליה בפעם הקודמת כל כך יפה, עם רשימה של הדברים שלא נוכל לעשות השנה כי אין סייעת אישית.

נועה דהב: צריך להחליף את לוח התקשורת של יערה – אני תכף בוכה – כי היה רעיון נפלא איך צריך לבנות אותו, אבל אי אפשר לממש אותו כי אין סייעת אישית צמודה ליערה.

נועה דהב: עכשיו תאמרי לי איך אני ישנה בלילה.

נועה דהב: סייעות התגבור לא מכסות לנו את הפעילות בחופשות.

נועה דהב: יערה בילתה את חנוכה בבית כי לא היה מספיק צוות בכיתה.

נועה דהב: נניח שאת פסח אני אספוג, אבל מה אני עושה בקיץ חודש וחצי?

נועה דהב: יערה תשב בבית כי אין מספיק צוות?

נועה דהב: כשאין מספיק צוות קודם מכסים כיתות ורק אחר כך מכסים צרכים של ילדים אינדיבידואליים?

רות פן: הסייעות ממשיכות לעבוד.

נועה דהב: הן לא נמצאות.

נועה דהב: סייעות בית הספר יכולות לבחור האם הן עובדות או לא.

רות פן: הן חייבות לעבוד.

נועה דהב: יש שתי כיתות ב' עם ארבע סייעות, איחדו את שתי הכיתות בחופשת חנוכה והיו שם שתי סייעות.

נועה דהב: במצב כזה אני לא שולחת את יערה כי פעילות החופשה לא מתאימה לה וצריך להיות מישהו שיודע לתווך לה ולהוציא אותה, אחרת אני באה בצהריים ומוצאת אותה בוכה.

רות פן: זה לא שייך לסייעת.

רות פן: הצוות החינוכי לא חייב לעבוד, אבל הסייעות עובדות.

רות פן: אני מחזיקה את המכתבים של המנהלת בבית הספר און, איך היא רואה את הדברים מנקודת המבט שלה.

רות פן: אלה דברים אישיים ומה שאמא יכולה לספר בוועדה אני לא יכולה לקרוא בפני כולם.

רות פן: יש פה עדות של מנהלת בית הספר, שבאמת חושבת מבחינה מקצועית שאין צורך בסייעת אישית כי הילדה מתקדמת בהתאם למה שהיא צריכה.

נועה דהב: בשנה שעברה היא חשבה שהיא כן צריכה.

נועה דהב: בשנה שעברה היו 30 שעות ותחיה חשבה שהיא כן צריכה.

נועה דהב: ביוני ישבה תחיה עם צוות בית הספר להכין את המסמכים והיום היא חושבת שהיא לא צריכה?

נועה דהב: קחי את סייעת התגבור ותני לי סייעת אישית.

נועה דהב: זאת השאלה שצריך לשאול – האם יש צורך בסייעת אישית במקום סייעת התגבור.

נועה דהב: סייעת התגבור איננה תחליף.

נועה דהב: רות, אני אהיה הראשונה שהשעות האלה יילכו ויירדו כי היא לא תצטרך אותן, אבל היום היא צריכה אותן.

נועה דהב: היא ממשיכה להתקדם, היא נפלאה ונהדרת, אבל בחודשיים הראשונים של השנה היא לא רצתה ללכת לבית הספר.

נועה דהב: זאת ילדה שהלימודים זה הכייף שלה.

רות פן: והיום היא רוצה ללכת?

נועה דהב: יערה בסדר עם תחלופה של שלושה אנשים סביבה, אבל מה שלא בסדר הוא שחלק מהעבודה לא נעשית בגלל זה.

רות פן: העבודה תיעשה.

רות פן: את מה שאמרת עכשיו צריך לבדוק.

מיכאל מלכיאור: ההחלפה בין הסייעת האישית לסייעת התגבור תגרום לכך שכל מיני משימות, שקודם כן בוצעו, לא מתבצעות עכשיו.

רות פן: אני מסכימה איתך.

מיכאל מלכיאור: אם יתברר שהמשימות לא מבוצעות היום, צריך לתת הוראה שהמשימות תהיינה מבוצעות או להחזיר לה את הסייעת האישית.

רות פן: זה מוזר בעיניי.

מיכאל מלכיאור: לי זה לא נשמע כל כך מוזר.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שכאשר יש סייעת אישית, במיוחד כשיש מישהי טובה ומוכשרת, אפשר לעשות איתה תכנית.

מיכאל מלכיאור: כשיש סייעת תגבור אין זמן למשימות אישיות מול כל תלמיד ותלמיד.

מיכאל מלכיאור: זה הגיון פשוט.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שלפי התפיסה שלך זה לא צריך לקרות, אבל יש פה עיוות.

רות פן: זה עניין של הנחיה לבית הספר איך צריך לעבוד.

מיכאל מלכיאור: יש פה עדות מפורטת על הדברים שלא נעשו.

רות פן: צריך לבדוק את דרך העבודה של בית הספר.

נועה דהב: אחד היתרונות הגדולים של סייעת אישית היה שניתן היה לבחור מישהי שבאמת מתאימה פרופר לילד.

נועה דהב: יערה, עם המורכבות שלה לאורך השנים, מעולם לא היתה לה סייעת שכל מה שהיה לה היה 12 שנות לימוד.

נועה דהב: הסייעת של יערה בשנה שעברה היתה אקדמאית, שעשתה הסבה להוראה לחינוך מיוחד.

רות פן: היא מורה.

נועה דהב: כשאתה מאתגר אותה לילדה כמו יערה, בלי להוסיף לה שקל למשכורת אני יכולה להביא אותה לעבוד ולעשות את זה.

נועה דהב: עם הסייעות שיש היום בבית הספר יש בעיה.

רות פן: בסדר העדיפויות שלנו, כשאנחנו מבקשים תקציב לשילוב, למשל, את רוב הדרישות אנחנו שמים על שעות הוראה, כי אנחנו חושבים שאם כבר לתגבר את מספר השעות ומישהו עובד עם הילד בשילוב, זה צריך להיות מורה ולא סייעת.

רות פן: לכן, תכנית השילוב שהגשנו וביקשנו תוספת של 400 מיליון ואת ההשוואה של התקציב עבור ילד משולב למה שמקבל ילד בחינוך המיוחד, הסתמכה בעיקר על שעות הוראה כי אנחנו רוצים אנשים עם תואר ראשון ועם תעודת הוראה בחינוך מיוחד.

רויטל לן-כהן: תשלמו בהתאם.

רויטל לן-כהן: הם לא חייבים להיות מורים, אבל הם עדיין צריכים לקבל משכורת ראויה.

רות פן: הסכמי העבודה עם הסייעות שייכים להסתדרות הפקידים, לא לי.

רות פן: נכון שאם היינו שמים לכל ילד כזה מורה, הכל היה נראה אחרת, אבל אי אפשר לשים היום שתי מורות בכיתה.

נועה דהב: סייעת אישית נתנה גמישות לבחור את האדם המתאים עבור מקרים מורכבים.

רות פן: כי היא מורה.

נועה דהב: בשנה אחת היתה לי מורה ובשנה אחרת היתה לי גננת.

נועה דהב: רות, לא חכמה לשבת פה היום ולהגיד שיערה התקדמה.

רות פן: ובזכותכם היא תתקדם לנצח.

נועה דהב: אבל אני לא עובדת כבר שמונה שנים בגלל זה.

נועה דהב: אני יושבת בבית ומכינה את החומר כי אין בבית הספר שעות להכנת חומר.

נועה דהב: אתם טוענים שהורים הם לא אנשי מקצוע.

רות פן: הורים לא צריכים להיות אנשי מקצוע.

נועה דהב: אני לא פיזיותרפיסטית, לא קלינאית תקשורת ולא מרפאה בעיסוק, אבל ביערה פרופר אף קלינאית תקשורת לא תביס אותי.

נועה דהב: אני יכולה לשבת מולה ולנהל שיחה סופר מקצועית.

נועה דהב: אל תשלחו אותנו לשיחות ניחומים עם המפקחת.

נועה דהב: אני לא צריכה את זה.

נועה דהב: את אומרת שתחיה לא יודעת שהגשתי בקשה?

נועה דהב: יכול להיות.

נועה דהב: אני סומכת על כך שהיא נתנה לי את הפתרון המקסימלי שהיא יכולה לתת, אבל אין לה מספיק כלים.

נועה דהב: אני לא יושבת היום לדבר על זה עם מישהו שאין לו כלים לשנות את ההחלטה.

מיכאל מלכיאור: סיכמנו שהעניין, גם הפרטי וגם העקרוני, ייבדק.

מיכאל מלכיאור: בזכות זה שאת אמא מדהימה היתה לך גם תושיה לדאוג שהסייעת תהיה מהכי טובות.

נועה דהב: בית הספר מצא אותה, לא אני.

נועה דהב: כל הקרדיט לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: אם אני הייתי מנהל בית ספר עם ילד שלך, גם אני הייתי דואג לזה.

מיכאל מלכיאור: כך זה בחברה שלנו, לצערי או למזלי, כי יש לזה גם היבטים טובים.

מיכאל מלכיאור: העניין ייבדק גם בהיבט של יערה וגם בהיבט העקרוני.

ישראל שמיר: יש לי ילדה שחולה SMA, שזאת מחלת ניוון שרירים.

ישראל שמיר: הילדה לא זזה, יש לה מכונת הנשמה והיא מוזנת דרך גסטרו.

ישראל שמיר: היא לא זזה בכלל והיא צריכה טיפול סיעודי במשך 24 שעות כולל השגחה בלילה.

ישראל שמיר: ביקשנו סייעת לבית הספר ונענינו בשלילה.

ישראל שמיר: היא צריכה השגחה כי צריך לעשות לה גם סקשן.

ישראל שמיר: אמרו לנו לא מוחלט, ובגלל זה לקחנו פיליפינית, שעולה לנו הון כסף.

ישראל שמיר: יש לי עוד שני ילדים גדולים, יש לי בית לפרנס ואשתי עובדת.

ישראל שמיר: אם היתה לי סייעת, לא הייתי צריך את הפיליפינית.

מיכאל מלכיאור: הפיליפינית הולכת איתה לבית הספר?

ישראל שמיר: כן.

יהודית גידלי: יש לו מזל כי יש בתי ספר שלא מוכנים שייכנסו אנשים אחרים.

ישראל שמיר: אם היתה לה סייעת משבע בבוקר עד שתיים בצהריים, לא הייתי צריך פיליפינית.

ישראל שמיר: הפיליפינית עולה לי כ-1,000 דולר לחודש.

ישראל שמיר: זה לא מספיק, כי אחר כך הן תובעות אותך בבית המשפט ובית המשפט, שרוצה להיות יפה נפש, נותן להם.

ישראל שמיר: קרה לי מקרה כזה לא מזמן וזה בגלל שאנחנו מעסיקים אותם שעות שהן מעבר לחוקי מדינת ישראל.

ישראל שמיר: אם היתה לי סייעת משבע בבוקר עד שתיים בצהריים, לא הייתי צריך את הפיליפינית.

ישראל שמיר: תודה על ההקשבה.

רות פן: בדיוק לטובת הילדים האלה יש אחיות שבאות לבית הספר.

רות פן: זהו בית ספר לחינוך מיוחד, שמקבל הרבה מאד שעות של אחיות, לא של סייעות.

רות פן: מדובר בטיפול רפואי שהילדה צריכה לקבל.

משה רוטמן: כשלילד יש סקשן הוא לא יכול לחכות לאחות שנמצאת במקום אחר.

משה רוטמן: יכולה להיות תפנית ותוך שלוש דקות הילדה יכולה למות.

מיכאל מלכיאור: אין יותר אחיות.

רות פן: בחינוך המיוחד יש סייעות רפואיות שאנחנו מממנים.

מיכאל מלכיאור: אתם מממנים אותם כחלק מההסכם.

רות פן: לא, זה שייך לחוק חינוך מיוחד.

דפנה אזרזר: יש אחת לכל בית ספר.

רות פן: אנחנו קונים אחיות בהרבה מאד כסף לחינוך מיוחד, בוודאי היכן שיש ילדים מהסוג הזה והם מטופלים על ידי אחיות בנוסף להדרכה שהאחות נותנת.

רות פן: הסייעת מגיעה כשצריך לעשות את הטיפול.

רות פן: זה דבר שנעשה פר ילד ופר טיפול.

רות פן: ההחלטה היא רפואית.

מיכאל מלכיאור: ומה קורה בפועל?

רות פן: היא צריכה לעשות את זה.

רויטל לן-כהן: אבל יש אחת בבית הספר ויש עשרה ילדים שצריכים את זה באותו זמן.

מיכאל מלכיאור: כנראה זה לא עובד.

מיכאל מלכיאור: ביקשתי שיבדקו את ההסכם עם משרד הבריאות ואני רוצה לקרוא את התגובה.

מיכאל מלכיאור: המפקחת על תחום הבריאות במשרד, עירית ליבנה, אומרת שכן נחתם הסכם, אבל היא לא יודעת פרטים והכל נמצא בלשכה המשפטית.

מיכאל מלכיאור: הלשכה המשפטית אומרת שהיא לא יודעת אם נחתם הסכם ומפנה ללאה שקד ואלייך לגבי השאלה האם נחתם הסכם או לא.

מיכאל מלכיאור: מדובר בהסכם לגבי הסייעות הרפואיות.

רות פן: לאה שקד לא מטפלת בזה.

מיכאל מלכיאור: את זה צריך לספר ללשכה המשפטית.

רויטל לן-כהן: כבודו, כך נראים החיים שלנו.

רויטל לן-כהן: יד ימין ויד שמאל שמטפלות בילדים שלנו לא מחוברות לאותו גוף ובוודאי לא מחוברות לראש.

ליאורה רופמן: לגבי הילדים המשולבים – יש כ-70,000 ילדים משולבים בחינוך ולא כולם צריכים סייעות.

ליאורה רופמן: כ-3,000 ילדים צריכים סייעת ולפי המודל שהוצג פה קודם אין מי שבחינוך הרגיל ייתן להן הכשרה ותמיכה, כי גם המורות וגם הצוות בחינוך הרגיל אין להם מספיק כישורים ואין להם את ההכשרה המתאימה לעבוד עם הילדים המשולבים.

רוני גינת: הבן שלי רועי רפאל גינת לומד בבית הספר אור, כיתה ג', בן 11.

רוני גינת: בגיל שנה ושלושה חודשים הבן שלי חלה בגידול סרטני והיה במצב של בין חיים למוות.

רוני גינת: הוא היה כחודשיים בבית החולים ונלחמנו על חייו.

רוני גינת: הוציאו גידול של מהראש, הוא איבד את מאור עיניו בניתוח הראשון והוא עבר שבעה טיפולים בראש.

רוני גינת: היינו בטיפולים כימותרפיים, ש-70% ממי שמקבלים אותם מתים.

רוני גינת: הרבה מהסובבים אותנו אינם.

רוני גינת: במשך שנתיים לא עבדתי והייתי בבית החולים צמוד אליו עם המשפחה הקרובה והרחבה.

רוני גינת: היום רועי שלי מוגדר כאוטיסט, מוגדר כ-CP, הוא לא רואה, הוא לא הולך לבד, הוא לא גמול מטיטולים ומצד שני הוא גאון במוסיקה – מנגן מוצרט, בטהובן ובאך ביד אחת על פסנתר וליווה את מתי כספי.

רוני גינת: בשנה שעברה היתה לו סייעת צמודה והשנה לא היתה סייעת, אבל אף אחד לא ידע שאין סייעת.

רוני גינת: גם בבית הספר לא ידעו על כך.

רוני גינת: אנחנו יושבים כאן ומדברים כאילו אנחנו משני צידי המתרס.

רוני גינת: במקצוע שלי אני מנהל מפעל וכשמישהו אומר לי שיש בעיה, אני יורד לבדוק בשטח.

רוני גינת: המכובדים שיושבים כאן צריכים להביא את התיאוריה לשטח ולבדוק.

רוני גינת: לא ייתכן שלי לא טוב ולה לא טוב כי אנחנו משועממים.

רוני גינת: ברוב המשפחות הללו בן זוג אחד לא עובד, וזה לא מתוך בחירה.

רוני גינת: גם מי שמרוויח 30,000 לא נמצא במצב של רווחה כי ההוצאות על הטיפול בילד מאד כבדות.

רוני גינת: אנחנו נמצאים כאן רק בגלל שמאד כואב לנו ומאד קשה לנו.

רוני גינת: בתחילת השנה לא עבדתי שלושה חודשים ורק דיברתי עם רות פן ועם ניצה ננר.

רוני גינת: 90% מהאנשים שדיברתי איתם אומרים לי שאני צודק, אבל במציאות יש שני רבדים – מצד אחד אתה צודק ומצד שני המצב נשאר סטטי.

רוני גינת: רועי שלי היה ברגרסיה במשך חודשיים ובחופש הגדול הוא ביקש ללכת לבית הספר כי הוא אוהב את בית הספר.

רוני גינת: בחודשיים-שלושה האחרונים הוא לא רצה ללכת לבית הספר.

רוני גינת: אני מלביש אותו בבוקר ומוריד אותו להסעה, אבל הלב שלי נחמץ.

רוני גינת: זה לא בגלל שהצוות לא טוב או שהמנהלת לא נותנת מספיק.

רוני גינת: למנהלת ולצוות אין מספיק והם כורעים תחת הנטל.

רוני גינת: זה שידברו איתם וינחו איתם לא יעזור.

מיכאל מלכיאור: היית בוועדת דורנר?

רוני גינת: הייתי פעם אחת וקיבלתי אישור לבוא ולדבר בפני הוועדה על סייעות אישיות.

רוני גינת: הילד שלי לא יכול להתקדם בלי סייעת אישית.

רוני גינת: הוא לא רואה את הלוח, צריך מישהו שיפתח לו את המחברת, צריך מישהו שיתווך בינו לבין החומר הנלמד, צריך שמישהו יהיה פנוי לקחת אותו לשירותים, אחרת הוא יעשה.

רוני גינת: הוא ילד בן 11 ואנחנו בתהליכי גמילה שלוש שנים.

רוני גינת: אנחנו מאד חזקים, אבל הבירוקרטיה וחוסר התקשורת בינינו לבין האנשים שאמורים לתת לנו פרתון כבדים מאד.

רוני גינת: לנו קשה, קשה מאד.

מיכאל מלכיאור: האם יש היום בכיתה סייעת תגבור שלא היתה בשנה שעברה?

רוני גינת: בכיתה של הבן שלי היו בשנה שעברה חמישה תלמידים, היתה סייעת אישית, מורה ועוד שתי סייעות.

רוני גינת: היום יש שמונה ילדים, יש מורה, יש סייעת ולאחרונה נכנסה עוד סייעת.

רוני גינת: זה לא מספיק צוות לילדים עם צרכים כאלה.

נועה דהב: זאת כיתה שהיו בה שתי סייעות אישיות בשנה שעברה.

רות פן: יש פה דיווח של בית הספר שנאמר בו כך – בשנת הלימודים הנוכחית הילד נמצא בכיתה שבה שבעה תלמידים ונכון לעכשיו נמצאים באופן קבוע שלושה מבוגרים.

רות פן: פעמיים בשבוע מצטרפת לצוות הכיתה בשעות הבוקר סטודנטית.

רות פן: במהלך היום יוצאים לסירוגין תלמידים לטיפולים פרטניים ונשארים 4-6 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: חוץ מזה שהוא סופר שמונה תלמידים והמנהלת סופרת שבעה תלמידים, אני לא רואה הבדל.

רות פן: לדעת המנהלת היא אומרת שהיא לא חושבת שמבחינה מקצועית הילד צריך סייעת צמודה.

רות פן: זה שיקול דעת של מנהלת בית ספר, שרואה את כל הצוות המקצועי שנמצא בו.

רויטל לן-כהן: אולי כדאי להחליף אותה.

רויטל לן-כהן: איזה מין שיקול דעת זה?

רות פן: יכולים להיות חילוקי דיעות.

מיכאל מלכיאור: יש פה המון כאב ואלה הילדים שהחברה הכי מחויבת להם.

מיכאל מלכיאור: יש פה תחושה של חוסר אונים של המערכת.

מיכאל מלכיאור: בשנה שעברה היו בכיתה חמישה ילדים והיו שתי סייעות אישיות חוץ מהצוות שהיה בכיתה.

מיכאל מלכיאור: השנה יש שבעה ילדים בכיתה.

רות פן: הדברים האלה דינמיים.

רות פן: יכולים היום להיות שישה ומחר שבעה.

רות פן: גם קבוצות העבודה בבית הספר הן דבר דינמי ולכן השינויים במספר אנשי הצוות הם באחריות מנהלת בית הספר.

רוני גינת: אבל צריך שיהיה להם ארסנל ואין להם מספיק.

נועה דהב: הילד צריך קביעות ומישהו שמכיר אותו וילווה אותו לכל אורך הדרך.

רות פן: זה לא ברור.

רוני גינת: אני יושב פה בפעם השנייה, אני רואה את חבר הכנסת מלכיאור ויותר נעים לי מאשר בפעם הקודמת כי אני מכיר אותו.

רוני גינת: הבן שלי לא רואה, לא הולך לבד, צריך ללמוד את הלקויות שלו כי הוא מורכב.

מיכאל מלכיאור: אם המנהל היה חושב שכן צריך סייעת אישית?

רות פן: הוא היה נותן.

רות פן: מתוך פול של 1,275 שעות סיוע בבית ספר און, שזה אחד הרבים ביותר שיש בכלל במדינת ישראל, הוא היה לוקח 60 או 80 ואומר שזה מה שיהיה.

רוני גינת: בשנה שעברה הבן שלי לא התקבל לבית הספר אלא אם כן תהיה לו סייעת אישית, ואני אמרתי שתהיה לו.

רות פן: זאת הפרה של ההנחיות שלנו.

רוני גינת: יש בעיה.

מיכאל מלכיאור: מאחר וגם המנהלים תלויים ברצון הטוב שלכם.

מיכאל מלכיאור: ..

רות פן: הם קיבלו את זה.

רות פן: שעות העבודה נשארו אותן שעות ואנחנו לא רוצים שיסחטו הורים ויגידו להם להביא סייעת, אחרת לא יקבלו את הילדים שלהם לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: אבל את שומעת שמנהלת בית הספר העמידה את זה כתנאי בשנה שעברה.

רות פן: כדי שזה לא יקרה אמרנו: אל תבואו להורים בדרישות.

רות פן: יש להם מספיק עם מה להתמודד בחיים.

רות פן: יש לכם פול ותעשו אותו.

מיכאל מלכיאור: גם אם המנהל התעלם מחוזר מנכ"ל שפורסם, כנראה הוא חשב שצריך סייעת אישית.

רות פן: אנחנו אומרים למנהל לא להעמיד את ההורים במצב כזה.

מיכאל מלכיאור: אני מרגיש שאנחנו נמצאים עדיין רק בקצה הנושא הזה ואנחנו נמשיך לטפל בו.

מיכאל מלכיאור: יש כמה דברים שכבר סיכמנו בישיבה הנוכחית – היתה לנו התחייבות לקבל מייד מהשלטון המקומי מה קורה עם כל הכסף שמועבר.

מיכאל מלכיאור: רות, אני חושב שאת צריכה לבדוק את זה גם מהצד שלך.

מיכאל מלכיאור: זה פשוט לא יכול להיות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה תשובה תוך שבוע גם ממך וגם מהשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו התחייבות שאלון יירד לשטח, ייכנס אישית למקרים ויבדוק דיפרנציאלית גם על פי מדיניות כללית איפה זה עובד ואיפה זה לא עובד ומה צריך לעשות.

מיכאל מלכיאור: נאמר לנו שיצא חוזר מנכ"ל לגבי המועדים של ועדות השילוב, אבל לא הצליחו למצוא את זה באינטרנט.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתשלחו או שתוציאו את זה מיידית.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו התחייבות ממך שתוציאו חוזר מנכ"ל לגבי מקרים שכן צריך, כלומר הבהרה לגבי חוזר מנכ"ל כמו הדוגמאות ששמענו פה, כאשר כן צריך סייעת אישית.

רות פן: לא צריך סייעת אישית אלא שאותו אדם ילווה את הילד.

דפנה אזרזר: לא, צריך סייעת אישית.

רות פן: לא נקרא לזה סייעת אישית.

מיכאל מלכיאור: לא משנה איך תקראו לזה, אבל אותו אדם יהיה עם הילד כל הזמן.

דפנה אזרזר: היא רוצה לקחת את סייעת התגבור של כל הגן ולתת אותה לילד אחד, ואז מה יהיה עם שאר ילדי הגן?

מיכאל מלכיאור: לקחו 136 סייעות אישיות.

רות פן: 150 משרות נוספות.

מיכאל מלכיאור: נתנו 300 תקנים נוספים, חלק מהם ב-70% וחלק מהם ב-100%.

מיכאל מלכיאור: אם נמיר חלק מ-300 התקנים הללו למלווה – תמצאו את השם לזה – עדיין נשארות במערכת הכללית יותר סייעות תגבור ממה שהיו שם בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: זאת תהיה הבהרה לחוזר מנכ"ל שייצא.

מיכאל מלכיאור: תהיה בדיקה לגבי התכנית של הסייעות האישיות לעומת התכנית של סייעות התגבור ואיך לא מורידים שום דבר ממה שהיה לילדים בתכנית הקודמת, גם ספציפית וגם כללית.

מיכאל מלכיאור: תהיה בדיקה לגבי הסייעות הרפואיות ותוך שבוע נקבל תשובה מה קורה עם הסייעות הרפואיות.

מיכאל מלכיאור: מדובר באותם ילדים, שנמצאים במערכת שאת אחראית לה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים לבדוק ולהעביר לנו מיידית.

מיכאל מלכיאור: מעבר לזה, גם בנושא הבירוקרטי אנחנו שומעים על חודשים בלי..

מיכאל מלכיאור: אנחנו שומעים על אטימות של מערכת, שמאפשרת את זה שבמשך חודשים מתחילת שנת הלימודים עד נובמבר-דצמבר אין פתרון לדברים שמצד המערכת יש להם פתרון לפני תחילת שנת הלימודים, אבל זה פשוט לא עובד.

מיכאל מלכיאור: בשביל מה יש פיקוח?

מיכאל מלכיאור: הפיקוח נועד לבדוק שזה עובד.

מיכאל מלכיאור: לכן אי אפשר לקבל את זה.

מיכאל מלכיאור: כאשר אין מורה בכיתה ויושבים ארבעים תלמידים בלי מורה זה דבר שאף אחד לא ירשה לו לקרות.

מיכאל מלכיאור: פה זה יותר גרוע כי זה באמת קו חיים של הילדים.

מיכאל מלכיאור: אלה המסקנות שיש לי פרטנית מהדיון הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: מעבר לזה יש ויכוחים מקצועיים לגיטימיים ואנחנו נמשיך את הדיון בהם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקבלים את העובדה שיש גישות שונות בסוגיה המקצועית שקשורה לעניין, אבל אנחנו נעמיק בזה.

מיכאל מלכיאור: אני גם מבקש לקבוע פגישה עם ועדת דורנר על דברים שעלו פה לאורך הזמן.

מיכאל מלכיאור: יש גם דברים שהמשרד לא יכול להגיד, כי הוא בכל זאת תחת מסגרת של קביעות ממשלתיות כלליות והוא לא יכול לצאת נגד מדיניות ממשלתית.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כן יכולים ולכן כדאי שנשב יחד ונוכל לתת את האינפוט מהנסיון שלנו על פני התקופה.

מיכאל מלכיאור: אני נמצא בתחושה מאד קשה ואני רוצה לומר לכם שיש כתובת.

מיכאל מלכיאור: גם אם לא תמיד אתם מקבלים את התשובה ואת המענה הנכונים, יש כתובת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נוותר וגם אנחנו נמשיך.

מיכאל מלכיאור: זאת לא תהיה הישיבה האחרונה בנושא ואנחנו נמשיך ללוות את הנושא וללחוץ.

מיכאל מלכיאור: כשאתם מרגישים שאין מענה, כמו בחלק מהמקרים ששמענו פה, תפנו אלינו ונמשיך ללחוץ.

מיכאל מלכיאור: אמנם אין לנו כוח ביצועי לעשות את זה, אבל כשאני שומע מה שקורה פה עם הילדים, שהם ודאי וודאי מוכי גורל, אם אנחנו לא מחויבים לילדים האלה, בואו נסגור את הבאסטה.

מיכאל מלכיאור: אין סיבה שנהיה בכלל.

רות פן: בוא נסכים על כך שכולנו מחויבים לילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: בהחלט, אנחנו לא בשני צידי המתרס.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה ביחד בעניין הזה, אנחנו עובדים יחד ונמשיך לעבוד יחד למען הילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: מהיום אלון יהיה בגישה אחרת לגמרי ותהיה לו תעסוקה 24 שעות ביום.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.