הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 41, 2007-12-19 09:00

רן כהן: זה קצב גידול עצום.

פנינה פירסטון: על המספר יש לי להגיד משהו.

פנינה פירסטון: יש לי המון מכרים, באופן טבעי קשישים.

פנינה פירסטון: רוב מכריי, הרבה מהם שזקוקים לעובדים זרים, מסרבים לעשות זאת, כי זה פוגע בכבודם העצמי.

פנינה פירסטון: אני כבר שנה מחפשת עובדים זרים.

פנינה פירסטון: את דרך הייסורים שעברתי אף אחד לא מתאר לעצמו.

פנינה פירסטון: פעם אחת שיתפתי גם את היו"ר רן כהן, הייתי בטראומה יומיים.

פנינה פירסטון: העובדת לקחה את המפתח, נשארתי לבד על הסיר, אחר כך בלילה צעקתי הצילו, אף אחד לא בא.

פנינה פירסטון: נרשמתי בהרבה סוכנויות שישלחו לי עובדים, אני רוצה לומר באחריות מלאה.

פנינה פירסטון: העובדים לא מודעים לכך, הם משלמים שם בהודו, בנפאל, בסרי-לאנקה, 8,000 שקלים לבוא הנה.

פנינה פירסטון: הם מגיעים הנה, אומרים להם YOU ARE PREE LANCER, תלכו תמצאו לכם עבודה.

פנינה פירסטון: העובדים האלה באים, האישורים היחידים שלהם, שהם יכלו לשלם את הכסף.

פנינה פירסטון: אין להם שום רצון לעבוד.

פנינה פירסטון: הם כחודשיים בארץ, מסרבים לבוא לירושלים, או לכל מקום אחר בארץ, הם מסתובבים בתל אביב.

פנינה פירסטון: כשהם כבר באים, הם לא יודעים שום שפה, מישהו צריך להידבר איתם, אי אפשר.

פנינה פירסטון: כשהם רואים את העבודה עם נכה, הם אומרים תודה, זה יותר מדי קשה.

רן כהן: מה שאני מבין פנינה שברפורמה, אחד השינויים שאמורה החברה שמביאה אותם, להתאים אותם אל המטופל, גם מבחינת תקשורת, גם מבחינת התאמה מקצועית.

פנינה פירסטון: הם לא עשו שום תנאי.

אפרים כהן: זה עוד לא התחיל.

פנינה פירסטון: אין להם שום מבחן.

אפרים כהן: את נוגעת בנקודות במסגרת הרפורמה, נפגשנו עם כולכם, על מנת להסביר מה אנחנו משנים בנושא הזה.

אפרים כהן: על מנת לדאוג לאוכלוסייה חלשה, ולא לתת לאוכלוסייה להתפרנס יותר מדי בנושא הזה.

אפרים כהן: הראייה לכך, בכך שישנן קבוצות כאלה של חברות כוח אדם, וחברות תיווך שנלחמות אחת בשנייה, וכל אחד יש לו את הבג"ץ שלו.

אפרים כהן: ולכן אנחנו מעוכבים לבצע את הרפורמה הזאת, וכתוצאה מכך, שאותם הגורמים, ואני לא רוצה להאשים את כולם, רוצים לעשות יותר כסף, ואנחנו לא ניתן, כי אנחנו עוסקים באוכלוסייה מאוד חלשה וזקוקה, ולכן זה לא יהיה.

אפרים כהן: יש לנו אורך רוח, בג"ץ ראשון נדחה, שני נדחה, שלישי נקבע ב-4 בינואר, ואני מקווה שנצליח להפעיל את הרפורמה.

אפרים כהן: בינתיים כתוצאה מהגשת הבג"צים, אנחנו לא עושים כלום, זה מצב לא טוב, לא כאן ולא שם, זה מצב הכי גרוע לכולם.

אפרים כהן: גם למטופלים, גם לאלה שמטפלים בנושא.

רן כהן: כל הבג"צים הם של החברות.

אפרים כהן: אך ורק.

אפרים כהן: זה מה שציינתי.

רן כהן: החברות לא עושות את זה, בגלל שהן חסות על המטופלים.

משה סוויסה: שלחנו בג"צ לגודל הלשכה.

אפרים כהן: ערבויות, אנחנו אומרים 500 אלף לשני הלשכות הרציניות, והם רוצים 50 אלף שקלים.

אפרים כהן: כל אחד ירצה, גם אני יכול לפתוח לשכה בבית עם טלפון ופאקס, אם אתן ערבות של 50 אלף, תהיה לי חברת כוח אדם בבית, וכולם עוסקים בנושא הזה, כולם יעסקו בנושא הזה, כי זה היום הנושא.

אפרים כהן: צמצמנו את ענף הבניין, אנחנו ממקדים את נושא החקלאות, נשאר הנושא הכאוב והטעון והקשה, הסיעודי.

אפרים כהן: ודווקא באוכלוסיות כאלו, אנחנו מתמודדים עם הבעיה הזאת.

רן כהן: אני כבר מודיע שאני אתייעץ עם הייעוץ המשפטי של הוועדה, האם באפשרותי כוועדה, לפנות לנשיאת בית המשפט העליון, לבקש לזרז את הדיון בבג"ץ.

רן כהן: הבנתי, שזה לא הפעם הראשונה, שנייה ולא השלישית.

רן כהן: זה כבר כל פעם.

פנינה פירסטון: אני שואלת כל עובדת זרה שמגיעה, איזה סוכנות הביאה אותה.

פנינה פירסטון: יש גם סוכנויות מכובדות, שמביאות עובדים, עושות כאן איזושהי השתלמות, בזה הן רציניות.

פנינה פירסטון: הסוכנויות גרמו למצב הזה, אנחנו עכשיו צריכים לאכול את זה.

פנינה פירסטון: כל העניין הוא, שצריך למצוא דרך אחרת, לא דרך הסוכנויות.

פנינה פירסטון: שתקום איזושהי עמותה או משהו, שרק לה מותר להביא עובדים זרים, ולא דרך הסוכנויות בחוץ לארץ, אלא כמו שקנדה וארצות הברית, שיערכו בנציגויות ישראל מבחנים, ועובד שרוצה, יוכלו להזמין אותו מהמאגר.

רן כהן: בעניין הזה, פנינו לפני חצי שנה לשרת החוץ, בבקשה, שתהיה פעולה כבר בחוץ לארץ.

רן כהן: זה לא הנושא כרגע, בואו נתקדם לנושא המהותי.

רן כהן: עכשיו אני קולט את האמירות שלך, וזה בסדר גמור.

פנינה פירסטון: מה התשובה לגבי הטופס הזה, האם הם הולכים לשנות את הטופס ששולחים את האישור, העסקה לעובד זר, שיהיה ברור שנכה לא צריך ללכת כי יש לו כבר עובד, הוא לא צריך ללכת לסוכנות, ולא יגבו מהם כספים סתם.

פנינה פירסטון: 200$ עבור נכה, זה הון תועפות.

רן כהן: אני מוכן לברר את הסוגייה הזאת, אבל למה דווקא היום.

רן כהן: את תמיד מועילה מאוד לדיונים.

רן כהן: זה מאוד חשוב, כי את מכירה את הדברים כל כך היטב.

רן כהן: הדיון שלנו היום, האם לעשות הפרדה בין עובדים זרים בענף הסיעוד, בין הנכים היותר קשים וילדים, לבין מטופלים שהם פחות קשים ולא ילדים.

פנינה פירסטון: כל הנכים הם קשים.

רן כהן: הייתי מבקש שהיא יועצת השדולה לאנשים עם מוגבלויות בכנסת.

רן כהן: שדולה שאני עומד בראשה, אני מודה לה יום יום על עזרתה.

רן כהן: אולי שתציגי את הסוגייה שאת מכירה היטב.

נילי ריימונד: הסוגיה של ילדים עם נכות קשה עם מוגבלות, שזקוקים לעובדים זרים, סיוע של עובד זר, בהסתכלות הרחבה יותר, מי שצריך את הסיוע זאת המשפחה, זה ההורים והאחים.

נילי ריימונד: ילד בן שלוש שיש לו אפס יכולת תזוזה, ולא מדבר ולא מתקשר, שהוא ילד שני או שלישי או רביעי בבית, או אפילו ילד ראשון, והמשפחה החליטה לאזור אומץ ולהיות משפחה רגילה, ולהביא עוד ילדים לעולם, משפחה כזאת לא יכולה לתפקד, היא מושבתת מתיפקוד, אם אין להם עובד זר.

נילי ריימונד: הילדים האלה זקוקים גם אם הם הולכים למעון יום שיקומי, הם חוזרים הביתה בשעה שתיים או בשלוש.

נילי ריימונד: המשפחה זקוקה, אני אומרת המשפחה, כי יטפלו בילד, או ההורים, או הסבתות.

נילי ריימונד: כדי להיות במינימום של חיים נורמליים, זקוקים לעובד זר.

נילי ריימונד: העובד הזר, כשהוא מגיע לבית כזה של משפחה, הוא נמצא תחת סיר לחץ נורא גדול.

נילי ריימונד: להבדיל, מעובד זר שנמצא בבית של קשיש, או של מוגבל, הוא חי עם הקשיש או עם המוגבל.

נילי ריימונד: עובד זר שבא לבית של משפחה עם ילד, החיים שלו מכורח המציאות כמו בזכוכית מגדלת.

נילי ריימונד: גם אם הוא מקבל חדר, ותנאים, ואהבה, הוא חלק מתוך המשפחה.

נילי ריימונד: העובדים האלה שאני פגשתי, בהרבה מאוד בתים של ילדים עם מוגבלויות קשות, אמרו, קשה לנו.

נילי ריימונד: לא רק עבודה עם הילד, זה הסיר לחץ שאנחנו נתונים בו, השגחה של 24 שעות, מה אנחנו עושים, לאן אנחנו הולכים.

נילי ריימונד: קל לנו יותר ללכת לעבוד, בבית של קשיש, אנחנו איתו לבד.

נילי ריימונד: כולם יודעים על הרבה מאוד בתים של קשישים שבערבים יש ערבי קריוקי וכו'.

נילי ריימונד: את לבד מספרת על קשיש שעזבו אותו באמצע.

נילי ריימונד: הסוגייה מגיעה למצב כזה, שעובד זר שמגיע למשפחה, והמשפחה ננטשה, אני אומרת שוב המשפחה.

נילי ריימונד: הציעו כאן הצעות של שתי עובדים, מי משלם את הסכומים האלה.

נילי ריימונד: אם המדינה קבעה 2,000 שקלים קיצבת נכות, ואומרים להעלות את סכום השכר של העובד הזר, במיידית צריכים להעלות את סכום האכיפה, כי מי ישלם את ההפרשים האלה.

נילי ריימונד: על איזה מקום זה נופל.

נילי ריימונד: או, להביא שני עובדים לבית, מקבלים ויזה לעובד אחד, לא לשניים.

נילי ריימונד: עובדים שעוזבים, המשפחות נשארות עם השם של העובד, הם לא יכולים להביא עובד נוסף.

נילי ריימונד: נשארות תקועות חודשים בלי עובד.

נילי ריימונד: זה אומר שאותם מורים הפסיקו לעבוד, כי מישהו צריך לטפל בילד שלהם.

נילי ריימונד: אם מסתכלים על הכנסה במשק, הגרעון של המשפחה גורר הלאה גרעונות, והמצב פשוט הולך ומתדרדר.

נילי ריימונד: משפחות כאלה קשה להם מאוד לחיות.

רן כהן: פנינה, אתן לך עוד מספר פעמים במשך הדיון לדבר.

שירלי גפן: אני רוצה להתייחס למקרים שבהם ההורה הוא נכה, הוא מביא ילדים, והוא סיעודי.

שירלי גפן: אני אמא חד-הורית לילד בן שבע.

שירלי גפן: אני נכה סיעודית, וגם עובדת סוציאלית.

רן כהן: כל הכבוד, פרס ישראל.

שירלי גפן: אבל לא בשביל זה אני פה.

שירלי גפן: רציתי להתייחס לנושא של עובדים זרים, שצריכים לעזור להורה סיעודי, או שהוא נכה, והוא מקבל רק 50%.

שירלי גפן: בשנה הראשונה כאשר הבאתי את הילד שלי, החלפתי 8 עובדים זרים בשנה אחת.

שירלי גפן: אחת ברחה, זה פשוט נטל שאי אפשר לעמוד בו.

שירלי גפן: גם לטפל בבן אדם שהוא נכה סיעודי, וגם תינוק.

שירלי גפן: אתם יודעים מה זה לטפל בתינוק, כשאני לא יכולה לעשות שום דבר, כלום.

שירלי גפן: חוץ מאשר שמים אותו עלי ואני מחזיקה אותו.

שירלי גפן: במיטה אני יכולה, על הריצפה אני בטח לא יכולה להרים אותו.

שירלי גפן: שום דבר.

שירלי גפן: רק היום שהוא עצמאי בערך מגיל ארבע, הוא מטפס עלי.

רן כהן: בעצם, המטפלת היתה צריכה לטפל, גם בתינוק, וגם בך, זאת בעיה בכל זאת.

רן כהן: לאפשר את האמהות שלך, ואת הילדות שלו.

שירלי גפן: למזלי, אני נכה סיעודית מספיק קשה, כדי שאקבל את המקסימום של הקיצבה, כדי שאני אוכל בכלל להחזיק עובדת זרה.

שירלי גפן: יש הרבה נכים שמקבלים 50% שר"מ – שירותים מיוחדים, 100% שר"מ, והם לא יכולים לממן עובדת זרה.

שירלי גפן: והם יום אחד רוצים להביא ילד, לא משנה אם הם נשואים או לא נשואים.

שירלי גפן: לצערנו הרב, הרבה נשים נכות, מגיעות למצב שאו שהן בוחרות להיות בודדות, או שמצליחות להביא ילד לבד.

שירלי גפן: הן לא מצליחות למצוא בן זוג מתאים.

שירלי גפן: אין להם אפשרות לממן את זה.

שירלי גפן: אשה שיש לה רק 50% שירותים מיוחדים, כי היא יכולה להתלבש לבד, להתקלח לבד.

שירלי גפן: היא בכסא גלגלים, אז נותנים לה את המינימום.

שירלי גפן: ברגע שיש לה תינוק, היא הופכת להיות סיעודית.

רן כהן: אשה במצב שלך, לאחר לידה, את לא יכולה לקבל בנוסף לעובדת סיעודית, נניח עזרה חלקית.

רן כהן: שיבוא ישראלי, לאו דווקא עובד זר.

שירלי גפן: מאיפה אשלם את זה?

רן כהן: ממשרד הרווחה, או ממשרד אחר, ביטוח לאומי.

שירלי גפן: אני מקבלת כבר שלוש שנים, מהרווחה סיוע לעובדת זרה, 1,100 שקלים, חוץ מקיצבת שירותים מיוחדים, זה המקסימום 3,200 שקלים.

שירלי גפן: כולם יודעים שלממן עובד זר, זה גם קיצבת נכות, וגם קיצת שירותים מיוחדים נכון להיום.

שירלי גפן: אני משלמת לעובדת שלי, משכורת 900$, פלוס דמי כיס, 200$ מחליפה לסופי שבוע.

רן כהן: רק העזרה לוקחת לך מינימום 4,000 שקלים.

שירלי גפן: משהו כמו 5,500 שקלים.

פנינה פירסטון: היא טועה, זה 7,000 שקלים.

פנינה פירסטון: לא עשתה את החישוב עד הסוף עם כל האגרות.

רן כהן: אני מודה שאני מעריץ את מה שאת אומרת.

שירלי גפן: אני אומרת במרכאות, המזל שלי שאני סיעודית מספיק, כדי לקבל מקסימום.

רן כהן: את מסכימה שאני אנסה להבין עד הסוף, רק מה שאת מוכנה להגיד, תגידי לי.

רן כהן: אני רוצה לדעת, מה כלל ההכנסה שלך בחודש.

שירלי גפן: 3,200 שקלים, קיצבת שירותים מיוחדים.

שירלי גפן: קיצבת נכות עם תוספת לילד, 3,000.

שירלי גפן: אני מקבלת מביטוח לאומי 10,500 שקלים.

שירלי גפן: מהרווחה אני מקבלת 1,100 שקלים.

רן כהן: יש לך בעצם 11,000 שקלים לך, ולילד שלך.

יובל יעקובי: איך בדיוק מביטוח לאומי?

שירלי גפן: גם ניידות.

שירלי גפן: אני משלמת על ניידות.

רן כהן: ניידות את מוציאה.

רן כהן: אני רוצה להבין.

רן כהן: נניח 11,000 שקלים, מזה את צריכה 5,000 שקלים לשלם עובדת זרה, כלל ההוצאות שאת מוציאה עליה.

רן כהן: מזה את צריכה ניידות, כי יש לך רכב.

רן כהן: הדלק עולה כידוע עד השמיים.

רן כהן: מזה את צריכה לאכול, וכן תשלום ארנונה.

שירלי גפן: זה שיש לי עובדת זרה, זה לא מנע מזה שהייתי צריכה לשלם גן פרטי, עד שהוא נכנס לגן עירייה.

שירלי גפן: זה גם עולה 2,400 שקלים.

רן כהן: בזה אין שום עזרה של משרד החינוך.

שירלי גפן: אתה יכול להכניס לגן אחר של ויצ"ו או נעמ"ת.

יובל יעקבי: הם גנים מעולים.

שירלי גפן: זאת הבעיה שלי.

רן כהן: אני מבין שאת לא חיה עם עודפים.

רן כהן: את צריכה כל חודש די בקושי לגמור אותו.

שירלי גפן: ההוצאות כפול ממה שיש לי.

רן כהן: איך את חיה?

שירלי גפן: במינוס.

שירלי גפן: עכשיו אני עובדת במטה מאבק הנכים.

רן כהן: רציתי להבין איך בן אדם חי.

שירלי גפן: מה שאני מנסה לומר, לי יש מזל שאני סיעודית, אני מקבלת מקסימום.

שירלי גפן: אני מנסה לייצג הורים נכים, אמהות נכות.

שירלי גפן: קודם כל, בשנה הראשונה, אני מכירה אמהות סיעודיות שצריכות לקחת עוד עובד ישראלי, וזה מגיע לסכומים שאי אפשר לעמוד בהם.

רן כהן: אילו היה לך מקור כספי נוסף, מה היית עושה כדי להקל על החיים שלך ושל הילד שלך, ושל העובדת הזרה שלך.

שירלי גפן: בשנה הראשונה צריך שני עובדים זרים.

שירלי גפן: צריך לקום בלילה לתינוק, גם לקום בלילה בשבילי.

שירלי גפן: במשך היום להיות צמודים לתינוק, גם לטפל בבית, העובד זר צריך להיות בדילמה, האם לעזור לי לעשות פיפי ולהתקלח, או להחזיק את הילד.

רן כהן: אם מותר לי לשאול, קיימת אפשרות כזאת לקבל שני עובדים במצבים כאלה.

אפרים כהן: סך הכל מתוך 50 אלף, כ-900 משפחות מיוחדות, לאחר שנעשה ביקור בית על ידי ועדה מקצועית, כאישור חריג נותנים שני עובדים.

אפרים כהן: 900 נכים שיש להם שני עובדים.

שירלי גפן: אבל לא על ילד, ילד בכלל את המדינה לא מעניין.

נילי ריימונד: אם הילד הוא לא נכה, אז הוא לא מעניין.

רן כהן: אמנם שמרתי על בן גוריון בשדה בוקר, בתור צנחן צעיר.

רן כהן: אני אומר לכם, בן גוריון הקים את המדינה בשביל הילדים.

שירלי גפן: המדינה לא רוצה שנכה יביא ילדים.

שירלי גפן: אני לא מייצגת רק את עצמי.

שירלי גפן: אמא שהולכת על הקביים, היא לא יכולה להחזיק תינוק, היא לא יכולה לסחוב עגלה.

שירלי גפן: היא לא יכולה להרים את התינוק שלה, כי אין שיווי משקל.

שירלי גפן: אולי יש לה 50%, מזה היא לא יכולה לממן עובד זה.

משה סוויסה: יש לה זכאות?

שירלי גפן: אולי.

שירלי גפן: עובד זר יעלה לה - - -

רן כהן: אני מאוד מודה לך שירלי.

רן כהן: החשיפה שלך - - -

שירלי גפן: מה שחשוב לי להגיד, אני חושבת שבשנתיים הראשונות שאמא היא נכה, או זוג הורים נכים, על אחת כמה וכמה אמא שהיא חד-הורית, צריך שיהיה איזשהו תיקצוב בחוק לעניין של עזרה בטיפול בתינוק.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: נשמע את ד"ר אליישר ממשרד הרווחה, הממונה על העניין הזה.

רן כהן: איפה כיווני הפתרון ד"ר אליישר?

שלמה אליישר: האמת היא, שאני לא ממונה על העניין הזה.

שלמה אליישר: אגף השיקום במשרד הרווחה נדרש, כלומר, מי שממונה על שר"מ זה הביטוח הלאומי.

שלמה אליישר: יושבת כאן עירית פלדמן, שהיא מנהלת אגף.

שלמה אליישר: ואפרים מהכיוון שלו בנושא של סיעוד.

שלמה אליישר: נדרשנו באגף השיקום לטפל בקבוצת נכים מיוחדת, שלמעשה הכספים שניתנים לה בגין שר"מ לא מספיקים.

שלמה אליישר: למשל, כאשר יש דוגמה של אמא נכה לילד, אז אנחנו נותנים מה שנקרא תוספת, שזה טיפול אישי סיעודי.

שלמה אליישר: דוגמה נוספת, שבו יש שניים או שלושה אחים, באותה משפחה, באותו משק בית שיש להם מחלות ניווניות על רקע תורשתי, כמו למשל דיס-אוטונומיה משפחתית, שהמשפחה לא מסוגלת להתמודד איתו.

שלמה אליישר: והמצב הנוסף, הוא מצב של נכה בודד, שנמצא במצב מאוד קשה.

שלמה אליישר: אנחנו נותנים למעשה סכום, יש לנו בתקנות עבודה סוציאלית שנותן את השירות הזה, שלוש דרגות של 800 שקלים, 1,200 שקלים, ו-1,600 שקלים בחודש.

שלמה אליישר: אנחנו בגלל עלייה במספר המקרים, עשינו ממוצע של הסכום הבינוני, שזה בעצם 1,200 שקלים בחודש.

שלמה אליישר: זה הסכום שאנחנו מצליחים לתת לכ-300 משפחות במדינת ישראל.

רן כהן: משרד הרווחה משלם מתקציבו.

שלמה אליישר: נכון, מתקציבו.

שלמה אליישר: זה בתקנה תקציבית מיוחדת, שנקראת טיפול אישי סיעודי.

שלמה אליישר: זה למעשה צורה מסוימת של פשרה כדי לאפשר במקרים מאוד מיוחדים, שהמדינה תתן, תסייע לאנשים וכו'.

רן כהן: תסביר לי, אני אחד המחוקקים של חוק הסיעוד כמו שאתה זוכר.

רן כהן: חוק הסיעוד במצבים האלה, אין לו תחולת עזרה למצבים האלה.

עירית פלדמן: קיצבת השר"מ היא גם גבוהה יותר מגימלת הסיעוד.

עירית פלדמן: היא נועדה לאותה מטרה.

עירית פלדמן: רק שבנושא של גימלת השר"מ, לא קבענו את המקבלים לאיזשהו פתרון, אלא כל אחד בוחר לעצמו את הדרך.

עירית פלדמן: יש כאלה שאינם בדיוק יכולים לבחור לעצמם, וכשהם בודדים, הם חייבים להעסיק עובד.

עירית פלדמן: אבל יש כאלה שחיים בקרב משפחתם, והמשפחה מעדיפה לטפל בהם, ולהגדיל מעט את מאגר ההכנסות של המשפחה.

עירית פלדמן: הפתרון הוא פתרון שהמשפחה בוחרת, אנחנו נותנים את הכסף.

רן כהן: זאת אומרת התמיכה שאתם נותנים בכל מקרה הולכת לאדם הסיעודי במצב הזה.

עירית פלדמן: תמיד הוא מקבל, והוא מחליט איך הוא, או אם הוא איננו יכול להחליט בעצמו, משפחתו מחליטה.

רן כהן: אילו שירלי היתה חיה במשפחה בדואית, שכולם רוצים לעזור לה, ולטפל בה, כל הכסף היה אצלה.

עירית פלדמן: הכסף נשאר במשפחה, והמשפחה מחליטה מה היא עושה בו.

עירית פלדמן: כאשר התקנה הזאת שד"ר אליישר מדבר עליה--

רן כהן: בבקשה, אפשר להמשיך.

עירית פלדמן: --בכל אופן, ביוזמה משותפת, אנחנו פנינו לאוצר, כי יש מקרים שקיצבאות שנחתכות על פי אמות מידה שמצטברות בחוק ובתקנות, ואינן פותרות.

עירית פלדמן: יש נסיבות מיוחדות שצריכים תקציבים של משרד הרווחה, שיש לו עובדים סוציאליים, שנמצא ברשויות, שהוא מכיר את האנשים, שיכול לבשל גם פתרונות אינדיבידואליים, את המעון הזה, את המטפלת הזאת.

עירית פלדמן: התקציבים האלה צריכים להיות במקום שניתן להפעיל בו שיקול דעת מאוד רחב.

עירית פלדמן: קיבלנו הקצאה מסוימת, לדעתי היא לא גדלה מאז.

רן כהן: שיקול הדעת הוא לא כל כך רחב.

עירית פלדמן: מלכתחילה הכסף היה מספיק יחסית.

עירית פלדמן: המקום שצריך להגדיל את המאגר של אותה תקנה תקציבית, ולהקנות למשרד הרווחה את שיקול הדעת הרחב.

עירית פלדמן: אם שירלי היתה חיה במשפחה שיכולה יותר לתמוך בה ויותר לעזור לה, אז משרד הרווחה, היה אומר בסדר, אולי לא זה המקום להשקיע בו, ואני אשקיע יותר.

עירית פלדמן: אשקיע בשירלי שמתארת את מצבה, ובאמת מישהו צריך לסייע לה.

שלמה אליישר: למעשה, אנחנו מטפלים במקרים מאוד מיוחדים כאשר גימלת שר"מ לא מספיקה להם.

שלמה אליישר: יש לנו יותר אפשרויות של גמישות במצבים שבהם האנשים לא עומדים בקריטריונים, יש לנו יותר אפשרות לבנות סיוע, ולתת סיוע במצבים ספציפיים שהקריטריונים הסטנדרטים על פי החוק לא מותקנים - - -

רן כהן: מה צפוי ב-2008?

שלמה אליישר: התקציב לא יגדל.

רן כהן: זה רע מאוד.

שרה מרום שלו: זה סכום אפסי.

עירית פלדמן: מה שאנחנו נותנים, רק לגבי מה ששירלי אמרה.

עירית פלדמן: אנחנו לא יכולים לתת קיצבה לפי סוגי הפתרון, כי כאמור אנחנו נותנים את החופש המוחלט למשפחה, לבחור את סוג הפתרון.

עירית פלדמן: אנחנו נותנים לפי רמת התיקצוב.

עירית פלדמן: למזלנו לא כל האנשים מוגבלים במידה שהם אינם יכולים לעשות שום דבר בעד עצמם, של אלה שמקבלים מאה חמישים אחוז.

עירית פלדמן: יש למזלנו כאלה, שאנחנו רואים אותם מתפקדים יותר.

שמחה בניטה: התיאור שלה לא מדויק.

שמחה בניטה: אם אתה יודע, המבחנים של ביטוח לאומי, גם אלה שנותנים את החמישים אחוז, גם צריכים את המאה אחוז.

שמחה בניטה: אבל אתה יודע מה עושים להם עד שנותנים את החמישים אחוז, אז לקבל את המאה אחוז צריך להיות כמעט פגר מת.

שמחה בניטה: אנחנו המאה חמישים אחוז, מושבתים שצריכים כבר שתי מטפלים, לא אחד.

שמחה בניטה: לגבי הקריטריונים, הדרגות שלהם, הוא לא בדיוק מכוון על המציאות.

שמחה בניטה: אנשים כמונו, כדי לתפקד, שני עובדים.

שמחה בניטה: הם משלמים לעובד אחד, כשאני אומרת לך מאה חמישים אחוז, זה שני עובדים, זה לא עובד אחד.

שמחה בניטה: כאשר הם נותנים את הכסף לאנשים, אז האנשים באמת צריכים להתלבט, בין לאכול, לבין להאכיל את המטפלת.

שמחה בניטה: ה-1,200 שקלים מספיק בקושי להאכיל את החולה.

שמחה בניטה: ואז איפה הכסף למטפלת?

שמחה בניטה: לה יש דרישות אחרות.

רן כהן: עמדתי לשאול את עירית, האם אין כאן מצב שבו בעצם הפתרון של הסוגייה שאנחנו מדברים בה, אני פונה גם לאפרים בעניין הזה, היא לא ליצור מצב של מחיצה, בין מטופלים קשים, לבין מטופלים פחות קשים, כדי שלא יהיה מעבר.

רן כהן: אלא שהפתרון צריך להיות בעצם, על ידי כך, שמטפלים כאלה מחו"ל, שעובדים אצל מטופלים יותר קשים, וילדים יותר קשים, יקבלו פשוט שכר יותר גבוה, ואז הם יישארו שם, כי יהיה להם כדאי להישאר שם.

נילי ריימונד: מי ישלם את השכר?

רן כהן: צריך איזושהי עזרה פה, מי שצריך לשלם את זה, או מביטוח לאומי, או הרווחה.

שמעון יאיר: רק הביטוח הלאומי.

שמעון יאיר: הביטוח הלאומי גובה כספים מהציבור.

רן כהן: אני לא רואה כאן מישהו אחר שיעשה את זה.

רן כהן: אבל אני שואל, האם יש סיכוי, או איזשהו כיוון של פתרון מהסוג הזה, עירית.

רן כהן: דרך אגב, עירית פלדמן, היא מנהלת אגף נכות גימלאות של הביטוח הלאומי.

עירית פלדמן: התשובה של הקצאה לפי סוג פתרון, היא ברמה של הקונספציה שאיננה נכונה.

עירית פלדמן: ברגע שאתה מקצה יותר לסוג פתרון מסויים, ברור שהאנשים מחפשים את סוג הפתרון הזה.

עירית פלדמן: ברמה של מאקרו, האם יש מקום בנסיבות מסוימות, להגדיל את הקיצבה לשירותים מיוחדים.

עירית פלדמן: אנחנו סבורים, כמו שאמרתי, שיש בהחלט נסיבות מסוימות, אלא שהן משתנות מאדם לאדם בצורה כזו שחוק איננו יכול לתת תשובה מספיק טובה, כי אנחנו יודעים מה קורה.

עירית פלדמן: ברגע שאתה עושה בחקיקה הכספים זולגים לעתים למקור שלא התכוונת.

עירית פלדמן: זה בסדר מבחינת התקנות, והמשפטים, ובית הדין וכו'.

עירית פלדמן: צריך לתת את ההסברים המיוחדים, כפי שעשינו בזמנו ביחד עם משרד הרווחה.

עירית פלדמן: צריך להגדיל למשרד הרווחה, באופן משמעותי, את התקציב לפתרונות מיוחדים.

עירית פלדמן: ואז אם יהיה מדובר בעובדים זרים, העובד הסוציאלי בלשכה, ביחד עם היחידה לעובדים זרים, יכולים לבשל פתרונות.

עירית פלדמן: יכול להיות שיהיו שני עובדים, אבל כעין עובד וחצי, כי יממנו - - -

רן כהן: עובד זר ועובד ישראלי.

נילי ריימונד: עובד ישראלי תמיד יהיה יותר יקר מעובד זר, והבעיה נשארת אותה בעיה.

רן כהן: עובד ישראלי יכול לעבוד ארבע שעות ביום.

נילי ריימונד: העובד הזר בפתרון הזה, יעדיף ללכת למקום אחר, שם העבודה קלה יותר.

נילי ריימונד: מה יחזיק אותו בבית.

שמחה בניטה: רק על יום חלופי, כאשר העובד יוצא מוצאי שבת ויום ראשון.

שמחה בניטה: עשרים וארבע שעות, אתה לא יודע איזה שמיניות באוויר אנשים עושים, כדי להשיג עובד כזה.

שמחה בניטה: אתה יודע מה המחירים?

רן כהן: לצערי, מרוב ותק בוועדה הזאת, אני כבר יודע.

שמחה בניטה: אתה יודע מה הסכומים היום?

שמחה בניטה: ישראלי לא עושה פחות מ-500 שקלים.

רן כהן: אני יודע, תודה שמחה.

פנינה פירסטון: מטה מאבק הנכים נפגש עם רביב סובול, ממשרד האוצר, לפני עשרה חודשים.

פנינה פירסטון: הצגנו לו את הבעיה של העובדים הזרים עם התשלומים.

פנינה פירסטון: הוא אמר לי, הרי את לא מצפה שאנחנו ניתן את כל הסכום.

פנינה פירסטון: אמרתי לרביב, זה לא מועיל, אם אתה תתן לנו חלק, את היתר אנחנו צריכים, ואנחנו צריכים להיות עבריינים.

פנינה פירסטון: הממשלה והכנסת מאוד דואגים לזכויות של העובדים הזרים, אבל לא דואגים לזכויות של הנכים.

פנינה פירסטון: בשום אופן לא יכולים בדרך ישרה לממן, ולו עובד אחד זר.

פנינה פירסטון: עירית לא עשתה את כל החשבון עם כל האגרות, שמגיע למעלה מ-7,000 שקלים.

פנינה פירסטון: יש חשבון מפורט בוועדה, ויש באוצר.

פנינה פירסטון: הסברתי לו, למשל, ויסות החום אצלנו, אצל הנכים הוא לא טוב.

פנינה פירסטון: בחורף – את כל קיצבת השר"מ שלי מוציאה על חימום הדירה.

פנינה פירסטון: אם לא הייתי מחממת את הדירה, לא הייתי כבר בחיים.

פנינה פירסטון: אז מדינת ישראל צריכה להחליט.

רן כהן: אם אני יודע מלפני הרבה שנים, תקנו אותי אם אני טועה, יש תקציב מיוחד במשרד הרווחה לנושא של חימום דירות לקשישים.

פנינה פירסטון: נותנים להם כמה פחי נפט.

רן כהן: זה מתקופת האדם הקדמון.

פנינה פירסטון: לצערי, בזמן האחרון אני לא כל כך בריאה.

פנינה פירסטון: ואני רוצה לומר לכם, שחשבון התרופות ממריא לשחקים.

פנינה פירסטון: רביב סובול שהבטיח לחזור בקרוב אלינו, לא שמענו עד עצם היום הזה.

פנינה פירסטון: זאת אומרת, יש התעלמות מוחלטת.

פנינה פירסטון: אתם הופכים אותנו לעבריינים, אין דרך אחרת.

פנינה פירסטון: כל נכה מוכרח למצוא דרך איך לרמות, כדי שיוכל לאכול.

פנינה פירסטון: כל הזמן יש לחץ של קו לעובד, שנשלם עוד ועוד ועוד, אבל פשוט אין.

פנינה פירסטון: אז תחליטו, או שתעמידו אותנו לקיר ותהרגו אותנו, או שתתנו לנו כסף לחיות חיים של כבוד.

פנינה פירסטון: לי יש מזל, הבנות שלי מחזיקות אותי, אבל את הכבוד רמסתם לי.

פנינה פירסטון: כי אני לא יכולה לעשות שום דבר בבית, שום טיפול רציני בלי הבנות, מאדם עצמאי הפכתי לאדם נטול כבוד.

רן כהן: פנינה, את עדה, לא הוועדה הזאת, עשתה לך את זה.

רן כהן: המדינה, אני מסכים.

עירית פלדמן: הכנסת היא המחוקקת.

נילי ריימונד: זאת המדיניות שלהם.

נילי ריימונד: המדינה לא מוכנה ללוות משפחות כאלה, אל תוציאו אותם לבתי חולים, תהרגו אותם, ושלום על ישראל, היא צודקת לגמרי ממה שהיא אומרת.

פנינה פירסטון: לא ייתכן שבכנסת ירימו אצבעות, ויעצרו את חוק ההסדרים, מבלי שיידעו מה אנחנו משלמים.

פנינה פירסטון: לא יכול להיות בכלל דבר כזה.

פנינה פירסטון: אי אפשר לדרוש ממני למלא כל חובותיי לעובדת הזרה שלי, שאין לי מאיפה לשלם.

פנינה פירסטון: אז אני לא אחזיק עובדת זרה, אין גם מעונות להחזיק אותן, אין.

רן כהן: תודה לפנינה פירסטון.

רן כהן: בעקבות הדברים של פנינה, אני מודה שעולה לי רעיון, ואני מבקש, גלעד, שנבדוק אותו.

רן כהן: אתם יודעים שהעברתי הצעת חוק, עכשיו זה כבר חוק, שמחייב את משרד הבינוי והשיכון, להתקין דודי שמש בבתים של הדיור הציבורי.

רן כהן: דבר שגורם לחיסכון של 500-600 שקלים לחודש לאותם דיירים.

רן כהן: אני לא יודע אם יש שיטה שיכול לחמם את הבית.

רן כהן: אני שוקל בעקבות הדברים שלך, לנסות ולהציע, אני אבדוק את העניין הטכנולוגי.

רן כהן: אין שום סיבה לא לחמם מים על ידי שמש.

רן כהן: בימים שאין שמש, משלימים על ידי החשמל.

פנינה פירסטון: אין כסף לכולם.

שמעון יאיר: בימים שיש שמש, לא צריכים לחמם את הבית.

שמעון יאיר: אתה יכול פשוט בקטע של ירוק.

עליזה סוויסה: רציתי להוסיף ולציין לדבריה של פנינה, שלא רק שאנחנו מחויבים לשלם לפי החוק לעובדים הזרים, גם התקנות החדשות של יחידות התמ"ת יפקחו על כך, מה שלא כל כך היה בעבר, שאנחנו נהיה חייבים לשלם מה שאין לנו לשלם להם.

עליזה סוויסה: זאת אומרת, מי בעצם יעסיק עובדים זרים?

עליזה סוויסה: אם לא יהיה לנו לשלם להם, הרי הם לא יעבדו אצלנו.

רן כהן: כמדומני לפני חצי שנה, מספר העובדים הזרים בסיעוד, היה 44 אלף.

פנינה פירסטון: הם לא בסיעוד.

משה נקש: 45 אלף.

רן כהן: היום זה 51 אלף כמעט.

רן כהן: המספר הזה עליזה, הולך וגדל.

שמחה בניטה: כשאתה מדבר על הסיעוד, אתה מדבר גם על הקשישים.

רן כהן: סיעוד זה גם קשישים, גם קשישים הם בני אדם.

עליזה סוויסה: בסופו של דבר, אם אני שילמתי רק 3,500 שקלים לחודש לעובדת זרה, היא יכולה לתבוע אותי על התקופה.

רן כהן: אני לא מכיר מישהו - - -

נילי ריימונד: מהקטע הסיעודי, לקשישים יש את הרוב, 44, 350.

נילי ריימונד: אנחנו מדברים על המצוקה של אלה שממש צריכים את זה לקיום היום-יומי, על ילדים 1,500, מוגבלים מבוגרים 5,000 שקלים, אנחנו מדברים על אלה.

נילי ריימונד: אנחנו לא רוצים לדבר על קשישים, זאת לא הסוגייה שלנו.

רן כהן: אפרופו הדברים גם של פנינה, וגם של עליזה.

רן כהן: בוועדה הזאת, נכון שאנחנו דואגים, מתוך הסמכות שניתנה לנו, הנושא של העובדים הזרים.

רן כהן: מדינת ישראל נמצאת במצב מאוד רע בעולם ביחסה אל עובדים זרים, מודדים אותנו, זה לא צחוק.

רן כהן: מי שמודד אותנו, זה לא שונאינו, זאת ארצות הברית.

רן כהן: כל שנה מוציאה דו"ח על מצב הסחר בבני אדם.

נילי ריימונד: גם היחס של ישראל למוגבלים שבחברה, זה יחס מאוד - - -

עליזה סוויסה: זה סחר, אם אני בשביל לחיות, צריכה לתת לעובדת שלי פחות כסף ממה שמגיע לה.

רן כהן: גם שמחה, גם עליזה, וגם פנינה, מלוות את הוועדה הזאת הרבה שנים, אתן יודעות שאנחנו דואגים לא פחות לסיעודים שלנו, לקשישים שלנו, לנכים שלנו, בטח לא תאשימו לא את חברת הכנסת שרה מרום-שליו, ולא אותי, והיא דאגה לנכים של ישראל.

רן כהן: אנחנו דואגים לקשישים ולנכים כל הזמן, וכל החיים.

רן כהן: העניין שלנו למצוא את הפתרון הטוב ביותר למטופלים הישראלים, אבל גם לעשות את זה בתנאים שבהם העובדים הזרים עובדים כבני אדם.

רן כהן: הדאגה היא למטופלים הקשים שלנו, שמהם הם בורחים, והם נשארים במצב רע מאוד.

רן כהן: שירלי תיארה מציאות מאוד קשה וברורה, שהיא עברה אותה.

רן כהן: בשנה הראשונה לאחר הלידה, החליפה 8 מטפלות.

רן כהן: זאת הדוגמה הכי קלאסית, שירלי עם הילד שלה אביתר.

שירלי גפן: סליחה שאני מכניסה כאן את נכי צה"ל.

שירלי גפן: לא הייתי מתנגדת שיהיה לי עובד ישראלי שבועיים כזה, ושבועיים כזה.

שירלי גפן: גם היה לי יותר על מה לדבר איתם, גם היו מבינים את התרבות שלי, והיו משלמים להם את הכסף מה שמגיע להם, ולא הייתי צריכה לשבור את הראש שלי.

שירלי גפן: אבל זה לא המצב, עובדה שאצל נכי צה"ל יודעים כמה עולה עובד זר.

שירלי גפן: שם משלמים 4,000 שקלים לשני עובדים, שזה 8,000 שקלים לחודש.

שירלי גפן: אי אפשר להגיד שלא יודעים כמה זה עולה.

רן כהן: יודעים כמה עולה.

רוני שרייבר: אני מתחיל ממשפט שאמרת, כי הוא בעצם הפיל לי אסימון.

רוני שרייבר: הדאגה לטובת מקבלי הטיפול, והדאגה לטובת נותני הטיפול, הדאגה לשני הצדדים, אין בה סתירה.

רוני שרייבר: כי כאשר צד אחד נהנה, גם הצד השני יכול להנות.

רוני שרייבר: לא ייתכן אף פעם שרק צד אחד יהנה.

רוני שרייבר: חוסר שיווי המשקל יפריד בין הצדדים ולא יחבר אותם.

רוני שרייבר: מכאן אני מגיע לקטע של סחר בבני אדם, סחר בעובדים זרים, וההתייחסות האמריקאית אלינו במקרה הזה.

רוני שרייבר: אני חושב, אחת הבעיות שקיימות היא דווקא אותה הצעה שכל המערכת תעבור דרך חברות, חברות כוח אדם, שהן סוחרים בבני אדם.

רוני שרייבר: הם אלה שגוזרים את הקופונים על כל עובד זר שמגיע.

רוני שרייבר: דווקא אותם מקרים של מטופלים שכן יוכלו להביא בעצמם את העובד, להתעסק עם זה בעצמם, עם קצת שיפור בתקנות, שיהיה נוח יותר להתעסק עם זה, זה יקטין את הלחץ של המסחר בבני אדם.

רוני שרייבר: כי בעצם נכון להיום, נוצר מצב שהחברות האלה - - -

רן כהן: אני רק לא בטוח שזה יעבור את ההחלטות של הבג"ץ, הבג"ץ ביטל את הקבילה.

רן כהן: נוצר מצב שבו אם האדם מביא את העובד בעצמו, הוא יביא את זה בתנאי שיש לו קבילה.

שמעון יאיר: אם הוא יוכל לשלם לו מספיק, והיחסים יהיו טובים.

רן כהן: ביטלו את הקבילה.

פנינה פירסטון: על המטופלים.

רוני שרייבר: זה לא איזשהו פתרון מעכשיו לעכשיו.

רוני שרייבר: צריך למצוא במסגרת הזאת, את הפתרון הנכון, שמצד אחד לא תהיה קבילה כפי - - -

רן כהן: שלמטופל יהיה SAY בעניין של הבאת העובד.

רוני שרייבר: גם שתהיה לו SAY, ושהעובד שמגיע, יודע שהוא מגיע לעבודה מסויימת, והוא יכול להיות בה בכבוד.

רוני שרייבר: כי כאשר עובד כזה מגיע לארץ באמצעות חברת אדם, ובדרך עד שהוא מגיע אל המטופל שלו, הוא משלם בין 3,000 ל-8,000$, וכבר שמעתי על מקרים של 8,000$ שעולה לעובד להגיע לארץ המובטחת, לעבוד כאן.

רוני שרייבר: כאשר עובד כזה, ואני לא אלך על 8,000$.

רוני שרייבר: כשעובד כזה משלם 4,000$, או 5,000$ כדי להגיע לכאן, הוא צריך כמעט שנה רק כדי להחזיר את החוב הזה.

אפרים כהן: אדוני היושב ראש, התקדמנו בנושא הזה, ולכן אני יכול לתת לו תשובה.

אפרים כהן: יש מה לומר בעניין.

רוני שרייבר: אני חושב שבאמת שווה לבדוק שוב את הנקודה הזאת למרות הבג"צ, ולראות איך אפשר לקדם את הנושא הזה, שלא נהיה תלויים כל כך בחברות.

אפרים כהן: על פי החלטת הממשלה הוקמה ועדה בראשותי, לתקופה של חצי שנה בלבד על מנת לסיים את כל ההסכמים בין מדינות.

שרה מרום שלו: דיברנו על הנושא.

אפרים כהן: אנחנו מדברים על סין, על הפיליפינים, ועל תאילנד, שזה בעיקר העובדים שבאים.

אפרים כהן: התחלנו בנושא הזה, ישנה ועדה בינמשרדית, משרד החוץ, התמ"ת, משר האוצר, הפנים, ועוד נוספים.

אפרים כהן: יש מדינה אחת בה שמוכנה לחתום מחר על ההסכמים בין מדינות, של שירות התעסוקה של אותה מדינה - - - אנחנו במשא ומתן עם עוד שני שגרירים בנושא הזה.

אפרים כהן: לכן אני מעריך, שתוך מספר חודשים יהיו הסכמים בין מדינות שכל הנושא הזה יהיה ממוסד, ולא יכול לפתור את הבעיה בישראל, גם צריך לפתור את הבעיה של אלה שעוסקים כישראלים.

טל דגן: כל פתרון, וראוי שיהיה פתרון שבאמת ידאג לנכים הקשים, אכן צריך לשלב גם דאגה לרווחת העובדים, כי זה גם מה שבסופו של דבר יבטיח את רווחת הנכים הקשים, זאת אומרת, פתרון של הגנה על זכויות לא צריך לפגוע באותם נכים, וכל פתרון שיפגע בזכויות של העובדים הזרים, בסופו של דבר התגלגל ויפגע גם בנכים.

טל דגן: אני חושבת שיחסית בהשוואה לכל מקבלי גימלת הסיעוד, בקבוצה יותר קטנה.

טל דגן: וכן צריך להימצא פתרון בשני מישורים.

טל דגן: פתרון אחד בהגדלת הגימלאות, כדי שתאפשר להם אכן לשלם על פי החוק.

טל דגן: הדבר השני, כן לבדוק את אותם מקרים שבהם העומס על מטפל יחיד הוא מעבר לכוחותיו של כל אדם, גם אם מדובר בעובד זר, ולדאוג שבאותם מקרים יוקל גם העומס הטיפולי.

טל דגן: זאת אומרת, שלא רק השכר יפצה, אלא יינתן סיוע אם זה בין בעובד ישראלי נוסף למספר שעות, אם צריך עובד זר נוסף.

טל דגן: אבל לקחת בחשבון שהעומס צריך להיות סביר ואנושי.

טל דגן: חלק מהעזיבה היא מן הסתם כי העומס מעבר לכוחותיו של אדם.

נילי ריימונד: אני רוצה להתנצל בפני שירלי, או בפני מישהו אחר, שיחשוב שאני לפגוע.

נילי ריימונד: התשובה היא אני לא מנסה לפגוע.

נילי ריימונד: אבל צריך להבדיל בסוגייה, כפי ששירלי העלתה את הסוגייה האישית שלה, ואני מאמינה במדינה שמייצגת קהל בפני עצמו, לבין הסוגייה של הילדים.

נילי ריימונד: הבעיה כאן עומדת על חודו של המלה בחירה.

נילי ריימונד: הורים שנולדו להם ילדים עם צרכים מיוחדים, שהם מוגבלים, והמדינה החליטה מבחינת המדיניות שלה, זאת מדיניות שהחלה לפני משהו כמו 21 שנה, לא להודיע להורים האלה שהילד שלהם פגום, ולא יהיה להם, לילדים שלהם או למשפחה חיים רגילים ותקינים, ברגע שהמדינה החליטה להוציא את הילדים האלה החוצה לבתים, המדינה צריכה להיות שותפה ולקחת אחריות יחד עם המשפחות האלה לגידול הילדים.

נילי ריימונד: מה ששירלי עשתה, זאת בחירה מודעת שלה, מה היא עושה.

נילי ריימונד: ולכן אני חושבת שצריכים מאוד להיות עדינים כאן וברורים כאן.

שירלי גפן: זה לא סותר.

נילי ריימונד: צריכים להבדיל בין שתי הסוגיות האלה, זה עניין של מדיניות.

נילי ריימונד: אמרתי שאני מתנצלת בראשית דבריי.

שירלי גפן: המשמעות היא שלנכים אסור להביא ילדים.

רן כהן: את זה דווקא הבנתי שזה לא מה שהיא אמרה.

נילי ריימונד: אמרתי הרבה יותר חמור.

שמעון יאיר: למה את נכנסת לשדה מוקשים, בשביל מה את צריכה את זה.

שמעון יאיר: מה זה מעניין אותך אם האשה רוצה להביא ילד או לא.

נילי ריימונד: זה לא מעניין אותי.

רן כהן: אם הבנתי נכון, מה שנילי אומרת, בואו נבדל בין ילדים שיש להם צרכים מאוד מיוחדים, כשהמדינה לא יכולה להתנער מהאחריות.

אבי בן זנו: יש נכים שמצבם מאוד קשה, והם מחפשים עובדים זרים.

אבי בן זנו: ברגע שמוצאים עובדת זרה שמוכנה לטפל בהם, או שהיא נמצאת פה כבר אחרי חמש או שש שנים, אותו נכה מגיש למשרד הפנים, בקשה מיוחדת להעסיק את העובדת.

אבי בן זנו: היא עוברת מסכת של התכתבויות.

אבי בן זנו: הם אמרו, או שהיא תישאר אצלי, או שהיא תסיק מסקנות שהיא מסיימת את הזכות להמשיך לחיות.

אבי בן זנו: צריך לבוא לקראת הנכים בועדת החריגים.

שמחה בניטה: אני רוצה להשלים שני דברים.

שמחה בניטה: מה שהגברת נילי אמרה, ומה מה שאבי אמר.

שמחה בניטה: לגבי נילי, היא צודקת בעניין של ילדים נכים.

שמחה בניטה: אני מתקוממת דווקא בקטע הזה אצל יחידת הסמך.

שמחה בניטה: הורים שיש להם ילדים נכים, בדרך כלל זה המפגרים.

שמחה בניטה: ילדים שנולדו עם סי.

שמחה בניטה: פי.

שמחה בניטה: עם פיגור, עם פגיעות מוחיות קשות.

שמחה בניטה: מטרטרים את ההורים, כדי לקבל היתר להחזיק את הילד הזה, כי זאת לא חוויה.

שמחה בניטה: מטרטרים אותם להביא פרוטוקול מביטוח לאומי שהילד הזה נכה.

שמחה בניטה: מלפני שש, שבע שנים קבעו לו נכות, הטמטום הזה, המסמכים המיותרים האלה שמשרדי יחידת הסמך מטרטרת את המשפחות האלה, וכך גוררים אותם שלושה, וארבעה חודשים בלי היתר.

שמחה בניטה: העניין שאבי אומר, נניח שיש לנו בעיה להשיג עובדים.

שמחה בניטה: עובדים חדשים בדרך כלל מקבלים הלם, עד שהם משתפשפים במדינה, והם יודעים כבר את העבודה, הם רואים גם את הכדאיות, בסוף הם לומדים.

שמחה בניטה: בהתחלה משפיעים עליהם, הם עוזבים את מקום העבודה הראשון, עד שהם מתאקלמים בארץ, מבינים בעצם אצל מי היה כדאי להם להישאר, הם רוצים לעבוד אצל נכה דווקא.

שמחה בניטה: אבל את המהלך של החיים, כבר ארבע שנים, חמש שנים, הם עשו בסבב אצל כל מיני קשישים, במקרים למיניהם, וראו שאצל קשישים לא משתלם, כי הקשיש מת, וכל פעם צריכים לעבור אצל חולה.

שמחה בניטה: אז באמת הם מוכנים לעבוד אצל נכה.

שמחה בניטה: מה קורה, משרד הפנים לא רוצה.

שמחה בניטה: אמר, ארבע וחצי שנים, פאקל, תסגור את הבאסטה תלך.

שמחה בניטה: אם היית נשאר שמונה שנים אצל אותו נכה, אתה יכול גם להישאר עוד עשר שנים.

רן כהן: זה בדיוק מה שאני אומר.

רן כהן: מאחר והבטחתי את זה גם לך לחוד, וגם לעליזה לחוד, שבקרוב תתקיים ישיבה מיוחדת לגבי הנושא הזה, של מגבלת הזמן של החמש שנים, אני מבטיח לך עליזה, זה התקיים באחד השבועות הקרובים, לדון בסוגייה הזאת עם משרד הפנים, ונטפל בסוגייה הזאת.

שמחה בניטה: וגם העניין של יחידת הסמך, הטרטורים האלה מתקופת הרווקות.

שמחה בניטה: אני צריכה ללכת לעוגניה, שהיא צריכה להגיד למשה, הילד הזה הוא מפגר, ההורים מפגרים.

רן כהן: זאת סוגייה שאני מכיר.

רן כהן: שמחה, באותו דיון תעלה את הנושא, אני כבר מבקש להזמין גם את שמחה בניטה לדיון.

פנינה פירסטון: בעניין הזה אני רוצה לומר, שזה מקום שדווקא העובדים שהיו כמה שנים בארץ, כתבתי המון הצעות בכתב, עמדות, שבאמת יאפשרו לנכים להעסיק עובדים, זה לא מספיק שעובד בא ארצה, ועם כל הרצון הטוב, מי שנמצא בארץ, אני יכולה לנסות אותו.

פנינה פירסטון: אם אנחנו מתאימים, אם אפשר לעבוד ביחד.

פנינה פירסטון: עובדים שלא יכולים ללכת להסכמים, או לשום דבר אחר, והם יודעים שהם יכולים להישאר רק אצל נכים, כל היחס שלהם יהיה שונה.

פנינה פירסטון: כאן מוכרחים לשנות אם צריך את החוק, שלנכים יאפשרו.

פנינה פירסטון: כי כאשר פונים לועדת ערעורים, בדרך כלל יש סירובים.

פנינה פירסטון: מי מחפש את העובדים האלה, אנשים שצריכים באמת טיפולים מיוחדים.

פנינה פירסטון: אני שמחה שיתקיים דיון רק בנושא הזה בקרוב.

פנינה פירסטון: תודה.

רן יעקבי: שמעת פה את כל הצרות בסוגייה הזאת.

רן יעקבי: מה תוכל לומר לנו מבחינת הכוונות העתידיות של משרד האוצר ושל הממשלה בפרט.

פנינה פירסטון: הוא היה איתנו אצל רביב סובול בישיבה.

פנינה פירסטון: הוא יודע בדיוק הכל.

רן כהן: יובל מכיר את התחום הזה לפניי ולפנים.

רן כהן: ולכן נקשיב לו.

יובל יעקבי: שיטת העסקה החדשה שלצערנו מתעכבת בגלל בג"ץ, וכפי שהיושב ראש אמר, ארבעה בג"צים שונים.

יובל יעקבי: היא בעצם באה להסדיר את השוק של כל הענף, גם לטובת העובדים הזרים, גם לטובת המטופלים, וגם למנוע את התופעות של עשיית רווח על גב העובדים, פליינט ויזה, וכל התופעות השליליות, עובדים שמגיעים למטופלים ועוזבים אותם, ולא מתאימים.

יובל יעקבי: עכשיו אנחנו מתכוונים לפתור את כל הדברים האלה.

יובל יעקבי: באשר לנושא של הדיון היום, הנכים הקשים.

יובל יעקבי: אנחנו מבינים שלאוכלוסייה הזאת יש צרכים מיוחדים.

יובל יעקבי: בנוהל, וגם בדו"ח של משרד האוצר בנושא של שיטת העסקה בסיעוד, ניסינו ומנסים לתת מענים לתת כל מיני פתרונות ייחודיים לאוכלוסייה הזאת.

יובל יעקבי: שזה אומר לחייב את הלשכות הפרטיות שיהיו ביחידת העסקה החדשה.

יובל יעקבי: לטפל במטופלים קשים, להבטיח את ההתאמה, שיתן להם ניקוד יותר גבוה, בכל זאת, איזשהו תמרוץ לתת לאוכלוסייה הזאת.

רן כהן: תמרוץ משמעו סיוע תקציבי?

יובל יעקבי: משמעותו להגדיל את מספר העובדים הזרים.

פנינה פירסטון: והנחה במס הכנסה.

שמחה בניטה: אין לנו מס הכנסה.

יובל יעקבי: מן הסתם נלמד תוך כדי, רק שהשיטה תצא, כולם מחכים שהפקק של הבג"צ ישתחרר, וזה ייצא לפועל.

יובל יעקבי: יכול שבין השנה הראשונה לשנייה, נעשה עוד התאמות.

יובל יעקבי: גם משרד האוצר ביחידת הסמך בעניין הזה, אנחנו רק מנסים שהשוק הזה, שהענף הזה יוסדר.

יובל יעקבי: יינתנו פתרונות לכל הצדדים, ורוצים לצאת לדרך.

יובל יעקבי: תודה רבה.

שרה מרום שלו: אני מאוד שמחה לשמוע מיחידת הסמך, שמטפלים בעניין של העובדים הזרים דרך השגרירויות שלנו.

שרה מרום שלו: על זה אנחנו מדברים שנה שלמה אם זכור לכם.

שרה מרום שלו: עובד זר שבא, צריך להתחייב בהרבה מאוד כסף, או שכן יש לו את הכסף, או שאין לו את הכסף.

שרה מרום שלו: מובן שהוא כבר בא בהרגשה לא הכי נוחה, למרות שכאן הם מרוויחים יותר מאשר במדינות שלהם.

שרה מרום שלו: אם באמת יחידות הסמך תטפל בזה, ויביאו את העובדים הזרים ללא סכומים כאלה גדולים, לעלות זה יעלה.

שרה מרום שלו: אבל אז יהיה יותר טוב למטופל, הם התייחסו יותר יפה למטופל, והמטופל לא יצטרך להעסיק כל כך הרבה כספים.

שרה מרום שלו: ברור שהם רוצים לכסות את ההגעה לפה.

שרה מרום שלו: באים לפה לא חינם.

שרה מרום שלו: אני מקווה שגם הוועדה עצמה תמשיך לטפל בזה, ויהיה הרבה יותר קל במיוחד לנכים היותר קשים.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: רבותי, אני יכול לסכם על דעתך, חברת הכנסת מרום שליו, אם את מסכימה.

רן כהן: נפנה רק על פי ייעוץ משפטי של הכנסת, לנשיאת בית המשפט העליון, בבקשה לא לדחות יותר את הדיון בסוגייה של הבג"ץ.

רן כהן: הסוגייה הזאת היא סוגייה שלא ניתנת לדחייה.

רן כהן: צריך להגיע לדיון הזה, לפסוק בו, אי אפשר את הרפורמה להמשיך ולעכב עד אין קץ.

אפרים כהן: הבג"צ החליט אי קבילה, ואנחנו עכשיו נתקעים.

רן כהן: בפועל ממש, כאילו לאל את החלטת הבג"ץ.

רן כהן: אני רוצה לבדוק עם הייעוץ המשפטי, אפשרות לחוקק חוק שיחייב את המדינה להתקין דודי שמש בבתיהם של נכים קשים, כדי להבטיח מים חמים.

רן כהן: אם אפשר להבטיח שיהיה גם חימום בחורף, אז בכלל טוב.

רן כהן: זה גם יקל תקציבית, וגם על החיים.

רן כהן: נפנה לשר הרווחה, לראש הממשלה ולשר האוצר, בבקשה להגדיל את התקציב לטיפול סיעודי משלים שניתן באחריות אגף השיקום לנכים קשים, במקרים מיוחדים שגימלאות הסיעוד לא מאפשרות את הטיפול הראוי.

עירית פלדמן: גימלאות השירותים המיוחדים.

רן כהן: נדמה לי, שזה יאפשר את הפתרון הנכון שעובד במצב הזה, גם אם יש לו עובד זר, יוכל לקבל עובד ישראלי, שיתנו השלמת סיוע, כמו במקרה ששירלי תיארה פה, אבל גם לילד שמאוד מתקשה, דבר שיתן עזרה לאותה משפחה, או עם קשיש שנמצא במצב מאוד קשה.

פנינה פירסטון: גם להגדיל את קיצבת השירותים המיוחדים.

פנינה פירסטון: לכולם.

רן כהן: תודה רבה לכולם.