הוועדה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת המדע לדיון בהצעת חוק הגבלת הפצת פרסומות ברשתות תקשורת, כנסת 17, פרוטוקול מספר 4, 2007-12-25 09:00

משה כחלון: אני פותח את הישיבה המשותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת המדע והטכנולוגיה.

משה כחלון: ברוכים הבאים.

משה כחלון: על סדר היום הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מספר 33), מה שנקרא דואר זבל.

משה כחלון: בישיבות הקודמות אישרנו את סעיפים 30א(א) ו-(ב) והיום אנחנו נדון בסעיף (ג) והלאה.

משה כחלון: הגיעו אלי פניות בקשר לסעיפים שכבר אושרו ואני רוצה לומר שאנחנו לא נדון בהם היום וגם לא נשמע את ההערות, אבל לא נסיים את החקיקה - ואם נצטרך לפתוח את הסעיפים מחדש, נפתח אותם מחדש - כי זה לא על סדר היום ואולי יש עוד גורמים שגם הם רוצים להעיר הערות בתגובה להערות שיהיו כאן.

משה כחלון: על כל פנים, כל מי שתהיה לו הערה או הארה, יוכל להעיר ואם מישהו רוצה להעלות שוב נושא כלשהו, אני אעלה אותו שוב.

משה כחלון: אני מבין את החשיבות של החוק, זה חוק שיש לו משמעות שלעתים יכולה להיות מרחיקת לכת לגבי עסקים מסוימים.

משה כחלון: לכן נשמע ואם צריך להצביע פעם נוספת, נצביע פעם נוספת, ואם צריך לפתוח סעיף לדיון מחדש, נעשה זאת.

משה כחלון: אין פה שום דבר שרירותי ואנחנו גם לא במרוץ ואף אחד לא רודף אחרינו.

משה כחלון: ננסה להוציא מתחת ידי הוועדה את החוק הטוב ביותר שניתן במסגרת האיזונים והאינטרסים.

שריל קמפינסקי: (ג) הסכים הנמען לקבלת דברי פרסומת לפי הוראות סעיף קטן (א) או לא הודיע על סירובו לקבלם לפי הוראות סעיף קטן (ב), רשאי הוא, בכל עת, להודיע למפרסם על סירובו לקבל דברי פרסומת, דרך כלל או מסוג מסוים, ולחזור בו מהסכמתו, ככל שניתנה (בסעיף זה – הודעת סירוב).

שריל קמפינסקי: הודעת הסירוב לא תהיה כרוכה בתשלום, למעט עלות משלוח ההודעה.

אתי בנדלר: האם הודעה כזאת צריכה להיות בכתב?

אתי בנדלר: להזכירכם שבסעיף קטן (א) ההסכמה צריכה להיות מפורשת מראש ובכתב.

אתי בנדלר: האם ההודעה כאן צריכה גם היא להיות בכתב או לא?

שריל קמפינסקי: ברגע שהוספנו את "בכתב" לגבי סעיף קטן (א), נראה לי נכון שגם כאן נוסיף את הדרישה של "בכתב".

משה כחלון: כאן מדובר על כך שהנמען מודיע אם הוא רוצה או לא.

אתי בנדלר: אנחנו מדברים על שלב בו כביכול ניתנה הסכמה ועכשיו הוא חוזר בו מהסכמתו ואומר שיפסיקו להטריד אותו.

אתי בנדלר: לכאורה הוא יכול להתקשר לבית העסק ולומר לו שהוא מבקש שיפסיקו לשלוח לו הודעות פרסומת מטעמם.

אתי בנדלר: השאלה אם מסתפקים בזה או דורשים שההודעה הזאת תהיה בכתב.

אלכס מילר: השאלה אם כל מפרסם נותן אפשרות לחזור אליו עם הודעה כזאת.

אלכס מילר: את מקבלת משהו לתוך המייל שלך ואת לא יודעת מי שלח אותה.

אתי בנדלר: דברי הפרסומת צריכים תמיד לשאת גם את הכתובת של המפרסם לצורך חזרה אליו.

אתי בנדלר: אני מציבה את השאלה בפני חברי הכנסת, כי אני צריכה לקבל הכרעה בעניין.

חיים רביה: הודעת סירוב צריכה להינתן באותו אמצעי בו קיבלתי את הפרסומת כי אחרת יתחילו להיווצר קשיים בלתי סבירים.

משה כחלון: זאת אומרת, אם אני מאשר בכתב – הביטול בכתב.

חיים רביה: אם המודעה מגיעה בדואר אלקטרוני, הסירוב יהיה בדואר אלקטרוני.

משה כחלון: ב-SMS?

חיים רביה: אותו כנ"ל.

חיים רביה: הכוונה היא לייצר מנגנון שהוא קל ופשוט.

חיים רביה: אם אנחנו נייצר קשיים ולדוגמה נדרוש הודעה בכתב או יהיו מפרסמים שיתחכמו וידרשו את ההודעה בדואר רשום, אנחנו נייצר סייגים בלתי סבירים ואנשים לא יממשו את הזכות שלהם.

חיים רביה: אנחנו רוצים לאפשר לאנשים לממש את הזכות שלהם בקלות ובמהירות.

אלכס מילר: האם כל הודעה נחשבת לביטול?

אלכס מילר: מי שמפרסם יכול לקבוע לעצמו באיזה נוהל הוא מקבל הודעה על ביטול ואם אני שולח לו הודעה האומרת שאני לא מעונין, אם זה לא לפי הנוהל שהוא קבע - אז בעצם ההודעה לא מבטלת.

אלכס מילר: האם אנחנו לא צריכים לחשוב על כך שנוהל צריך להיות סטנדרט או שמדובר בכל הודעה?

חיים רביה: אני חושב שאתה צודק בכך שצריך למנוע העמדת קשיים בלתי סבירים והדבר הראשוני שחשבתי עליו הוא בהקשר הזה, שבאמת הודעת הסירוב צריכה להינתן באותם אמצעים שהפרסומת התקבלה.

חיים רביה: זה מאוד יקל.

חיים רביה: אם כל מה שאני צריך זה לעשות ריפליי לדואר אלקטרוני ולומר הסר, זה מאוד יקל על המקבל.

אתי בנדלר: אולי אפשר לשכלל את ההצעה שלך, אם זה מה שיתגבש כאן, שהיא יכולה להינתן או בכתב או בדרך בה התקבלה הפרסומת.

אתי בנדלר: במייל זה נחשב בכתב לצורך העניין ואנחנו נגדיר את זה "בכתב".

אמנון זכרוני: אני הייתי מציע להגביל את זה לכתב מסיבה מאוד פשוטה.

אמנון זכרוני: ייווצר מצב לא סביר ואנשים יטענו שהם מסרו הודעה ואתה תכחיש קבלת ההודעה.

אמנון זכרוני: זה יפתח פתח למשפטים מיותרים.

אמנון זכרוני: ברגע שיש לך מסמך בכתב, הוא מדבר בעד עצמו ויש לך הוכחה ואתה לא נכנס אז לקשיים משפטיים.

אמנון זכרוני: ברגע שאתה מרחיב את היריעה, זה רק יצור בלבול.

אלכס מילר: אם זה SMS, אתה מצפה שהאדם ישלח מכתב?

אמנון זכרוני: כן.

אלכס מילר: אני מקבל עשרות SMS מחברות שאני לא יודע אפילו מי הן והן מזמינות אותי לכל מיני אירועים.

אמנון זכרוני: הוא פשוט יכחיש את קבלת ההודעה שלך ואיך תוכיח?

אלכס מילר: אתה פותח כאן משהו אחר.

אלכס מילר: אני עכשיו בתור מחוקק יכול לומר שאני מחייב כל מי שעוסק בפרסומות לשלוח לי את הכתובת ואת תיבת הדואר שלו.

אלכס מילר: בסופו של דבר זה מה שיהיה.

אמנון זכרוני: אתה מזמין לעצמך קשיים מיותרים.

אלכס מילר: אם אתה מצפה ממני שאני אשלח את זה בכתב, אני מצפה ממך שתשלח לי את הכתובת אליה אוכל לשלוח את ההודעה בכתב.

אמנון זכרוני: תציין שהוא חייב לציין לאן לשלוח.

אלכס מילר: אני חושב שזה רק יקשה עליך.

יורם הכהן: אם מדובר במישהו שעושה את זה, שיקליט בחזרה את ההודעות האלה, ינהל את זה כרשומה מוסדית ולא תהיה לו שום בעיה בבית המשפט.

רונית תירוש: צודק חבר הכנסת מילר שאומר שזה יקשה עלינו להוציא בכתב כל הודעת סירוב ורבים יתעצלו לעשות זאת.

רונית תירוש: אם זה מאוד יהיה חשוב לנו ונרצה כנראה להגיע לבית משפט, כי זה חוזר על עצמו, ושלחתי לו הודעת סירוב אבל הוא ממשיך, אני כבר אדאג לעשות את זה בכתב ואני אשריין לי תיק הוכחות.

רונית תירוש: זאת אומרת, זה יקרה מעצמו.

אתי בנדלר: את מציעה שזה יהיה בהודעה בכתב או באותה דרך.

רונית תירוש: כן, להשאיר את זה כאופציה ולא כחובה.

רונית תירוש: אם אני מרגישה שאני הולכת לבית המשפט, אני כבר אכין את התיק.

אמנון זכרוני: החוק הזה יפרנס עורכי-דין.

יורם הכהן: נתקלתי בתלונות בהקשר של דיוור ישיר בנושא של פרטיות בטענה שאנשים אומרים שמחייבים אותם לבטל ועלות הביטול היא יותר גדולה ממה ששולחים להם.

יורם הכהן: למשל, מחייבים אותם לשלוח בדואר והם צריכים ללכת לדואר, לקנות בול וכל מיני דברים כאלה.

יורם הכהן: לכן המנגנון של באותו אמצעי הוא נכון, אבל אם אנחנו מסתכלים על מערכות, צריך לראות שיכול מאוד להיות שחלק מהפניות האלה יגיעו מחוץ לארץ ואז אם אתה אומר לו שהוא צריך להתקשר לטלפון בחוץ לארץ, זה בעייתי.

משה כחלון: אני לא חושב שהחוק מתייחס לזה.

יורם הכהן: המפעיל יכול להיות ישראלי.

אלכס מילר: אם אתה מקבל SMS דרך האינטרנט, אין לך בכלל כתובת לחזור אליה.

יובל בר-נר: תמיד יש למי לחזור.

יובל בר-נר: מי ששולח הודעה איזושהי באיזשהו כלי תקשורת, רוצה למכור משהו.

יובל בר-נר: הוא שולח את המודעה, הוא יכול לשלוח אותה ב-SMS, הוא יכול לשלוח אותה באי-מייל, אבל מישהו עומד מאחורי זה, מישהו מניע את זה כי יש לו אינטרס.

יובל בר-נר: לכן תמיד יש למי לחזור ואין דבר כזה שאין למי לחזור.

אלכס מילר: לחזור, אבל לא ישירות.

אלכס מילר: אתה מקבל שם של המפרסם.

אלכס מילר: לצורת העניין חברת רשת שמפרסמת את עצמה.

אלכס מילר: אני כן מקבל שזאת חברת רשת ספציפית, אבל אני מקבל SMS מ-10-15 חברות ואני צריך לחפש כל אחת מהן דרך 144.

אלכס מילר: זה נראה לך הגיוני?

יובל בר-נר: לא, מדובר בחברה ששלחה לך את ההודעה.

אלכס מילר: מי ששולח לך את ההודעה כותב את מספר הטלפון אליו אפשר לשלוח חזרה SMS עם הביטול כי אחרת זה לא עובד.

יובל בר-נר: אני מציע שב-SMS תהיה במקום אפשרות ושכל חברות הסלולר יאפשרו בלחיצת כפתור אחת על ה-SMS לצאת מהעניין ולהיגרע מרשימת הכתובת.

יובל בר-נר: זה דבר אפשרי טכנולוגית.

משה כחלון: זה כבר חוק אחר.

אייל שגיא: הייתי מציע אולי להוסיף את סעיף (ג) לרשימת הסעיפים שהשר באישור הוועדה יכול לתת הוראות יותר מפורטות לגביהם.

אייל שגיא: אנחנו לא באמת יודעים איך זה יזרום ואם למשל יראו שיש חברות שמתחמקות מהחובה הזאת כי הנוהל שלהן הוא מאוד מוזר או שצריך להתקשר למחלקת ביטול או משהו כזה, שתהיה כאן אפשרות להתערב.

אייל שגיא: במילא כבר בסעיף (ד) אנחנו נותנים לשר את הסמכות לתת עוד פרטים, ולכן אולי צריך לתת לו את הסמכות גם לגבי הביטול.

אתי בנדלר: זה קיים ואמרנו שאנחנו כך וכך נרחיב את זה באופן שיאפשר לקבוע פרוצדורות לגבי כל נושא שמוסדר.

משה כחלון: אתם ממליצים ב-(ג) להרחיב?

משה כחלון: אם הסעיף הבא מתייחס גם לסעיף (ג), לא נצביע על (ג) אלא קודם נלמד את (ד) ואז נחזור ל-(ג).

משה כחלון: השאלה אם סעיף (ד) נותן מענה ל-(ג).

דנה נויפלד: סעיף (ד) מדבר על ההודעה ועל הדרך בה אפשר יהיה לחזור וסעיף (י) שמסמיך את שר התקשורת לקבוע תקנות, גם מתייחס לסעיף (ד) שעניינו ההודעה.

חיים רביה: צריך לשים לב שכאשר מדברים במפרסם, אלה בעצם שני סוגים של גורמים כאשר גורם אחד הוא בית העסק והגורם השני הוא מי שמספק את שירותי השיווק.

חיים רביה: יתכן שמי שמספק את שירותי השיווק, מאגר המידע שלו משמש מאות בתי עסק.

חיים רביה: אם נמען יצטרך לעבור בית עסק אחר בית עסק ולכל אחד ואחד מהם להודיע שהוא מסרב לקבל את ההודעה – זה טורח גדול.

חיים רביה: צריך להבהיר בסעיף שהמפרסם לעניין הזה, אני יכול לתת הודעה למשווק שמאגר המידע שלו משמש את הרבים ובהודעה אחת כזאת הוא יסיר אותי מכל הרשימות של הגורמים השונים.

משה כחלון: זה חשוב מאוד.

משה כחלון: ודאי.

משה כחלון: יש חברה שאומרת לך שתבוא לפרסם אצלה כי יש לה מאגר של 100 אלף אי-מיילים.

משה כחלון: אומר עורך-דין רביה, בצדק, שהפנייה לא תהיה לשטראוס שמפרסם דרכו אלא הפנייה תהיה דרכו ושהוא מראש לא ימכור אותך כי הלא הוא מוכר אותך כמאגר מידע.

אותו משווק, המפרסם ששולח את המייל, לא החברה שולחת, כאשר הוא פונה אלי במייל או ב-SMS, הוא משאיר את הכתובת שלו, את המייל שלו ואת הטלפון שלו.

חיים רביה: לעתים קרובות לא.

חיים רביה: לעתים קרובות הוא נותן שירות עבור חברה.

משה כחלון: מר בר-נר, אתה מחזיק מאגר מידע?

יובל בר-נר: כן.

משה כחלון: אני מבקש את ההתייחסות שלך לעניין הזה.

יובל בר-נר: אני מחזיק מאגר מידע של בעלי תפקידים, רק אנשים שיש להם איזשהו תפקיד, מנהלים בחברות או בארגונים או בסקטור הציבורי, כולל חברי כנסת.

יובל בר-נר: מאגר המידע שלי הוא מאגר אישי ואני מוכר אותו בנגזרות מסוימות לגופים שונים כדי שהם ישתמשו בו לצורכיהם והם עם המאגר שלי מדוורים לבעלי תפקידים בעסקים שלהם.

יובל בר-נר: אף אחד מהאנשים שמופיעים אצלי במאגר לא מופיע בביתו ואין לי גם טלפון סלולרי אחד בכל המאגר שלי.

יובל בר-נר: אני מאוד מקפיד שכל אדם שקונה אצלי מאגר, כל מייל שלו או כל דרך התקשרות שהוא שולח אתה אינפורמציה, יהיה מצויד בכפתור שיאפשר למי שקיבל את הדואר להיגרע מן המאגר.

יובל בר-נר: אני מוכר את אותו מאגר לחברות שונות.

משה כחלון: כאשר אני משיב לך, כאשר אני אומר לך הסר, אתה מסיר אותי כבעל המאגר או מסירה אותי החברה?

יובל בר-נר: אני לא שולח מיילים באופן עצמאי.

יובל בר-נר: אני מוכר רשימת דיוור לחברות וכל אחת עושה בה שימוש בכל אחד מדרכי ההתקשרות.

משה כחלון: בחוק צריך לחייב אותו להסיר.

יובל בר-נר: למה צריך לחייב אותי?

יצחק בן ישראל: חברת שטראוס יכולה לפנות לחברת פרסום כלשהו.

יצחק בן ישראל: חברת הפרסום פונה אליו ושואלת אותו אם הוא מכיר את האנשים החשובים במדינה ומבקשת את הרשימה.

יצחק בן ישראל: חברת הפרסום מנהלת דו-שיח עם האנשים ולא הוא.

יצחק בן ישראל: הוא בכלל אדם שיש לו ידע ואותו לא מחייבים בכלום.

יצחק בן ישראל: את חברת הפרסום אתה צריך לאלץ לעשות את מה שאתה רוצה שהוא יעשה.

רונית תירוש: יש בזה הגיון.

משה כחלון: אני לא רוצה לקבל שום דואר זבל.

אתי בנדלר: אתה צריך לפנות אל מי ששולח לך.

משה כחלון: הוא פעם מכר לשטראוס ואחר כך הוא מכר לתלמה ואחר כך הוא מכר לאוסם, אבל אני לא רוצה אטריות ולא רוצה גלידות.

משה כחלון: אני לא רוצה דואר זבל.

משה כחלון: אני יכול לצפות בערב בערוץ 2 ולראות את כל הפרסומות.

יצחק בן ישראל: מי ששולח לך דואר זבל זה לא הוא.

משה כחלון: אני יודע.

יצחק בן ישראל: מי ששולח לך את דואר הזבל, אותו תכריח למחוק אותך מהרשימה.

רונית תירוש: המקרה שלך הוא מקרה קל כי אתה אומר שאתה לא רוצה כלום ואז הכי נכון הוא להוציא אותך מהמאגר שלו.

רונית תירוש: אני חושבת שצריך לאפשר את שני הדברים.

רונית תירוש: כשהוא יודע שהוא לא רוצה בכלל, הוא פונה לבעל המאגר הזה, אבל אנחנו צריכים לדעת עליו, וכשהוא רוצה לעשות הבחנות בין הדברים, הוא יפנה ספציפית למפרסם.

יובל בר-נר: אתם מדברים על תנובה ועל אוסם ואילו אני מדבר על ילדים אוטיסטים ואני גם מדבר על תנועת קדימה או על תנועת הליכוד.

יובל בר-נר: אני שואל האם גם שם.

יובל בר-נר: אם אתה לא רוצה, בבקשה, תגיד את זה לקדימה.

יובל בר-נר: אני לא מפרסם לקדימה אבל הם לקוחות שלי.

עופר האפרתי: אנחנו משכירים מערכות לדיוור וגם מדוורים בעצמנו למאגר גדול.

עופר האפרתי: בכל מערכת יש מערכת הסרה אוטומטית שמתעדת עם זמן ואנחנו יכולים לתת את הזמן המדויק בו האדם הסיר את עצמו.

עופר האפרתי: יש לנו מעל 160 אלף אנשים שביקשו הסרה.

משה כחלון: מתוך כמה?

עופר האפרתי: מאגר אדיר כי אנחנו מדוורים בלי הפסקה והגענו כבר ל-160 אלף אנשים שמתועדים שביקשו הסרה ויש לנו את התאריך בו הם ביקשו, כך שהם לעולם לא יקבלו מיילים והמערכת הזאת לעולם לא תשלח להם מיילים.

עופר האפרתי: 80 אחוזים מדואר הזבל הוא דואר מחוץ לארץ של ויאגרות וכל הדברים האלה והדברים האלה לא ייפסקו.

עופר האפרתי: אנחנו בסך הכל נותנים מענה, וכאן נתנו דוגמאות של כל מיני פרסומות של עסקים שזאת האפשרות היחידה שלהם להציג את עצמם במחיר סביר.

עופר האפרתי: אני יכול לתת מחיר לדוגמה.

עופר האפרתי: בסכום של 1,500 שקלים אפשר לדוור למיליון עסקים.

משה כחלון: איזה עסק קטן צריך חשיפה למיליון אנשים?

עופר האפרתי: מיליון בתי אב ולאו דווקא עסקים.

משה כחלון: אני הבנתי שאנחנו כאן רוצים להגן על העסקים הקטנים.

משה כחלון: אם הוא מדוור למיליון בתי אב, הוא כבר עסק גדול.

עופר האפרתי: יכול להיות מישהו שיש לו תרופה נגד פטריות ברגליים, תרופה מהפכנית, הוא עושה דיוור, מקבל בין 2,000 ל-8,000 כניסות לאתר שלו.

משה כחלון: חזרנו לסעיף (ב) למרות שלא רציתי בכך.

עופר האפרתי: הייתי רוצה להתייחס לכך לאחר מכן.

משה כחלון: אין בעיה.

משה כחלון: אנחנו נדון בזה.

משה כחלון: הצטרף אלינו יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת בנימין אלון.

משה כחלון: הוועדה היא ועדה משותפת של ועדת הכלכלה וועדת המדע והטכנולוגיה.

אם אתם כבעל מאגר שולחים הודעת SMS או מייל לנמען, או מי שקנה מכם ואותו מפרסם משתמש במאגר שלכם, בעצם יכול להיות מצב שאותה חברה שמכרתם לה את המאגר פונה אלי באמצעות מפרסמים שונים?

יובל בר-נר: לא הבנתי את השאלה.

אתה מכרת מאגר לחברה איקס.

אותו גוף שירצה להגיע לנמענים השונים שולח או SMS או הודעה.

אני בעצם פונה למפרסם ואותי לא מעניין כרגע מי עומד מאחוריו.

השאלה אם יכול לקרות מצב כזה שאותו גוף לקח כמה מפרסמים שפונים אלי מכיוונים שונים באותו מאגר?

יובל בר-נר: אני לא יודע אבל אני מוכרח לומר לך שהמאגר שלי הוא מאגר רשום אצל מר הכהן, יש לי מספר, הוא מפקח עלי, אני עומד בהתחייבויות שלי כלפיו ואני גם משלם לו אגרה.

יובל בר-נר: אני מאגר חוקי לכל דבר.

יובל בר-נר: הבעיה היא שהוא לא מספיק מפקח, אבל זה עניין אחר.

יובל בר-נר: אברהם: אני רוצה להקל על הנמען שיוכל להסיר מעצמו בקלות את הפרסומת.

יובל בר-נר: האם אני צריך לפנות לעשרה גורמים או לגורם אחד?

עופר האפרתי: אם אתה שואל מה אני עושה, אם אתה שואל לגבי המערכות שלנו, כל אחד שמדוור, נמצאים אצלו כבר ה-160 אלף אנשים שלא רוצים.

משה כחלון: אלה כתובות אמיתיות?

עופר האפרתי: בהחלט.

אייל שגיא: לגבי השאלה אם לפנות למפרסם או למשווק, אני רוצה להזכיר שבחוק הגנת הפרטיות שלא חל כאן, בדיוור ישיר, כאשר פונים אלי באמצעות מאגר של אחר, אני יודע מי זה כי המספר מופיע.

אייל שגיא: כלומר, אני יודע מאיפה אותה שטראוס הגיעה אלי ואני יכול לפנות כך או כך.

אייל שגיא: אני חושב שבמצב בו משתמשים במאגר של מישהו אחר, למקבל הפרסום צריכה להיות אפשרות לבחור.

אייל שגיא: אם הוא לא רוצה לקבל בכלל, לא מתנובה, לא משטראוס ולא מאף אחד, שיפנה למעלה, למשווק.

אייל שגיא: אם הוא לא רוצה לקבל פרסומת ספציפית על מזרונים, שיפנה לעמינח.

הוא אומר שאני אמור להיות ברשימה במאגר כאחד שמסרב.

משה כחלון: אתה מקבל במייל שלך פרסומת על מזרוני פרדייס וכתוב שהנתונים הגיעו ממר בר-נר.

משה כחלון: אם אתה רוצה להסיר לגמרי, אתה פונה למר בר-נר ואומר לו שאתה לא רוצה להיות במאגר של אף אחד ומבקש להוציא אותו.

משה כחלון: אתה אומר לו שאתה אמנם חבר כנסת, אבל לצורך העניין אתה לא רוצה להיות שם.

אבל הוא לא כותב שזה מהמאגר שלו.

רונית תירוש: בדיוק.

רונית תירוש: המפרסם צריך לומר שזה מהמאגר שלו.

משה כחלון: זה מה שמציע עורך-דין שגיא.

יצחק בן ישראל: צריך להבחין בין מאגרי מידע לבין מי שמשתמש בהם ועושה בהם כל מיני דברים.

יצחק בן ישראל: כל מה שאנחנו מדברים עליו כאן צריך להיות מכוון לאלה שמשתמשים בו.

רונית תירוש: גם הוא משתמש בזה על ידי כך שהוא שולח את זה למפרסם.

יצחק בן ישראל: לא.

יצחק בן ישראל: הוא אוגר מידע.

רונית תירוש: אבל הוא שולח את זה, הוא מקבל עבור זה כסף.

יצחק בן ישראל: זה לא משנה.

משה כחלון: אני רוצה להשמיט את שמי מהרשימה של מר בר-נר.

משה כחלון: איך אני עושה את זה?

משה כחלון: למר בר-נר יש מאגר.

יצחק בן ישראל: השם שלך רשום גם אצלי במחשב.

קריאה: אתה לא שולח לו פרסומות.

יצחק בן ישראל: אתה צריך לדאוג שזה ששולח אליך לא ישלח.

יצחק בן ישראל: אתה לא צריך לעשות כלום עם מר בר-נר.

יצחק בן ישראל: אתה עושה כאן דבר שהוא ערבוב קטגוריות.

רונית תירוש: זה לא נכון.

רונית תירוש: בעל המאגר הוא אקטיבי.

רונית תירוש: הוא מוכר את השם שלי.

יצחק בן ישראל: עורך דין לא מוכר את הידע שלו?

יובל בר-נר: אני לוקח את השם שלך מהכנסת.

יובל בר-נר: הוא פאבליק דומיין.

יובל בר-נר: המייל שלך הוא פאבליק דומיין.

יובל בר-נר: המשמעות היא שאתה קובע בניגוד לחוק חופש המידע שמעתה והלאה כל דבר שהוא פאבליק דומיין לא יהיה יותר פאבליק דומיין.

משה כחלון: לא נפליג עד כדי כך.

יובל בר-נר: זאת בדיוק המשמעות.

משה כחלון: כאשר אני מפרסם את המייל שלי, אני יכול גם להשמיט אותו.

משה כחלון: אם אני מפרסם אותו, זה אומר שאני רוצה שכל אזרח שיש לו עניין יוכל לפנות אלי כי אני פרסמתי אותו ולא אתה דגת אותו מאיזשהו מקום.

דנה נויפלד: אני רוצה לעשות סדר ולחזור לשיעור מספר 1.

דנה נויפלד: הדבר הזה חל קודם כל כרגע על המפרסם והוא מחייב את המפרסם לקבל הסכמה לקבלת הודעות.

דנה נויפלד: זאת אומרת, כל אחד בטרם מקבל הודעה, צריך לקבל הסכמה וזה עוד לפני.

דנה נויפלד: לא יכולים בשלב הראשון לשלוח בטרם התקבלה הסכמה.

דנה נויפלד: לכן בשלב הראשון, מי שרוצה לשלוח הודעה, צריך לקבל את ההסכמה.

דנה נויפלד: לכן השאלה לגבי הדיוור הישיר לא מתעוררת כיוון שאף אחד לא הסכים לקבל את ההודעות.

דנה נויפלד: לכן אדוני ייאלץ לקבל את ההסכמה שלי בטרם ישלח לי הודעה.

קריאה: חוץ מבית עסק.

דנה נויפלד: גם בית עסק צריך לקבל הסכמה.

דנה נויפלד: השאלה הזאת לא מתעוררת כרגע לעניין הזה, כי הוא לא יכול למכור את המאגר מבלי שאני הסכמתי לכך.

משה כחלון: זה אם החוק עובר.

דנה נויפלד: בוודאי, אם החוק עובר.

קריאה: זה לפי הנוסח של סעיף (א) הנוכחי.

דנה נויפלד: נכון.

מיכה מנדלביץ: אני חושב שהמתכונת הנכונה היא המתכונת שקיימת בחוק הגנת הפרטיות שאומרת שאדם ששולח פרסום צריך גם לומר מאיזה מאגר הוא קיבל את הכתובת.

משה כחלון: פרופסור בן-ישראל מתנגד לכך.

מיכה מנדלביץ: אני גם חושב שצריך לאמץ את השיטה האמריקאית כאשר יש גם מאגר מרכזי אליו אפשר להירשם.

אלכס מילר: יש לי הצעה.

אלכס מילר: אנחנו לא יכולים עכשיו להפוך את העולם ולשנות את הכללים כי יש לנו הרבה מאוד מערכות שעובדות בשיטות כאלה.

אלכס מילר: אני מציע לקבוע סטנדרט לחברה שמפרסמת שהיא תהיה מחויבת ברגע שהיא שולחת את הפרסומת לקבל מהלקוח אפשרות ביטול.

אלכס מילר: בסופו של דבר אנחנו נמצא את עצמנו במצב הרבה יותר גרוע כי ימצאו את הדרך לעקוף את זה.

אלכס מילר: אם אני לא מעונין לקבל פרסומות מסוג כזה או אחר, אני יכול לבטל את זה, אבל אם בסופו של דבר אני כן איהנה מהפרסומת, אני לא רוצה לחסום את עצמי ואת האפשרות לחופש המידע.

אלכס מילר: זאת זכות להתפרנס ואנחנו עכשיו באים וחותכים כאן מגזר שלם שחי על זה.

משה כחלון: לכן אנחנו מנסים למצוא כאן את האיזונים בין אנשים שימשיכו לחיות ולהתפרנס אבל גם בין אנשים שרוצים לחיות.

אלכס מילר: הסעיף הזה צריך להיות מכוון ספציפית לכל חברה וחברה.

יצחק בן ישראל: אני לא מתנגד לזה שמה שנקרא כאן המפרסם יצטרך לקבל אישורים ואם אני רוצה להסיר את שמי מהרשימה, הוא יעשה את כל מה שצריך לעשות כדי להסיר את שמי.

יצחק בן ישראל: לא לזה התנגדתי.

יצחק בן ישראל: אני אומר שאתה טועה כאשר אתה כולל בזה את מאגרי המידע.

יצחק בן ישראל: תאר לך שאני עכשיו רוצה לקחת ספר טלפונים, לעבור על הטלפונים ולצלצל לאנשים ולומר להם שיקנו ביטוח.

רונית תירוש: מענה קולי זה משהו אחר.

יצחק בן ישראל: אתה צריך להכריח את ספר הטלפונים לכתוב שיצחק בן-ישראל לא רוצה שיעשו את זה.

משה כחלון: תבקש מחברת בזק שלא תכניס את שמך לספר הטלפונים.

יצחק בן ישראל: אני רוצה להסביר למה יש כאן עירוב בין קטגוריות שונות.

יצחק בן ישראל: הפעולות שכתובות כאן בהצעה שאני רואה מול עיניי ושאנחנו צריכים לעשות הן נגד אלה ששולחים, נגד אלה שמפרסמים.

יצחק בן ישראל: אותם צריך להכריח ולא את מאגרי המידע.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל על האיחור, אבל בינתיים אני לא מבין מה קורה.

בנימין אלון: בחוק אנחנו הרי מדברים על מפרסם.

בנימין אלון: איפה נכנסות ההוראות על מאגר המידע?

משה כחלון: הייתה כאן הצעה של עורך-דין שגיא שאותה חברה שמפרסמת תרשום באותו פרסום מהיכן היא דלתה את הכתובת.

משה כחלון: פעם אחת אני רוצה לבקש מאותה חברה שלא תשלח לי יותר, וזאת יכולה להיות חברת שטראוס לה הוא מכר את מאגר המידע, ועלתה כאן הצעה שאותה חברת שטראוס תאמר שהשם שלי הושג דרך חברת בר-נר.

משה כחלון: אני אפנה לחברת בר-נר ואומר לה שתוציא את השם של מהמאגרים שלו בכל התחומים.

יצחק בן ישראל: ומה שהושג באמצעות ספר הטלפונים?

יצחק בן ישראל: שטראוס תפנה לספר הטלפונים?

משה כחלון: כך הגענו למאגרי המידע למרות שבאמת לא מדובר כאן במאגר מידע אלא מדובר במפרסמים.

בנימין אלון: לכאורה זה לא הכרחי בחוק הזה וכדאי להתקדם.

אתי בנדלר: אני רוצה להשלים את דבריו של היושב-ראש.

אתי בנדלר: יש לנו עניין בשלושה גורמים כרגע.

אתי בנדלר: גורם אחד הוא המפרסם והוא בית העסק שמפרסם את השירותים שלו, את המצרכים שלו, לצורך העניין שטראוס או חנות.

אתי בנדלר: גורם שני הוא חברה העוסקת בדיוור ישיר שגם היא מפרסמת את אותה שטראוס או את אותה חנות אלא שיש לה מאגר מידע הרבה יותר גדול והיא מפרסמת עבור אחרים.

אתי בנדלר: גורם שלישי הוא חברה שיש לה רק מאגר מידע והיא לא עוסקת בכלל בפרסום אלא היא מוכרת את מאגר המידע שלה כולו או חלקו או לפי חיתוכים מסוימים ופיתוחים מסוימים לגורם הראשון או לגורם השני שעליו דיברתי.

אתי בנדלר: נדמה לי שעורך-דין רביה דיבר קודם על כך שצריכים להבהיר שהמפרסם לצורך חוק זה כולל את שני הגורמים הראשונים, דהיינו, או בית העסק שאת מוצריו או שירותיו רוצים לפרסם או חברה העוסקת בדיוור ישיר של דברי פרסומת עבור בתי עסק אחרים.

אתי בנדלר: בכל מקרה, הגורם השלישי שהוא בעל מאגר המידע, למיטב הבנתי הוא לא רלוונטי ולגביו יש הוראות בחוק הגנת הפרטיות ואני חושבת שהחוק שלנו לא צריך לעסוק בכך.

אלי שחף: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו כאן.

משה כחלון: לאיזה סעיף אתה מתייחס?

אלי שחף: אני מתייחס לעניין העסקים ולא לעניין חברות שמדוורות עבור חברות אחרות.

אלי שחף: אני מתייחס לבעל עסק שהוא רשאי יהיה לדוור ללקוחות שלו שמסרו לו את הפרטים מרצונם הטוב במהלך ביצוע עסקה.

אלי שחף: נוסח החוק לא מתיר היום לבעל עסק או לחברה שלקוח מסר לה מרצונו הטוב את הפרטים שלו לפנות.

משה כחלון: אתה מדבר על אנשים שהסכימו.

אלי שחף: אני מנהל עסק של קטלוגים.

אלי שחף: לקוח מתקשר אלי ומבצע הזמנה טלפונית וכאשר הוא מבצע הזמנה טלפונית, אנחנו מבקשים ממנו את כתובת הדואר האלקטרוני שלו, אני מבקשים את מספר הטלפון הסלולרי שלו ובין היתר זה למטרת פרסום.

אלי שחף: לפי לשון החוק אני צריך או לקבל את הסכמתו בכתב או להקליט אותו.

אלי שחף: אם הלקוח הזה פונה אלי בעוד 20 שנים, הרי החוק – ואמרתי את זה גם לחבר הכנסת אלון בפעם הקודמת – הוא לא רק לרבעון ולא רק לשנה אלא הוא לעולם.

אלי שחף: בעוד 20 שנים לקוח כזה שרוצה להרוויח אלף שקלים ולהאשים אותי בעבירה פלילית, הוא אומר לי שאראה לו הקלטה בה הוא הסכים שאני אשלח לו הצעה מסחרית.

אלי שחף: היום אתה נדרש על פי החוק הכי מחמיר כמו מס הכנסה שאומר לך לשמור מסמכים במשך שבע שנים אחורה, אבל אני היום מקבל בעסק שלי 60 אלף הזמנות בחודש, ואני יכול לשמור מיליוני הקלטות לעוד 20 שנים?

אלי שחף: זה אבסורד.

רונית תירוש: לכמה זמן אתה יכול לשמור?

אלי שחף: זאת השקעה של חברות כמו בנק הפועלים שמרוויחות מיליארד שקלים או מיליארד דולר ברבעון.

אלי שחף: ההצעה שלי היא לא לקבל חוקים פופוליסטיים ולדרוס תעשיות שלמות אלא לקיים דיונים.

משה כחלון: זאת אמירה ממש מיותרת כי זאת הצעת חוק ממשלתית.

אלי שחף: כבוד היושב-ראש, יש כאן מצב של חוסר איזון.

אלי שחף: כל מה שאנחנו מבקשים – ביקשנו גם מחברת הכנסת תירוש וגם משר התקשורת – להיפגש אתנו כדי לקבוע כללים ומגבלות שהציבור יוכל לעמוד בהם.

רונית תירוש: לא שמענו הצעה חלופית.

רונית תירוש: לא ידעתי שביקשתי להיפגש אתי.

רונית תירוש: אתה לא יכול לשמור 20 שנים, אבל במשך 5 שנים אתה כן יכול לשמור?

רונית תירוש: אתה כן יכול להוכיח ש-20 שנים עובדה ששלחת לאותו אדם ולא קרה כלום וזאת כמעט נורמה שאתה שולח לו כך שהוא לא יכול אחרי 20 שנים לבוא ולומר שהוא סירב ולבקש ממך להראות לו זאת.

רונית תירוש: אחרי 20 שנים שהוא מקבל פתאום הוא נזכר?

קריאה: כן.

רונית תירוש: נראה לי שזה לא עומד במבחן האדם הסביר.

קריאה: אם 20 שנים אתה שומר את הכתובת שלו, אז תשמור יחד עם הכתובת שלו גם את ההסכמה.

יורם הכהן: אם אתה רוצה לשמור קובץ ברשומה שלך, אתה צריך להוסיף שדה של הקובץ כדי לשמור את ההסכמה.

אלי שחף: זה נשמע פשוט אבל זה בלתי ישים לחלוטין.

יצחק זיו: אני רוצה להפריד בין המאגר של הטלפונים לבין המאגר של הפקסים.

יצחק זיו: כאשר אני מקבל את ה-30 פקסים ונגמר לי הנייר והטונר ואני לא יודע בכלל איך הגיעו אלי, אני שואל איך אפשר לנטרל את הפקס מכל הסיפור הזה.

יובל בר-נר: אתה צריך להיגרע מהאתר של הכנסת, שם מופיע מספר הפקס שלך.

משה כחלון: כמעט ביקשת ממנו להתפטר עכשיו.

יצחק זיו: לשמחתי הפקס שאני מדבר עליו הוא לא הפקס של הכנסת.

משה כחלון: אתה איש ציבור ופונים אליך אם תרצה או לא תרצה.

יצחק זיו: אני מדבר על הפקס שנמצא בביתי כאשר כל פעם אני לוקח את כל החבילה וזורק לפח.

אתי בנדלר: מישהו היום פועל כבר בניגוד לדין.

קריאה: כבר הרבה שנים זאת עבירה פלילית.

אני רוצה לשאול את איגוד לשכות המסחר.

אני מבין את הקושי שאתה מעלה שהחוק הזה הוא יותר מדיי כוללני.

חוץ מהמפרסמים, השאלה איך אנחנו יכולים למנוע לקבל את אותן הודעות שילדים מקבלים אותן או אנשים שלא רוצים לקבל אותן, הודעות מכל מיני גורמים כאשר ההודעות הן לאו דווקא הודעות מסחריות אלא הרבה מעבר.

אותו משגר שולח היום ב-SMS את אותן הצעות מגונות והיום מגיעות הצעות כאלה ב-SMS.

משה כחלון: אנחנו נדבר על זה, אבל אני לא חושב שזה בסעיף הזה.

משה כחלון: אנחנו עוברים לסעיף (ד).

שריל קמפינסקי: (ד) (1) מפרסם המשגר דבר פרסומת בהתאם להוראות סעיף זה יכלול בו את הפרטים האלה באופן בולט וברור, שאין בו כדי להטעות: ציון היותו דבר פרסומת.

שריל קמפינסקי: ציון כאמור יופיע בתחילת דבר הפרסומת, ואם דבר הפרסומת משוגר באמצעות הודעת דואר אלקטרוני – בכותרת ההודעה.

שריל קמפינסקי: (ב) שמו של המפרסם, כתובתו ודרכי יצירת הקשר עמו.

שריל קמפינסקי: (ג) זכותו של הנמען לשלוח בכל עת הודעת סירוב לפי הוראות סעיף קטן (ג), ודרך אפשרית למשלוח הודעה כאמור שהיא פשוטה וסבירה בנסיבות העניין, ואם דבר הפרסומת משוגר באמצעות הודעה אלקטרונית – כתובת תקפה של המפרסם ברשת האינטרנט לצורך משלוח הודעת סירוב.

שריל קמפינסקי: (2) על אף הוראות פסקה (1), על מפרסם המשגר דבר פרסומת באמצעות הודעת מסר קצר לכלול בדבר הפרסומת רק את שמו ואת דרכי יצירת הקשר עמו לצורך משלוח הודעת סירוב.

שריל קמפינסקי: ואולם רשאי השר, באישור ועדת הכלכלה של הכנסת, לקבוע כי הפרטים האמורים יובאו לידיעת הנמען בדרך אחרת כפי שיקבע.

משה כחלון: אני חושב שזה יכול לתת מענה לסעיף (ג).

מה קורה למשל עם ילדים?

הילד מחזיק טלפון ביד וה-SMS מגיע גם אליו.

עופר האפרתי: אסור לשלוח אפילו באופן חד-פעמי.

אף אחד לא יודע שילד מחזיק את הטלפון באותו רגע כי הוא רשום על שם אביו, אבל ילד מקבל הצעות מגונות בטלפון.

עופר האפרתי: לפי החוק הזה למפרסם הזה אסור לפנות אליו אלא אם כן הילד ביקש שישלחו לו פרסומות.

עופר האפרתי: לפי החוק הזה הילד לא יכול לקבל פרסומות.

חיים רביה: ביחס לפרסומות בדואר אלקטרוני ייאמר שאם ההודעה שוגרה באמצעות הודעת דואר אלקטרוני, המילה הראשונה בכותרת ההודעה תהיה המילה פרסומת או המילה פרסום.

חיים רביה: זה פשוט יאפשר בצורה פשוטה לסנן את ההודעות האלה.

חיים רביה: אני מדבר על סעיף קטן (ד)(1)(א).

חיים רביה: המילה הראשונה בכותרת ההודעה תהיה פרסומת או פרסום, כך שיאפשר למקבל לסנן אותה.

בסעיף י"ג יש הגדרה.

חיים רביה: אני מדבר על יצירת כלל פשוט וברור.

חיים רביה: לא נאמר ציון בדבר היותו דבר פרסומת אלא ציון של המילה פרסומת שתופיע בתחילת דבר הפרסומת.

מיטל בשרי: הסעיף הזה מחייב את המפרסם לגלות לנמען את שמו ומענו על מנת שהנמען יוכל להתנגד לשיגור הפרסומות.

מיטל בשרי: במרבית ההודעות האלה אנחנו רואים שהפרטים האלו חסרים וזה מקשה על הנמען.

משה כחלון: מה היית רוצה להוסיף כאן?

מיטל בשרי: אנחנו רוצים שבסעיף (ד)(1)(ב), לאחר המילה "כתובתו" יתווספו המלים "מספר הזהות שלו או מספר החברה" וזאת על מנת שהצרכן יוכל לתבוע.

מיטל בשרי: בפעם שעברה ראינו את אותו צרכן שהיה כאן וגולל כמה היה קשה לו להשיג את הכתובת ואת הפרטים של החברה ולהגיש את התביעה שלו נגדה.

משה כחלון: שמו של המפרסם, כתובתו ודרכי קשר.

עופר האפרתי: לפי החוק יוצא שלמשל אנשים שנרשמו כדי לראות חבר ילדות מכיתה א' או מכיתה ב' יכולים לשגר לו פרסומות על נעליים חדשות או דברים אחרים אבל הם לא שמו לב לאותיות הקטנות והם נרשמו שהם יכולים לקבל.

עופר האפרתי: מישהו קנה בלנדר בוואלה והוא לא שם לב שלפי האותיות הקטנות מותר לו לקבל פרסומות להסרת שערות מהרגליים.

עופר האפרתי: זאת אומרת, כל אלה יישארו לפי החוק החדש ועל זה צריך לחשוב.

אייל שגיא: אני מצטרף לבקשה של חיים רביה לגבי הודעת דואר אלקטרוני, שתהיה כתובה המילה פרסומת והסיבה לכך היא מאוד פשוטה ומי שמקבל דואר זבל, רואה את זה.

אייל שגיא: כדי להתגבר על מנועי הסינון, אנשים כותבים ויאגרה בכתיב אחר ויתחילו לכתוב פרסום בצורה אחרת.

אייל שגיא: המילה צריכה להיות כתובה בחוק כפי שהיא.

אתי בנדלר: זה לא רק לגבי דואר אלקטרוני.

אייל שגיא: בדואר אלקטרוני זה שימושי באופן מיוחד, כי אז מי שבאמת לא רוצה, שם כלל קטן שאומר שאם המילה הראשונה בנושא היא פרסומת, שים את זה בתיבת הפרסומות ואני אסתכל בה אם אני ארצה.

לא צריך לתת הגדרה משפטית לגבי פרסומת?

אייל שגיא: לא צריך.

אתי בנדלר: יש הגדרה לפרסומת.

חן כרמון: גם לי יש חברה שעושה פרסום בדיוור אלקטרוני.

חן כרמון: אני מבין שהחוק הזה הרבה יותר רחב ובהמשך יגיעו לפלייארים ולכל מיני דברים הרבה יותר מטרידים מאי-מיילים.

חן כרמון: בנושא של המיילים יש היום טכנולוגיה שדיברו עליה קודם אבל אני לא בטוח שכל מי שיושב כאן מבין את המשמעות שלה.

חן כרמון: יש טכנולוגיה מאוד פשוטה שעובדת כבר היום ולכן החוק הזה בעצם כבר היום מיושם.

חן כרמון: כל מייל שיוצא, לפחות עם מערכות שאנחנו עובדים אתן שהן מערכות אמריקאיות שעומדות בתקן האמריקאי, יש רשימת הסרה שנמצאת כל הזמן באוויר וכל מי שאי פעם ביקש להסיר את עצמו ולא לקבל מיילים, לא מקבל יותר.

חן כרמון: אפשר לקחת על הבסיס הזה ולבנות אתר ישראלי שמתאים לישראל, שכל תושב ישראלי יוכל להירשם בו באופן פשוט ולהכניס את כתובת האי-מייל שלו או כמה כתובות.

חן כרמון: ברגע שזה קיים, כל מי שלא רוצה לקבל מייל, לא יקבל מייל משום מקום.

משה כחלון: דיברנו על זה.

חן כרמון: מדברים כאן על דואר זבל ויש פה פלקט יפה עם פרסומות רק של לקוחות שלי.

חן כרמון: לי יש היום 50 עסקים שונים במדינת ישראל שמפרסמים כל חודש במדיה הזאת ואלה עסקים שלא יכולים לפרסם בשום אמצעי אחר באינטרנט.

חן כרמון: כאשר מחוקקים חוק כזה, המשמעות שלו היא ששכבה אדירה של עסקים קטנים ובינוניים לא תוכל לשווק באינטרנט.

משה כחלון: אני מקשיב לך מתוך נימוס כי מה שאתה אומר לא תורם שום דבר לדיון.

משה כחלון: הנושאים הללו נדונו וישבה חברת הכנסת תירוש הרבה שבועות על כך.

חן כרמון: בזמנו ניסינו להיפגש ושלחנו מיילים ועד היום לא נענינו בשום צורה שהיא.

משה כחלון: אני מבקש התייחסויות לסעיף (ד).

משה כחלון: האם יש למישהו הסתייגות מכך שהשר יכול להרחיב או שיצוין דבר פרסומת?

משה כחלון: אלה הדברים שאני מבקש התייחסות אליהם.

יובל בר-נר: חבר הכנסת כחלון יושב-ראש הוועדה אמר כמה וכמה פעמים את המילה איזונים.

יובל בר-נר: מכל האיזונים שדיברנו עליהם כאן, לא דיברנו על איזון אחד מאוד מרכזי ויסודי והוא כמה נזק עושה המייל הזה וכמה קשה להיפטר ממנו.

יובל בר-נר: זה מול מה הדרישות שהחוק הזה מבקש מאנשים לעשות.

יובל בר-נר: זאת אומרת, האיזון בין כמה זה פשוט.

יובל בר-נר: אני מוכרח לומר שאני משלם מדי חודש בחודשו כסף לספק האינטרנט שלי עבור אנטי-ספם.

יובל בר-נר: גם אני לא רוצה ספמים ולא רק אתם.

יובל בר-נר: כל יום האנטי-ספם הפרטי שלי, שקניתי ב-30 דולר ושמתי אצלי במחשב, מוריד יום יום קרוב ל-200 ספמים שמגיעים אלי.

יובל בר-נר: זה אומר שהאנטי-ספם שספק האינטרנט שלי, המסננת שהוא שם בכניסת הצינור ויש בסך הכל חמישה כאלה בארץ, המסננת לא עובדת.

יובל בר-נר: תחייבו את המסננת לעבוד אצל חמישה ספקים בלבד ותפטרו את עצמכם מכל הצרה הזאת.

יובל בר-נר: כולנו נצא נשכרים מזה.

יובל בר-נר: כל מה שצריך כדי לפטור את כל בעיית הספם במדינת ישראל, לשים מסננת שתעבוד, מסננת אמיתית.

משה כחלון: לחייב את חברות האינטרנט להתקין את זה בחינם?

יובל בר-נר: למה בחינם?

יובל בר-נר: אני משלם כסף עבור זה וזה לא עובד אבל אני שומע שאצל ספק אחר זה כן עובד.

יובל בר-נר: יש ספקים שזה כן עובד ויש כאלה שזה לא עובד.

יובל בר-נר: כל מה שצריך זה לעשות פיקוח על חברות הספקיות של האינטרנט שגובות כסף עבור אנטי-ספם, ומי שלא רוצה אנטי-ספם, משלם להן.

יובל בר-נר: צריך שזה פשוט יעבוד ואז פתרנו את כל הבעיות ולא יהיו יותר ספמים בישראל.

יורם הכהן: הבעיה של הספמים היא לא רק בעיה של ישראל אלא היא בעיה עולמית שמשפיעה על כל תשתיות האינטרנט.

יורם הכהן: למעלה מ-70 אחוזים מתעבורת הדואר האלקטרוני בעולם באינטרנט היא של ספם.

חיים רביה: לפני שבוע הייתה טענה, לאחר בדיקה, ש-95 אחוזים מתעבורת המייל בחודש שקדם הייתה ספם.

בנימין אלון: אלה לא נורמות של חקיקה אלא שיש פתרונות טכנולוגיים.

בנימין אלון: להמצאה טכנולוגית יש פתרון טכנולוגי.

משה כחלון: למה צריך להשית את התשלום על הציבור?

בנימין אלון: החוק שלנו מתייחס לאזרחי ישראל ולמפרסמים ישראלים והוא לא פותר בעיות שיגיעו מחוץ לארץ.

בנימין אלון: הפתרון הטכנולוגי מתייחס לכולם.

בנימין אלון: שנית, ברמה העקרונית, חקיקה היא הכרחית והיא משלימה ויוצרת נורמות אבל אם יש איזשהו כלי שהוא יציר הטכנולוגיה, בואו נראה איך הטכנולוגיה מתמודדת אתו.

משה כחלון: אני מוכן לדון בזה.

בנימין אלון: אין לי בעיה לסייע למיקרוסופט או לכל חברה אחרת או לכל ספקית אחרת, אבל אני לא עובד אצלה.

בנימין אלון: זאת אומרת, הוא מעלה כאן נתון שלדעתי צריך להתמודד אתו.

משה כחלון: אני מוכן לדבר על זה.

בנימין אלון: השאלה מה הם יכולים לתת ומה מונע את זה.

משה כחלון: אני מניח שמי שחוקק את החוק הזה זאת הממשלה, משרד התקשורת, והוא רוצה למגר את התופעה הזאת או לצמצמם את המטרד לציבור ולא חשוב כרגע באיזו דרך.

משה כחלון: אם יש למר בר-נר פתרונות, תכף נשמע מאנשי המקצוע כי אנחנו לא אנשי מקצוע.

יובל בר-נר: דרך אגב, יש גם פתרונות לספם.

יובל בר-נר: מי שהמציא את הרעיון של הספם וששולחים ספמים בכמויות – אנחנו לא מדברים על מסרון בטלפון נייד אלא אני מדבר על המסרונים המסחריים – מי שהמציא את הפטנט הזה, ויש ארבע חברות שמנהלות כאן מערכות סלולריות בישראל, כל מה שצריך זה לחייב אותן.

יובל בר-נר: אתה מקבל מסרון ממגה, אתה לא צריך להתחיל לחפש איפה מסירים את המסרון וזורקים אותו אלא אתה לוחץ על מספר 2 ומגה נמחקת.

אייל שגיא: אם זה היה אפשרי, מיקרוסופט הייתה עושה את זה.

אייל שגיא: מיקרוסופט משקיעה עשרות מיליוני דולרים כאשר יש לה צוותי פיתוח, יש אנטי-ספם בתוך התוכנות ולשרתים וכל מיני פטנטים, אבל יש בעיה אחת בסיסית.

אייל שגיא: מי ששולח ספם מנסה מאוד למצוא דרך לחדור את המערכות האלה ובין השאר הוא כותב הודעות שמתחזות להודעות לגיטימיות.

אייל שגיא: מה לעשות שעולם המחשוב הוא לא עד כדי כך מתוחכם שמחשב יודע לקרוא הודעה ולהחליט בוודאות מספיק קרובה ברוב המקרים אם זה זבל או לא זבל.

אייל שגיא: מחשב לא יכול לדעת אם זה רצוי או לא.

יובל בר-נר: גם עם זה יש בעיה.

יובל בר-נר: אני עובד עם אי-מייל עם הלקוחות שלי ששולחים לי מיילים.

יובל בר-נר: היה וחברת תרופות הייתה לקוחה שלי והייתה שואלת אותי מה לגבי הפטנט של הוויאגרה, אם תוכנת הספם הייתה אומרת ויאגרה זה זבל אוטומטי, אני לא הייתי מקבל את המייל הזה לעולם.

יובל בר-נר: זאת אומרת, יש טעויות לכל הכיוונים, יש טעויות של ספם שבכל זאת עובר את המערכות וזה נכון שמערכות הסינון עושות עבודה לא רעה בכלל לגבי חלק גדול.

יובל בר-נר: מצד שני, אם אתה רוצה להגיע למצב בו – בווודאי אם אנחנו מדברים על 95 אחוזים מהתעבורה כזבל – אפילו אם אתה טועה ב-10 אחוזים, יש אנשים שמקבלים באותו יום 200 הודעות או אפילו 50 הודעות שהן כולן זבל בגלל שזה מכוון נמוך מדי.

יובל בר-נר: מצד שני, מספיק שהודעה אחת חשובה מאוד המסנן של דור הזבל בלע לך, אתה כועס ובצדק.

יובל בר-נר: לתת לספק האינטרנט או לחברת הסלולר את הכוח להחליט בשבילך, זה אומר לקחת הודעה שאולי היא לגיטימית ופשוט לבלוע אותה.

בנימין אלון: אני מבקש לקבל קצת יותר נתונים.

בנימין אלון: אתה אומר שאתם משקיעים הרבה.

בנימין אלון: כמה אתם משקיעים?

אייל שגיא: משקיעים כסף ומאמצי פיתוח.

בנימין אלון: תן הערכה מה זה אומר.

אייל שגיא: עשרות מיליוני דולרים ואולי מאות כדי לבנות מנגנונים שיאפשרו לסנן דואר זבל.

בנימין אלון: אם החוק הזה עובר, זה מקל על ההשקעה שלכם?

בנימין אלון: זה משנה משהו?

אייל שגיא: לא.

אייל שגיא: לצערנו, וזה דבר שהוזכר כאן, חלק גדול מהספם לא מגיע מישראל.

אייל שגיא: כמובן שחשוב שישראל תעשה את חלקה, ישראל היא גם מקור לספם עולמי לא מועט וכל מדינה צריכה לעשות את חלקה וזה מה שאנחנו עושים כאן.

אייל שגיא: חשוב להבין איך עובד חלק גדול ממנועי הסינון האלה.

אייל שגיא: הם שמים מלכודות בכל מיני מקומות בעולם ומנסים לראות אם אנשים שכאילו לא קשורים פתאום מקבלים הודעה באותו נושא מאותו מקור.

אייל שגיא: זה בדרך כלל מעלה חשד כי לא יכול להיות שאדם בארובה ואדם בטיחואנה מקבלים פתאום את אותה הודעה על שעון רולקס בזול.

אייל שגיא: זה מראה שבכל זאת יש בעיה.

אייל שגיא: לשוק הספציפי של הודעות דואר זבל בשפה העברית יש קושי כי השוק הוא קטן.

אייל שגיא: אם אני שם רשת עולמית ואני רוצה לסנן על בסיסה, על בסיס פעמון שמצלצל כי כל העולם עכשיו סובל ממשהו, זה קל, אבל יותר קשה לי לרדת לרזולוציה של ישראל כי אולי השתמשו במאגר ושלחו רק 50 אלף ואז זה גבולי.

אייל שגיא: אם זה רולקס, זה כנראה לא בסדר למרות שיכול להיות שזה לגיטימי.

בנימין אלון: מה עושה מיקרוסופט בשוק הישראלי עד כה?

אייל שגיא: אנחנו משקיעים גם בהתאמה של המוצרים האלה שידעו בכל זאת לעבוד קצת עם עברית.

אייל שגיא: מיקרוסופט הגישה תביעה נגד ספאמר ישראלי ידוע.

אייל שגיא: לא אומר שזה היה בהתנדבות כי מיקרוסופט סבלה מזה, אבל לקחנו את זה על עצמנו כשליחות ואנחנו גם פה.

אייל שגיא: יכולתי לומר שכחברה אני מוכר מוצרים, ופעם אולי אני ארוויח יותר או פחות, אבל לא, אנחנו רואים את הספם בתור סכנה בכלל ליכולת של אנשים ושל עסקים.

אייל שגיא: יש עסקים בצד השני.

אייל שגיא: אני עסק, גם אני משתמש במייל וכמובן שאנחנו רוצים לראות עולם ON LINE בריא.

בנימין אלון: השאלה איך החוק הזה נותן לכם כלי להילחם בספם ולא גורם למצב שאתם מפסיקים או מדללים את המלחמה שלכם כי אתם משאירים את זה לחוק שלא יעשה את זה.

אייל שגיא: הדבר הכי טוב שאני מאחל לכולנו זה שהחוק הזה יפטור אותנו מבעיית הספם כדי שאת אותם עשרות מיליוני דולרים אני אוכל להשקיע בדברים אחרים, אבל זה לא יקרה אלא להפך.

אייל שגיא: דרך אגב, יש עוד דבר - ואני גם הולך לדבר על זה בהמשך - כאשר אחד הדברים שאנחנו ביקשנו ממשרד התקשורת למשל, וזה רק מראה כמה אנחנו מחויבים לזה, לתת לנו כספק אינטרנט, כספק שירותי ON LINE לצורך העניין, זכות גם לתבוע לפי החוק הזה, זכות שהיום אין לנו אותה.

אייל שגיא: היום רק הנמען, הצרכן הסופי, יכול לתבוע.

אייל שגיא: אני חושב שלספקיות האינטרנט יש תפקיד חשוב בדבר הזה.

אייל שגיא: אנחנו מחויבים לדבר הזה עד כמה שאפשר.

אייל שגיא: אם זה מצריך השקעות של מיליונים בפיתוחים, אנחנו נשקיע את זה.

אייל שגיא: אם חוקים כמו אלה היו פוטרים אותנו מהבעיה, יש דברים יותר טובים לעשות עם הכסף הזה.

רונית תירוש: נניח שהיינו עושים שילוב של החוק ושל ההצעה של יובל בר-נר.

רונית תירוש: מצד אחד אנחנו רוצים שתהיה בראש ההודעה פרסומת ואז אולי כן אפשר לזהות בקלות במה מדובר מבחינה טכנית, והחיבור הזה יעשה את הניקיון, אבל מצד שני אני שואלת שאלה אחרת.

רונית תירוש: אם החברות יקבלו על עצמן למחוק את כל דואר הזבל, איפה בא הדיאלוג הזה שאני כן רוצה לקבל ממישהו פרסום?

יובל בר-נר: אני מבקש להסביר מהניסיון האישי שלי ואני לא איש טכנולוגי אלא אני עוסק בתחומים אחרים, בשיווק.

יובל בר-נר: הספם הרגיז אותי ולכן נכנסתי לאינטרנט וקניתי תוכנת אנטי ספם שעלתה לי 30 דולר.

יובל בר-נר: ברגע שהורדתי אותה למחשב שלי, חינכתי אותו מה בשבילי הוא ספם ומה לא, מה בשבילי הוא זבל ומה לא.

רונית תירוש: יש עוד הרבה דברים שעוד לא קיבלתי ואני לא יודעת לסמן אותם.

בנימין אלון: יש הרבה כאלה שהם קבועים וזה מסנן אותם.

יובל בר-נר: לקח לי שלושה ימים להסביר לתוכנה.

יובל בר-נר: בחלק מהתוכנה את מקבלת סרגל מעל תיבת הדואר שלך ואת קובעת שזה ספם וזה לא ספם.

רונית תירוש: אני בת 70 ואני לא יודעת לעשות זאת.

יובל בר-נר: מרגע זה והלאה כל מה שקבעתי שהוא ספם יורד אוטומטית לתיבת הספם שלי.

יובל בר-נר: הוא לא נעלם ואני לא זורק אותו, אבל הוא יורד לתיבת הספם.

יובל בר-נר: אם אני רוצה, אני בודק אם חס וחלילה לא נפל שם משהו חשוב.

יובל בר-נר: קורה שנופלים שם מכתבים חשובים ואני מוציא אותם חזרה לתיבה שלי.

יובל בר-נר: זאת פעולה מאוד פשוטה.

חיים גרון: אני אתייחס למה שנאמר כאן.

חיים גרון: נקודת המוצא של הממשלה בהצעת החוק הזאת היא שהתופעה הזאת של משלוח דואר זבל על כל צורותיו – וזה לא רק דואר אלקטרוני אלא זה גם SMS, זה גם מסרים מיידיים, אלה גם הודעות טלפוניות ממוכנות שמקבלים בערב וכולי – התופעה הזאת היא תופעה פסולה.

חיים גרון: לכן נקודת המוצא היא שקובעים שהנורמה הזאת היא נורמה פסולה וזה מה שעושה הצעת החוק.

חיים גרון: בעובדה שקובעים נורמה פסולה, קודם כל היא מורידה חלק מהשימוש באמצעים האלה מפני שחלק לא קטן מהמשתמשים הם אנשים שומרי חוק, ופעם שנקבעה נורמה, הם מצייתים לה, ואז יותר קל להתמודד עם אלה שלא מצייתים לה, כמו שקורה בכל נורמה.

חיים גרון: אני מדבר על יצירת הנורמה שהתופעה הזאת היא תופעה פסולה, מטרידה ומזיקה.

חיים גרון: לצורך ההמחשה, אתן דוגמה.

חיים גרון: אסור לפרוץ לבתים אבל זה לא אומר שאדם שרוצה להגן על עצמו יסמוך אך ורק על החוק אלא הוא יכול לשים סורגים ויכול לשים מערכות אזעקה בביתו.

חיים גרון: האם במקום לקבוע נורמה שלילית נאמר לאנשים לשים סורגים ולשים מערכות אזעקה על מנת שלא יפרצו אליהם?

חיים גרון: אפשר לעשות גם זה וגם זה.

חיים גרון: ההתמודדות עם התופעה הזאת היא התמודדות רב שכבתית.

חיים גרון: יש התמודדות ברמה של החוק, יש התמודדות כאשר אדם רוצה להתמודד עם דואר זבל בעיקר מחוץ לארץ באמצעות תוכנות סינון שעלותן היא כזאת או אחרת.

חיים גרון: התוכנות מתקדמות, גם הספאמרים מתקדמים וזה מאבק מתמיד.

חיים גרון: זה דורש זמן, זה דורש השקעת משאבים.

חיים גרון: אותו חינוך שמר בר-נר דיבר עליו, חינוך הוא לא דבר קל ותעיד על כך חברת הכנסת תירוש.

חיים גרון: דרוש הרבה זמן והשקעה רבה כדי ללמד את התוכנות האלה ולעסוק בהן.

חיים גרון: הנורמה בא כאן לומר שהאדם הרגיל שלא רוצה לקבל את הדברים האלה לא יצטרך להתמודד עם זה ולא יצטרך להשקיע מזמנו.

חיים גרון: אם הוא רוצה להרחיב את מעגל ההגנה שלו כלפי דואר זבל שמגיע מחוץ לארץ באי-מייל, הוא יכול לרכוש או לא לרכוש את התוכנה ולפעול על פי שיקול דעתו.

חיים גרון: יש התמודדות עולמית בעניין הזה.

חיים גרון: לא מספיק שמדינה אחת תחוקק חוקים ותמנע את זה אלא צריכות לעשות זאת מדינות רבות.

חיים גרון: בעולם יש התקדמות ובהרבה מדינות לאט לאט סוגרים את הפרצות.

חיים גרון: בסופו של דבר, כמו שהתמודדו עם תופעות אחרות, מאמץ רב-לאומי ימנע את דואר הזבל שמגיע גם מחוץ לארץ.

חיים גרון: תרומתה של ישראל כרגע לעניין הזה הוא דואר הזבל בישראל, ה-SMS שרובם ככולם ישראלים, ההודעות הטלפוניות הממוכנות שרובן ככולן מישראל, הפקסים הם מישראל, ובזה בהחלט החוק מטפל ואני חושב שהוא עושה את האיזון הנכון בין מה שניתן לעשות כרגע לגבי דואר זבל בישראל ולגבי מסרי זבל בכלל בישראל, ומי שרוצה להתמודד עם חוץ לארץ, כרגע אין לו ברירה אלא לקנות את התוכנה.

יצחק בן ישראל: זה לא במקום.

חיים גרון: אני הבנתי שמר בר-נר מציע במקום.

יצחק בן ישראל: לא, אף אחד לא מתכוון שזה יהיה במקום אלא בנוסף.

חיים רביה: רבותיי, אצל כל ספקי הגישה לאינטרנט בישראל יש מערכות טכנולוגיות מאוד מאוד מתוחכמות לסינון דואר זבל, אותן מערכות שמיקרוסופט משקיעה מיליונים בפיתוחן וכך עושות גם חברות אחרות.

חיים רביה: הספקים רוכשים ומיישמים.

חיים רביה: מערכת לסינון דואר זבל היא קצת כמו אמצעי למלחמה אלקטרונית כאשר הספמרים משגרים נגדו אמצעי נגד ולעתים קרובות מאוד הם מצליחים באחוזים מאוד מאוד גבוהים לעבור את המערכות הללו.

חיים רביה: אין פתרון קסם טכנולוגי ואם היה כזה, לא היינו יושבים כאן.

יצחק בן ישראל: אם יוכנסו מערכות טכנולוגיות כנדבך נוסף ולא משהו במקום, מה המצב החוקי היום?

יצחק בן ישראל: חברות האינטרנט היום מחויבות לשים מערכות כאלה או לא?

חיים רביה: לא.

חיים רביה: הן לא מחויבות אבל חייבים להבין שהן הסובלות העיקריות מזה.

חיים רביה: לכולן יש.

אייל שגיא: אני מקבל דואר שעבר דרך חברת האינטרנט שלי והיא סיננה.

נמרוד הגלילי: אני חושב שיש פה בעיה כאשר מערבבים את כל אמצעי התקשורת ביחד.

נמרוד הגלילי: יש פה בעיה שדואר הזבל העיקרי מגיע מחוץ לארץ וההצעה הזאת לא תפתור את הבעיה.

נמרוד הגלילי: זה הדבר שמטריד את כולם.

נמרוד הגלילי: אנחנו לוקחים את אמצעי התקשורת הזה ומחילים עליו גם את ה-SMS וגם את מערכות החיוג.

נמרוד הגלילי: ההצעה שלי היא להפריד את האמצעים.

נמרוד הגלילי: אי אפשר לקחת הכל ולשים אותו ביחד כי כל דבר הוא שונה.

נמרוד הגלילי: אי אפשר להתייחס ל-SMS כמו שמתייחסים למייל כי זה שונה.

עופר האפרתי: אני חושב שצריך להפריד בין המיילים שמגיעים מחוץ לארץ כאשר גם אנחנו סובלים מזה באופן אישי וזה אכן דבר קטסטרופלי כאשר אנשים שם מתחזים ופועלים בצורת שרתי פרוקסי.

עופר האפרתי: יש אמצעים לזהות אותם ועובדה שבגוגל לא מקבלים.

עופר האפרתי: מי שיש לו ג'ימל, הוא לא מקבל דואר זבל אלא הוא מקבל אותו לתיבת הזבל.

עופר האפרתי: אנחנו ה-20 אחוזים המסכנים שמשגרים פרסומות של חברות בארץ ולמה אנחנו צריכים שהבעיה של ה-80 אחוזים תפגע בנו?

עופר האפרתי: אותנו אפשר להעניש אבל את אלה מחוץ לארץ אי אפשר ולכן עושים את הכל גורף בזמן שזה לא צריך להיות גורף.

אתי בנדלר: אנחנו לא מחוקקים חוקים לחוץ לארץ ולכן כל החוק הזה חל רק עלינו.

עופר האפרתי: אבל צריך להפריד.

עופר האפרתי: אצלנו יש עשרה, אפשר להסיר, אנחנו מוכנים על חשבונו להקים אתר ומי שלא רוצה, לא יקבל.

בנימין אלון: בנושא של קניין רוחני יש היום אמנות.

בנימין אלון: האם בתחום הזה יש משהו כזה חוקי בינלאומי?

שריל קמפינסקי: יש דירקטיבה שחלה על אירופה כאשר המודל אנחנו רוצים לאמץ הוא על בסיסה.

בנימין אלון: יש אמנות מחייבות מדינות?

קריאה: אני לא יודע אם יש.

בנימין אלון: אתה אומר שאתה תעשה את החלק שלך ואתה תתרום בזה למלחמה העולמית.

שריל קמפינסקי: אני לא יודעת אם יש אמנה, אבל אני חושבת שיש דירקטיבה.

יורם הכהן: יש אמנה אירופאית למניעת פשעי מחשב.

קריאה: ישראל עוד לא הצטרפה.

יורם הכהן: עוד לא הצטרפנו.

יורם הכהן: אנחנו בתהליכים.

יורם הכהן: בתהליך ההצטרפות ל-OECD, אחד הנושאים שאנחנו מתבקשים לתת את המצב החוקי במדינת ישראל הוא בנוגע לספם כי זה משהו שמטריד מאוד את מדינות ה-OECD.

יורם הכהן: זה לא משהו מנותק.

יורם הכהן: הבעיה הזאת היא בעיה בינלאומית ולא בעיה ישראלית.

יורם הכהן: אני מבקש להציע תיקון קטן על אותו רעיון של הודעת פרסומת בהודעת הדואר האלקטרוני, לחייב את מי שעושה את המכונות האלה להיות מזוהים מבחינת מספר הטלפון ולא להסתיר את מספר הטלפון כי זה מאפשר לאנשים שרואים שכבר מזהים את המספר לסנן את זה.

דורון תמיר: הערה טכנית.

דורון תמיר: בסעיף (ד)(ג) מתחיל ב"זכותו של הנמען" אבל צריך להיות הודעה על זכותו של הנמען כי אחרת זה אולי יפתח פתח להתחמק מזה בסעיף (ד)(1)(ג).

בנימין אלון: זה מובן מאליו.

בנימין אלון: אתה רוצה שהניסוח יהיה ברור.

בנימין אלון: אתה מציע שמה שכתוב בסעיף (ג) לגבי זכותו של הנמען, הכוונה היא שהוא חייב לתת הודעה על זכותו של הנמען.

דורון תמיר: שימו לב לפתיח בסעיף (1) שם כתוב ש"יכלול את הפרטים הבאים באופן בולט וברור".

דורון תמיר: בסעיף (ג) נאמר "זכותו של" ולא כתוב הודעה.

דורון תמיר: יכול להיות שיהיו ניסיונות התחמקות.

אתי בנדלר: אין צורך.

אתי בנדלר: זה עניין של נוסח.

יובל בר-נר: אני חושב שחסר ב-(ד)(א) המפקח על מאגרי המידע.

יובל בר-נר: אני חושב שכל דואר כמותי שיוצא בארץ יוצא מתוך איזשהו מאגר והמאגר הזה צריך להיות מזוהה והוא נמצא בידי המפקח על מאגרי המידע והוא צריך לפקח עליו.

אתי בנדלר: מה ההצעה?

אתי בנדלר: שיהיה מספר המאגר?

יובל בר-נר: מספר המאגר.

אתי בנדלר: זה מופיע.

יובל בר-נר: ההצעה הזאת היא יותר חריפה מההצעה האירופאית.

יובל בר-נר: באירופה יש הפרדה בין מיילים שהולכים לבתים פרטיים לבין מיילים שהולכים לעסקים ולארגונים.

יובל בר-נר: כאן אין את ההפרדה הזאת.

יובל בר-נר: יש כאן דירקטיבה חמורה שכוללת את כולם בלי הפרדה.

אתי בנדלר: ההודעה היחידה החריגה לגבי בית עסק היא בסעיף קטן (א) שמדברת על הפנייה החד-פעמית הראשונה לבית עסק, אז יראו אותה בתנאים המפורטים כמותרת.

אתי בנדלר: כל החוק חל על כל שיגור דברי הפרסומת, בין לעסקים ובין לאנשים פרטיים.

משה כחלון: אמרתי שלא נצביע על סעיף (ג) לפני שנשמע גם את סעיף (ד).

משה כחלון: הנושא היה של הרחבה או להסמיך את השר להרחיב, כי בסך הכל זה מאוד מסובך לתת מענה לכל השאלות.

משה כחלון: אמרנו שיתפתחו שאלות בהמשך ולכן ניתן לשר את האפשרות באמצעות תקנות.

משה כחלון: בסעיף (ד) זה נמצא.

משה כחלון: אני רוצה לבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לחזור על סעיף (ג) בתמצית.

בנימין אלון: שאלה להבהרה.

בנימין אלון: אנחנו כאן מאצילים בחקיקת משנה לשר לקבוע גם, אם אני זוכר נכון, בסעיף (א) כאשר אמרנו שתהיה לו פחות או יותר סמכות לקבוע איך נותנים את ההודעה, מה הנוסח ומה הטופס של ההסכמה.

בנימין אלון: בשם המפרסם, כתובת וכולי אנחנו פוסקים ולא משאירים לו שיקול דעת?

בנימין אלון: אין לי בעיה להשאיר לו שיקול דעת, אבל שיהיה לו ברור מה אנחנו רצינו כאן בחקיקה.

בנימין אלון: אני קצת מתקשה בנושאים האלה כי אנחנו כאן מערבים סוגים טכניים שונים.

בנימין אלון: אם בתחום הווירטואלי של האינטרנט אני יכול להסכים ורק לתת את האי-מייל שלי, ויכול להיות שזה בכלל לא נכון כי אני כמוכן לקבל פרסומת הרי לא צריך לתת את שמי האמיתי ואת מספר תעודת הזהות שלי.

בנימין אלון: מספיק שאתן הודעה באי-מייל שאני מסכים למרות שאני בכלל לא קיים בתור אישיות משפטית.

בנימין אלון: זה לא יהיה כך לגבי טלפון.

אתי בנדלר: נכון.

בנימין אלון: כלומר, יש פה סוגים שונים של תקשורת וגם צריך הסכמה משפטית - שאחרי כן תהיה בסיס לתביעות משפטיות – של האיש שמוכן לקבל פרסומת וגם חובת פרסום של המפרסם.

בנימין אלון: אני חושב שאנחנו צריכים להגדיר מה אנחנו דורשים משניהם בכל כלי וכלי ברמות העקרוניות ואז השר יוכל יהיה רק לנסח את הטכניקה של זה.

משה כחלון: אני חושב שיש כאן בעיה כי יש בעיות שמתעוררות תוך כדי תנועה.

משה כחלון: אם היום אנחנו נאמר לשר שייתן לנו מענה בנושא טלפון, שייתן לנו מענה בנושא SMS, שייתן לנו מענה בנושא פקסים, אנחנו נצמצם.

בנימין אלון: אלה נושאים משולבים.

בנימין אלון: בוא נאמר שיש לי כתובת אי-מייל פיקטיבית ואני נותן לך הסכמה באי-מייל לשלוח לי גם מסרונים אבל באמת לא היה איש כזה שנתן את ההסכמה הזאת.

בנימין אלון: הטלפון הוא צורת עקיפה פשוטה.

משה כחלון: כאשר אנחנו מסמיכים שר בתקנות ואתה רוצה לומר לו איפה לעסוק, הבעיה שלי היא לא שאתה אומר לו במה להתעסק אלא הבעיה שלי היא כאשר אתה אומר לו במה לא להתעסק.

משה כחלון: פתאום יתפתח משהו אחר שלא נחשוב עליו כאן, ואני בטוח שזה יקרה כי חוקקנו כבר מספר חוקים בחיים וראינו שהיה צריך לעשות השלמות, אז עכשיו אנחנו נגביל את השר ואחר כך נביא את הנושא שוב לחקיקה ראשית.

דנה נויפלד: בסעיף י"א משאירים אפשרות לשר לקבוע בתקנות לענייני אמצעים שלא נכללים בחקיקה עדיין.

אתי בנדלר: אתה חידדת איזושהי שאלה שאני לא בטוחה שהוועדה דנה בה עד הסוף.

אתי בנדלר: עקרונית כאשר דובר במתן הסכמה של הנמען לקבלת דבר פרסומת, לא דובר על הבחנה בין אמצעי הפרסומת השונים, דהיינו, אפשרות להסכים לקבלת דבר פרסומת באמצעי אחד ואי הסכמה לקבלת דבר פרסומת באמצעי אחר.

אתי בנדלר: נדמה לי שלא בכדי לא עשו את ההבחנה הזאת.

אתי בנדלר: לא עשו את ההבחנה הזאת משום שבעצם הטכנולוגיה היום משלבת בין אמצעים שונים וקשה מאוד לעשות את החיתוך בין הדברים.

אתי בנדלר: כך למשל אם היה ברור שאי-מיילים, הודעות אלקטרוניות נשלחות רק באינטרנט, רק במחשב, היום אנחנו כבר יודעים שהודעות כאלה נשלחות גם באמצעות הטלפון וכך הלאה.

בנימין אלון: אני יכול באישיות וירטואלית שלא קיימת אמיתית והיא לא קיימת משפטית להסכים לקבל פרסומות גם בכלים שבעצם הם לא שלי.

אתי בנדלר: לכאורה זה יכול להיות.

בנימין אלון: אם כן, יצרתי כאן לקונה.

אתי בנדלר: אותה אישיות וירטואלית שאתה מדבר עליה, אותה אישיות בדויה, השאלה איזה פרטים אתה תיתן ולאן ישלחו לך את הודעות הפרסומת.

בנימין אלון: אם אני נותן רשימה של מספרי טלפון וחלקם הגדול אפילו לא שלי?

אתי בנדלר: לא יקבלו מספר טלפון בלי השם שלו שייך הטלפון.

בנימין אלון: מי אמר?

בנימין אלון: זה ייקרא התחזות?

אתי בנדלר: כן.

חבר הכנסת אלון, אתה מתכוון לכך שהאם בנוסח שכרגע מופיע בסעיף קטן (2)(ד) שהשר רשאי להרחיב, כך אני מבין, דברים נוספים כדי לאכוף את החוק הזה?

לא הבנתי מה מפריע בזה.

אתי בנדלר: לגבי סמכות השר אני רוצה לומר משהו שהוא כאילו קשור לעניין ניסוחי אבל הוא מעבר לכך.

אתי בנדלר: סעיף קטן (י) שאליו עדיין לא הגענו מדבר על סמכויות שונות להתקנת תקנות על ידי השר באישור ועדת הכלכלה של הכנסת.

אתי בנדלר: אני מציעה ומבקשת ממשרד התקשורת להביא הצעה לוועדה שכל סמכויות השר לפי הסעיפים הקטנים השונים ירוכזו בסעיף קטן (1) כדי שהוועדה תדע בדיוק באיזה נושאים מדובר.

הפרשנות יכולה להיות שבסעיף הספציפי הזה ניתנה לו סמכות לצמצם.

אתי בנדלר: לא, סעיף (י) הוא בעצם מאוד רחב כי תראה איך הוא מתחיל - "רשאי לקבוע בתקנות הוראות לעניין ביצוע סעיף זה לרבות".

עדיף שיהיה בסעיף רחב.

אתי בנדלר: אני מציעה שהוועדה ככל שהיא תאשר את התקנות לא תתייחס כרגע לסמכויות השר בקשר להתקנת תקנות ואלה יובאו כולן בסעיף קטן (1) לאישור הוועדה לאחר מכן.

משה כחלון: חבר הכנסת אלון, התחום הזה מתפתח בצעדי ענק.

בנימין אלון: אני מסכים אתך.

בנימין אלון: תיאורטית מה שאנחנו יוצרים כאן בחוק זאת אישיות משפטית שיכולה להסכים ולתת הסכמה ולומר שהיא מסכימה לקבל פרסומות ולתת רשימה של 20 טלפונים וכתובות.

בנימין אלון: ברגע שהמפרסם ישלח לכל אחת מהכתובות והטלפונים האלה, גם אם זאת התחזות, אין כאן אישיות אמיתית שהתחזתה.

בנימין אלון: לכל אחד מהאנשים שהוא ישלח, למפרסם יש הגנה כי הוא קיבל הודעת אי-מייל והסכמה.

משה כחלון: אם הוא קיבל הסכמה, יש לו הגנה.

ישראל חסון: בקשר לסעיף (ד).

ישראל חסון: כל הרעיון של פרסומת היא שהיא תהיה מעניינת ושאנשים ירצו להאזין לה או לראות אותה.

ישראל חסון: זה שכותבים שזאת פרסומת, אני מסרס אותה.

ישראל חסון: אם עושים זאת, שיחילו את זה על כל המדיות, כי אם לא, זה לא תקין.

ישראל חסון: בהודעה טלפונית של 20 שניות, אם אני אתחיל לספר שההודעה מגיעה משופרסל, את כתובתו והדרך ליצירת קשר, ההודעה תהיה בת דקה וחצי וזאת כבר הטרדה.

ישראל חסון: יש הבדלים בין מדיה למדיה וכל דבר טוב למדיה אחת או טוב למדיה השנייה.

ישראל חסון: כאן יש את חובת ההפרדה.

משה כחלון: אני מבקש את היועצת המשפטית לומר לנו אם יש הערות לעניין סעיף (ג) עליו אנחנו עומדים להצביע.

אתי בנדלר: לעניין סעיף קטן (ג), ההערה מעבר לנוסח המופיע בהצעת החוק, בנוסח שהומצא לנו על ידי משרד התקשורת, הוועדה צריכה להחליט גם לגבי מסירת ההודעה על ידי הנמען, האפשרות שלו למסור את ההודעה באותה דרך בה התקבל דבר הפרסומת או בכתב לפי בחירתו.

אתי בנדלר: אני מזכירה שלגבי בכתב הוחלט כבר לעניין סעיף קטן (א) שהוא כולל גם דואר אלקטרוני.

אתי בנדלר: הסירוב יכול להיות או בדרך בה התקבל דבר הפרסומת או בכתב לפי בחירת הנמען.

משה כחלון: חברת הכנסת תירוש אמרה שאם מישהו ירצה לתבוע, הוא יתעד את החומר.

רונית תירוש: מי שירצה להוכיח שהוא התנגד, הוא ידאג לסימוכין.

חיים רביה: החזרה לאותו מספר, גם אם הוא מזוהה, טכנית זה לא אפשרי.

מיכה בצלאלי: אני בעלים של חברה לפרסום טלפוני ובעקבות הדיון הזה אני מרגיש כאילו אני בצד של הרעים.

מיכה בצלאלי: הנורמה היא שאנחנו בצד של הפושעים.

מיכה בצלאלי: אני מפרנס משפחה, אנחנו אנשים נורמלים, אנחנו לא פושעים ולא רוצים להזיק.

מיכה בצלאלי: יש את אותו ציבור שחוסך מאות אלפי שקלים בחודש במבצעי מכירות שאנחנו יוזמים יחד עם העסקים השונים ואני מבטיח לכם שאותם מבצעים לא היו יוצאים לפועל אלמלא אנחנו היינו עוזרים להם.

מיכה בצלאלי: יש מבצעים אחת לשבוע שעסק יכול להרשות לעצמו לעשות, דבר שמגביר את התחרות.

מיכה בצלאלי: מצד שני, זאת תחרות מול המקומונים ומול רשתות הרדיו האזוריות כאשר אנחנו מורידים להם את המחירים כי אנחנו מתחרים שלהם ובלעדינו לא יהיו להם מתחרים.

מיכה בצלאלי: העלויות שלנו הן אדירות.

משה כחלון: מה זאת אומרת לה יהיו להם מתחרים?

מיכה בצלאלי: היום אני לוקח לקוחות מרשתות הרדיו, לקוחות שתקציב הפרסום שלהם עובר מתקציב רדיו לתקציב טלפון וזה בעקבות הצלחות ובעקבות זה שהמחיר יותר נוח.

משה כחלון: ההבדל בינך לבין הרדיו הוא שאם אני לא רוצה לשמוע פרסומת, אני עובר תחנה.

מיכה בצלאלי: אני חינכתי את כל בעלי העסקים שיעבירו אלי את הטלפונים אם מתקשרים אליהם.

מיכה בצלאלי: בהודעה עצמה, בסוף ההודעה, נאמר שאם האיש לא רוצה לקבל פרסומת, שילחץ 1.

מיכה בצלאלי: תתפלאו לדעת שהרבה מאוד מהאנשים מקשיבים למחצית מההודעה וגם לסופה ואלו שמקשיבים לסופה ברוב המקרים גם לא מבקשים להסיר אותה אחרי ששמעו אותה ואני יכול להוכיח את זה.

מיכה בצלאלי: אתם לא מייצגים מיליונים במדינת ישראל ואני אומר לכם בשם אנשים שיש אזורים שהפרסום בטלפון לא עובד אבל יש אזורים שהוא כן עובד ובאזורים שהוא כן עובד, אנשים אוהבים את זה.

מיכה בצלאלי: תתפלאו, הם מגיעים לחנויות ומודים על ההזמנה ל-50 אחוזים הנחה כי אחרת הם לא היו יודעים.

מיכה בצלאלי: זה נשמע לא נכון אבל זאת עובדה.

מיכה בצלאלי: אני מזמין את כולכם לסיור בין העסקים כדי לראות את אזרחי ישראל עורכים קניות ב-20 ו-30 אחוזי הנחה.

מיכה בצלאלי: יש חנויות שלא יכולות לפרסם, אין להן כסף לרדיו, אין להן כסף לפרסום ב"ידיעות אחרונות" ובטח אין להן כסף לפרסום בערוץ 2.

מיכה בצלאלי: המקומון מתפרסם בסוף שבוע, אבל הוא עושה את המבצע ביום שלישי וכאשר הוא מפרסם במקומון בסוף שבוע, אף אחד לא מגיע אליו לחנות ביום שלישי.

מיכה בצלאלי: אחרי שהוא הוציא 20-30 אלף שקלים בחודש שעבר הוא בא אלי ועם חצי מהסכום הזה הוא מקבל מענה טוב והוא מוכר והוא מתקיים, וגם האזרחים זוכים מזה.

מיכה בצלאלי: אני רכשתי שם דומיין שאני מקווה שעד סוף החודש יעלה לאוויר – DON’T CALL ME.COM.IL ומי שירצה שאני לא אתקשר אליו, אני לא אתקשר אליו.

מיכה בצלאלי: אני לא רוצה קשר עם מי שלא רוצה כי זה פוגע בי גם תדמיתית.

מיכה בצלאלי: יש ארגוני צדקה שמשתמשים בכלים האלו.

דנה נויפלד: זה לא מסחרי.

דנה נויפלד: החוק לא חל עליהם.

נמרוד הגלילי: זה לא חל על ארגוני צדקה, אבל מערכות חיוג אוטומטי – והחוק חל עליהן – לא יוכלו לתת את האפשרות גם לארגוני צדקה כי לא יהיה להם כדאי להחזיק את המערכות האלה.

קריאה: כל מה שנדרש מהם זה למצוא דרך לקבל הסכמה.

עופר האפרתי: אני רוצה לחזק את דבריו של מיכה.

עופר האפרתי: גם אצלנו בפרסום האלקטרוני המחירים הם לפעמים עשירית מהמחיר בעיתון ובטלוויזיה.

עופר האפרתי: אנחנו שולחים מיליוני מיילים ומעבר ל-160 אלף שכבר נמצאים, יש לנו סטטיסטיקות.

עופר האפרתי: אלה שמבקשים הסרה, הם מעטים ביותר למרות שעכשיו יש לנו כתובת ומספר טלפון על כל מודעה.

משה כחלון: עשיתם סקר?

עופר האפרתי: יש לנו סטטיסטיקות.

עופר האפרתי: יש לי פה את הלקט ואני יכול להראות לכם אותו.

משה כחלון: היה איזה סקר שבדקו כמה אנשים מעונינים לקבל וכמה לא מעונינים לקבל?

משה כחלון: מישהו בדק את זה.

חיים גרון: בארצות-הברית נערך סקר.

חיים גרון: 70-80 אחוזים מהתושבים בארצות-הברית נרשמו תוך זמן קצר ביותר של DON’T CALL ME.

חיים גרון: רוב רובו המכריע של הציבור לא מעונין בהודעות האלה.

חיים גרון: ההכרעה הערכית היא לא להטיל את הנטל על רוב הציבור שלא מעונין אלא להטיל את הנטל על מיעוט הציבור שכן מעונין.

אתי בנדלר: אני רוצה לקרוא מתוך העבודה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, סעיף 4(א) למסמך מניעת שיחות טלמרקטינג באמצעות מרשם סירוב לאומי מ-12 ביוני 2007: "דיווח עצמי על הרישום במס"ל – מסלול רישום במרכז סירוב מרכזי לאומי – סקר שנערך בתחילת שנת 2004 העלה כי 91 אחוזים מן האוכלוסייה הבוגרת בארצות-הברית ידעו על קיומה של המס"ל, 57 אחוזים דיווחו כי נרשמו במס"ל.

אתי בנדלר: סקר המשך שנערך כעבור שנה העלה כי שיעור המבוגרים שנרשמו במס"ל גדל ב-2005 ל-76 אחוזים".

אתי בנדלר: אני זוכרת גם שבאיזשהו מקום נאמר שהמספר הוא במגמת עלייה.

אתי בנדלר: DON’T CALL ME – 80 אחוזים מהאוכלוסייה הבוגרת בארצות-הברית הגדולה נרשמו.

אתי בנדלר: אם אכן זה במגמת עלייה, השאלה היא האם נכון להטריד את כל האוכלוסייה שהיא תירשם ותבצע פעולה אקטיבית כדי לגרום להפסקת ההטרדה הזאת כאשר הרוב המוחץ הוא זה שלא מעונין.

קריאה: זה היה רק לגבי הטלפון.

איילת כהן-מעגן: לגבי הסעיף הזה כי את הדברים שיש לי לומר, ויש לי הרבה מה לומר, לגבי האיזונים אני אומר כאשר ייפתחו הסעיפים.

איילת כהן-מעגן: בדיון הקודם ישבה כאן מישהו שאני אפילו לא זוכרת מי היא אבל היא אדם נייטרלי לחלוטין ובסוף הדיון היא אמרה לי שצדקתי בכל מה שאמרתי וכי היא כלקוח אינטרנט שלי, שאני מספקת לה את תשתית האינטרנט, לא מעלה בדעתה שאני לא אשלח לה הודעות על מבצעים שלי במייל.

דנה נויפלד: היא נתנה את הסכמתה.

איילת כהן-מעגן: הנסיבות בהן אתם מרשים לתת את ההסכמה, הן בעייתיות מאוד ואנחנו נדבר על זה כאשר ייפתחו הסעיפים.

איילת כהן-מעגן: יש כאן נפילה בין הכיסאות.

איילת כהן-מעגן: צריך לעשות איזושהי הבחנה והפרדה ולא הכללה גורפת גם בין האמצעים וגם בין מנויים למי שאינם מנויים.

דנה נויפלד: אני מבקשת לחזור אחורה למען חברי הכנסת שלא השתתפו בדיונים הקודמים.

דנה נויפלד: יש פה נציגות שהייתה מעורבת מאוד מלכתחילה.

דנה נויפלד: בדיון הספציפי הזה ובאופן לגיטימי הגיעו לכאן אנשים שזאת פרנסתם והם מנסים להגן על פרנסתם אבל אין כאן מי שייצג את הצרכנים שהם אלה שמלכתחילה הפניות שלהם גרמו לחקיקת החוק.

דנה נויפלד: אני מזכירה שמלכתחילה כל הצעת החוק הזאת נולדה במשרד התקשורת אחרי הצעות חוק פרטיות כאשר היו פניות אל חברי הכנסת ופניות של אזרחים בכלל כאשר כל הפניות החוזרות והנשנות האלה, ב-SMS ובמיילים מטרידות אותם.

משה כחלון: היועצת המשפטית של הוועדה תקריא את סעיף (ג) ולאחר מכן נצביע.

אתי בנדלר: אני מזכירה כתמיד שהנוסח הסופי יעובד בעת הכנת הצעת החוק להנחה בקריאה השנייה והשלישית.

אתי בנדלר: (ג) הסכים הנמען לקבלת דבר פרסומת לפי הוראות סעיף קטן (א) או לא הודיע על סירובו לקבלן לפי הוראות סעיף קטן (ב), רשאי הוא בכל עת להודיע למפרסם על סירובו לקבל דברי פרסומת דרך כלל או מסוג מסוים ולחזור בו מהסכמתו ככל שניתנה (בסעיף זה – הודעת סירוב).

אתי בנדלר: הודעת הסירוב לא תהיה כרוכה בתשלום למעט עלות משלוח ההודעה.

אתי בנדלר: לעניין זה אני מוסיפה שהודעת סירוב תימסר באותה דרך בה התקבל דבר הפרסומת או בכתב לפי בחירת הנמען.

רונית תירוש: מר בר-נר הציע כאן הצעה שהיא לגמרי לא הזויה.

רונית תירוש: כל ספקיות האינטרנט, בזכות החוק הזה והסעיף הספציפי הזה, כאשר נאמר בראשיתו שזאת פרסומת, יחויבו אוטומטית שכל דבר שהוא פרסומת, יוציאו אותו כדואר זבל.

חיים רביה: זה להשמיד את העסק שלו בכלל, כי אז אף אחד לא יקבל את ההודעות האלה.

קריאה: גם אלה שנתנו את הסכמתם.

רונית תירוש: אפשר לחשוב על זה.

משה כחלון: בהמשך אפשר עוד לדבר בדברים האלה.

משה כחלון: כל דבר שיקל וייתן מענה, אנחנו נקבל בברכה.

משה כחלון: אנחנו מצביעים על סעיף (ג) כפי שהקריאה היועצת המשפטית של הועדה.

משה כחלון: ה צ ב ע ה סעיף (ג) – אושר פה אחד סעיף (ד) בעיקר נותן לשר את אפשרות ההרחבה.

בנימין אלון: בנושא הזה שצריך להודיע באותה דרך אפשר לומר "אפשר".

אתי בנדלר: או לפי בחירת הנמען - או באותה דרך או בכתב.

בנימין אלון: אפשר שבאותה דרך.

בנימין אלון: זאת אומרת, האופציה היחידה היא לא בכתב או באותה דרך.

משה כחלון: לא, גם זה וגם זה.

דנה נויפלד: אבל הוא חייב להודיע.

בנימין אלון: אבל אל תכבלי אותו רק באופציה של כתב או באותה דרך.

בנימין אלון: אפשר באותה דרך ואפשר בכתב או אם הוא רוצה להודיע בעוד צורה אחרת.

אתי בנדלר: אם אני מקבלת אי-מייל, הרעיון הוא שאני אשיב באי-מייל או אשלח מכתב.

אתי בנדלר: אם אני יודעת איפה בית העסק, אשאיר לו מכתב על השולחן.

אתי בנדלר: אני לא אשלח לו הודעה טלפונית.

אתי בנדלר: אני לא אתקשר אליו להודיע לו.

בנימין אלון: היה ועשיתי את זה, זה לא יתקבל.

אתי בנדלר: זה לא ייחשב להודעה לצורך העניין.

אתי בנדלר: לכן הצפתי את השאלה הזאת כאן, משום שלכאורה יכול בית העסק לומר שהוא לא מנהל מאגר ממוחשב לקליטת שיחות הטלפון.

בנימין אלון: גם הודעות אי-מייל שלי לא תחשבנה סירוב אם זה היה במענה קולי או זה היה במכתב.

אתי בנדלר: הודעת אי-מייל – כן, אם יש לך את הדואר האלקטרוני שלו כמובן.

משה כחלון: אנחנו מדברים על קבוצה של אנשים שהסכימה ובסך הכל רוצה לנתק את הקשר כאשר הקשר ביניהם כבר קיים.

משה כחלון: זה לא דואר זבל ששלחו מאיזשהו מקום אלא מדובר על מערכות.

משה כחלון: אם אני נכנסתי למשביר ונתתי את הכתובת שלי ואני אומר שכל מבצע שיש להם, שישלחו לי, אני אדע בדיוק למי להגיע על מנת לעצור את ההתקשרות הזאת.

משה כחלון: דבר נוסף הוא הנושא הזה של בכתב.

משה כחלון: אמרה קודם חברת הכנסת תירוש שאם אתה באמת רואה שמציקים לך ואתה כבר בונה – מה שאומרים המשפטנים – תיק, אתה כותב מכתב כדי שתהיה לך הוכחה שמעבר לאי-מייל, הנה יש גם מכתב רשום ששלחת.

משה כחלון: אבל כאן אנחנו כבר מדברים על שלבים מתקדמים.

אתי בנדלר: במקום לקרוא את כל סעיף (ד), אני אומר מה הם השינויים לעומת הנוסח שהוקרא כבר.

אתי בנדלר: בסעיף (ד) פסקה (1)(א), המילה "פרסומת" תופיע בראש ההודעה AS IS.

קריאה: זה לגבי דואר אלקטרוני, נכון?

אתי בנדלר: לא, לא הבנתי שזה רק לגבי דואר אלקטרוני.

קריאה: זה גם לגבי SMS.

אתי בנדלר: בתחילת הכותרת של כל דבר פרסומת תופיע המילה פרסומת.

יורם הכהן: אני הייתי מכניס את זה בסוגריים.

אתי בנדלר: קשה לי לעשות את זה כי אז אני אתחיל להיכנס גם לגופן.

אתי בנדלר: תופיע המילה פרסומת.

אתי בנדלר: במרכאות.

בנימין אלון: פרסומת נקודה, או פרסומת משהו.

בנימין אלון: כלומר, שלא יוכל לחבר את זה למשפט במשחקים.

אתי בנדלר: פרסומת בנפרד, ללא הצמדה למילה אחרת, ככותרת בפני עצמה.

אתי בנדלר: המילה פרסומת בראש ההודעה.

אתי בנדלר: שינוי שני בפסקה (ד)(2).

אתי בנדלר: הסיפא המתחילה במלים "ואולם רשאי השר" לא תופיע כאן אלא היא תופיע לאחר מכן.

אתי בנדלר: על כל סמכויות השר יובא סעיף חדש אחר נפרד לוועדה לאישור.

שריל קמפינסקי: אבל המטרה היא לא במקום.

אתי בנדלר: נכון.

יורם הכהן: מה עם ההצעה שלא יוכל להיות מספר חסוי?

אתי בנדלר: תעלו שוב את ההצעה כי אני לא בטוחה שעקבתי אחריה.

יורם הכהן: בדומה לזה שאנחנו דורשים פרסומת, מי שמשתמש במערכות האלה, המספר שלו לא יהיה מספר חסוי כאשר הוא מחייג.

משה כחלון: אם בסופה של הודעה יאמרו לנמען שהוא יכול להקיש 9 אם הוא לא רוצה שישלחו לו שוב?

יורם הכהן: זה צריך להיות בזמן הקבלה.

יורם הכהן: בערב אנחנו מקבלים טלפונים ואתה לא יודע אם מתקשר אליך חבר שלך או מתקשר אליך המפרסם.

יורם הכהן: אתה צריך לדעת מה המספר שמחייג אליך וכך תוכל לסנן את השיחות.

אני הבנתי שהבעיה היא כאשר שולחים לך SMS ואתה לא יכול לחזור לאותה כתובת.

לירון גולדנברג: נושא הפרסומת עם נקודותיים היא בלתי אפשרית ב-SMS.

לירון גולדנברג: טכנית היא אפשרית אבל מספר הקווים ב-SMS הוא מוגבל וזה לא כמו באינטרנט.

לירון גולדנברג: יש לך שבעה קווים, דבר פרסומת נקודותיים, ואז אתה מבקש את שם המפרסם ואת מספר הטלפון לחזור אליו.

לירון גולדנברג: זה אומר כבר כ-20 תווים מתוך הודעה של 70 תווים, כך שאתה לא משאיר מקום להודעה.

איתן ורדי: סעיף (ב) יצר הבחנה בהכרה של הצעת החוק למצב שמי שמכר שירות יוצר קשר עם לקוחותיו.

איתן ורדי: אם אני מבין נכון, ותקנו אותי אם אני טועה, סעיף (ד) חל גם על שיגור פרסומת לפי סעיף (ב).

איתן ורדי: אם כן, אני חושב שזה מרחיק לכת ומיותר.

איתן ורדי: אני לא חושב שמי שמכר שירות אינטרנט והוא רוצה להציע שירות נוסף או הטבה כספית כזאת או אחרת ללקוחות, שהצעת החוק מכירה בכך שזה מקרה נפרד, יציין בראשית ההודעה שזה דבר פרסומת.

איתן ורדי: זאת – ותסלחו לי על הביטוי - "הזניה" של ההודעה הזאת.

איתן ורדי: לכן אם יש סעיף כמו סעיף (ב), סעיף (ד) לא צריך לחול עליו.

עופר האפרתי: אם היה כתובה בדואר אלקטרוני מורשה המילה פרסומת, האם ספקיות האינטרנט מוכנות להתחייב שהן לא יכניסו את זה לתיבת הספם?

עופר האפרתי: כי קל מאוד על סמך מילה להכניס את זה לתיבת הספם.

משה כחלון: אם אתה שולח לאדם שהתקשר אתך, זה כבר לא ספם.

עופר האפרתי: באופן אוטומטי זה ייכנס לתוך הספם וזה ספם מוכר.

משה כחלון: אני לא נכנס לזה.

משה כחלון: אם תרצו בהמשך שנתערב, אין לי בעיה, אבל זה בטח לא במסגרת החקיקה.

אייל שגיא: בקשר להצעה של בזק בינלאומי.

אייל שגיא: אם (ד) לא חל או אם המילה פרסומת לא צריכה להופיע במקרה של (ב), אני בעד זה שבמינימום לפחות נקפיד על כך שבתי עסק כן ימשיכו לקבל את זה כי אותם לא שואלים אם הם רוצים לקבל או לא רוצים לקבל אלא הם ממשיכים לקבל.

אייל שגיא: במינימום (ד) צריך להמשיך לחול על פרסומות לבתי עסק.

חיים גרון: כל הודעת פרסומת צריכה להתחיל במילה פרסומת.

חיים גרון: זה שיש לו היתר לשלוח על סמך עסקה קודמת, זה לא אומר שזאת לא פרסומת.

קריאה: המילה פרסומת חייבת להיות.

שריל קמפינסקי: הדרישה לציין שזאת פרסומת היא רלוונטית גם למי שהסכים במפורש לקבל את דבר הפרסומת.

שריל קמפינסקי: אין שום סיבה להחריג את זה.

איילת כהן-מעגן: אני נמצאת במסלול אינטרנט מסוים ואני מודיעה למנוי שלי שהוא עכשיו יכול לשפר את המסלול, יכול לשדרג את עצמו, יכול להוריד את המחיר שהוא משלם.

איילת כהן-מעגן: זאת פרסומת?

קריאה: כן.

איילת כהן-מעגן: אני צריכה לכתוב למעלה שזאת פרסומת?

קריאה: כן.

משה כחלון: כן.

משה כחלון: את בזק ואני אישרתי לך לשלוח אלי כל פרסומת שיש לך, כך שאני מחכה לפרסומת הזאת.

משה כחלון: אם הייתה כאן בעיה שיכולה להפריע לכם, תאמיני לי שאני הראשון שהייתי מתנגד, אבל אני לא מבין מאיפה זה מגיע.

משה כחלון: הם הולכים צעד קדימה ואומרים שהם רוצים לתת הטבה, בזק נותן חודש שיחות בחינם, ברגע שאני אומר פרסומת, הוא סוגר, אבל הוא לא סוגר כי הוא ביקש לקבל את הפרסומת.

איילת כהן-מעגן: לא, הוא לא סוגר אבל יש בזה משהו מטעה.

חיים רביה: למה?

חיים רביה: כל סעיף (ד) חל רק בסיטואציה שמותר היה לשלוח מסר.

משה כחלון: הוא רוצה את הפרסומת.

משה כחלון: הוא מחובר אליך.

איילת כהן-מעגן: נכון, אבל גם מי שרוצה פרסומת יש לו איזושהי הבחנה בין דבר שירות לבין פרסומת.

איילת כהן-מעגן: זה דבר שירות וזה חלק מהשירותים.

איילת כהן-מעגן: אתם הופכים את כל מערכת היחסים שלי עם המנויים שלי למלאכותית לגמרי.

משה כחלון: אני מבקש להצביע על סעיף (ד) עם הנוסח המתוקן, עם המילה "פרסומת".

משה כחלון: ה צ ב ע ה סעיף (ד) – אושר פה אחד אני מבקש לומר שבדיונים הבאים נמשיך לדון בסעיפים הבאים.

משה כחלון: לגבי הסעיפים (א) ו-(ב) שאני מבין שהם הבעייתיים בעיקר, אנחנו נודיע מתי נפתח דיון מחדש על מנת שתהיה לזה גם משמעות.

משה כחלון: אם תצליחו לשכנע, אפשר גם להצביע ולא לקיים דיון לצורך הפרוטוקול.

אמנון זכרוני: אני כבר מקדים את הבאות ואומר שלגבי פסקה (ה) אתם מרחיקים לכת בעניין הזה של הסטיגמה הפלילית.

אמנון זכרוני: אתם הופכים אנשים לעבריינים.

אמנון זכרוני: תחשבו על משהו מינהלי במקום עבירות פליליות.

אלי שחף: אם אפשר לחדש את הוועדה של חברת הכנסת תירוש ולהגיע להידברות או לבקש בפעם ה-101 מאנשי משרד התקשורת לפנות מזמנם המאוד עסוק ולשבת אתנו, יכול להיות שמהדיון הזה נבוא עם הצעות מובנות שיהיו מקובלות גם על משרד התקשורת.

אלי שחף: לא נראה לי שהם כל כך עסוקים מכדי לשבת אתנו.

משה כחלון: אני מודה לכם.