ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 149, 2007-12-12 08:30

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החינוך.

מיכאל נודלמן: הנושא, הפרדת תלמידות אתיופיות, על רקע מוצא בפתח תקוה.

מיכאל נודלמן: אני לא בטוח שזה על רקע מוצא.

מיכאל נודלמן: אתה מהחינוך, אני מהעלייה, פה הדברים קשורים לחינוך, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו צריכים לשמוע את חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני רק אגיד משפט.

מיכאל מלכיאור: אני מתבייש במה שהולך בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שהופך להיות מכת מדינה, הגישה לעלייה האתיופית.

מיכאל מלכיאור: אני כולל בזה גם, אגב, את גישת הממשלה עכשיו שרוצה לסגור את העלייה, כפי שאנחנו יודעים לפי ההתחייבות של ראש הממשלה הקודם, אריק שרון, היו צריכים לבוא לפחות עוד מספר אלפים שהם, לפי כל הקריטריונים, עונים לדרישות.

מיכאל מלכיאור: זה נותן מסר מלמעלה, מסר ששמענו אותו גם משר הפנים, שבעצם אנחנו לא רוצים את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: כבר לקחנו אתיופים, זאת היתה טעות כנראה, אבל עכשיו אנחנו ודאי לא ניקח עוד אף אחד.

מיכאל מלכיאור: כאילו שזה מין יהודים סוג ג'.

מיכאל מלכיאור: אני אומר, אחרי הפסיקה החד-משמעית של ראש אבות בתי הדין בישראל, הרב עמר, אין פה סוג א' וסוג ג', כולם יהודים ולכולם אנחנו מחויבים אותה מחויבות.

מיכאל מלכיאור: לא משנה אם באים מסנט פטרסבורג או מגונדר או מנורבגיה, זה אותו דבר וככה אנחנו חייבים להתייחס.

מיכאל מלכיאור: אחר כך זה משדר למטה, בתוך הדברים שראינו בפתח תקוה, חלק מהדברים זה ברור, אנחנו מכירים את התהליכים, למה לומדים ביחד ולמה זה נוצר ולמה אז כיתה גדולה ואחר כך זה מגיע כבר לגדר הפרדה שאני לא רוצה לקרוא לזה גדר אפרטהייד והדברים נראים כמו שהם נראים.

מיכאל מלכיאור: המסר לקהילה מאוד ברור וגם המסר לכלל העם שלנו ואני חושב שכנסת ישראל חייבת להגיד את דברה בצורה ברורה ביותר, ולכן הישיבה הזאת.

נורית תירוש: רבותיי, יושבי הראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ועדת קליטה ועלייה.

נורית תירוש: אדוני ראש עיריית פתח תקוה וחברי הכנסת.

נורית תירוש: אני אכן ביקשתי לקיים דיון דחוף בנושא, כמובן לאחר שכמו חבריי התוודעתי לנושא באמצעות אמצעי התקשורת וביקשתי את הדיון כדיון משותף לשתי ועדות או לשני משרדים, משום שאני חושבת שהבעיה היא לא נקודתית בפתח תקוה, אלא זו בעיה הרבה יותר עקרונית שנמשכת כבר שנים רבות.

נורית תירוש: לפחות אני יכולה לומר בהרחבה את החוויות הלא נעימות שחוויתי בזמנו כמנהלת כללית במשרד החינוך.

נורית תירוש: הבעיה הוצגה במלוא חומרתה בזמנו בעיריית אור יהודה, כאשר ראש העיר באופן בוטה הודיע ביום בהיר אחד, או יום אפל אחד, שהוא לא מקבל יותר אתיופים, או יוצאי אתיופיה, לתוך בתי הספר בעיר שלו.

נורית תירוש: ככל שנברתי בעניין, הבינותי שהבעיה היא לא איזה שהיא גישה גזענית חלילה כלפי אוכלוסייה כזו או אחרת, אלא בעיה הרבה יותר מורכבת שנוגעת לכמה משרדים ואם לא יפתרו אותה בו זמנית כמה משרדים, לא יימצא פתרון.

נורית תירוש: למה אני מתכוונת?

נורית תירוש: ממשלת ישראל מעניקה משכנתאות בעלויות מאוד נמוכות ליוצאי אתיופיה, אני מניחה שגם לעולים אחרים, ובתוך כך---

מיכאל מלכיאור: זה שונה.

סופה לנדבר: זה שונה, זה הכי פחות במדינה.

נורית תירוש: אז עוד יותר גרוע, הכי פחות מקרב כלל העולים, ולכן הם מחפשים שכונות וערים שעלות שכר הדירה שם היא זולה מאוד ושם הם רוכשים או שוכרים דירות.

נורית תירוש: כתוצאה מכך, נוצרות שכונות הומוגניות של יוצאי אתיופיה שאנחנו בלשון בוטה עוד יותר קוראים להם גטאות.

נורית תירוש: מה קורה במערכת החינוך כתוצאה מכך?

נורית תירוש: מערכת החינוך היסודית היא מערכת שכונתית.

נורית תירוש: בדרך כלל ילדים לא מוסעים, זה לא כמו חטיבת ביניים שילדים מוסעים ואז אפשר באיזה שהוא אופן ליצור ויסותים, או אינטגרציות של ילדים מאוכלוסיות ותיקות לאוכלוסיות חדשות.

נורית תירוש: כך גם גן ילדים.

נורית תירוש: הילדים הולכים ברגל לגן הילדים או לבית הספר, כתוצאה מכך הגן הוא הומוגני.

נורית תירוש: ככל שהשכונה היא יותר הומוגנית, דהיינו מורכבת כל כולה מיוצאי אתיופיה, תמצאו שהגן והכיתה בבית הספר היסודי הם כל כולם על טהרת אזרחי המדינה יוצאי אתיופיה.

נורית תירוש: וזה דבר רע מבחינה חינוכית.

נורית תירוש: לא בגלל הקונוטציה הגזענית שיש בעניין, ויש בזאת, אלא משום שאינטגרציה טובה היא אותה מערכת איזונית שמאפשרת שילוב של ילדים עולים חדשים עם אוכלוסייה ותיקה, כאשר העולים החדשים בעצם מטמיעים ומפנימים גם את התרבות של האוכלוסייה הוותיקה, הקולטת, גם את הלכי ההתנהגות שלהם ונוצרות גם חברויות, שזה מאוד מאוד חשוב.

נורית תירוש: לכן אנחנו תמיד הקפדנו ליצור איזונים אינטגרטיביים.

נורית תירוש: כמנהלת הכללית של המשרד נתקלתי בבג"צ שהוגש על ידי ילד יוצא אתיופיה, כמובן באמצעות עמותה שסייעה, כאשר גם המחוז של המשרד וגם העירייה לא הסכימו לתת לאותו ילד להיקלט בבית ספר מסוים.

נורית תירוש: מדוע?

נורית תירוש: משום שממנו צפונה בעצם היתה נשברת אותה אינטגרציה שהקפדנו עליה, בפרופורציות של 30% ו-70%.

נורית תירוש: לא שהיה משהו נגד הילד הספציפי הזה, אבל באמת רצינו לשמור על אותה אינטגרציה שהיא עוד איכשהו יוצרת מרקם חברתי ולימודי עם פוטנציאל של תרומה הדדית זה לזה.

נורית תירוש: הבג"צ הזה הוכרע שמדינת ישראל לא יכולה לקבוע מכסות, הם קראו לזה קווטות, כדי ליצור איזה קונוטציה עוד יותר שלילית וגזענית ואמרו לי, כמנכ"לית, את לא רשאית לקבוע קווטות, או מכסות.

נורית תירוש: כל ילד שרוצה, ייכנס.

נורית תירוש: אמרתי, רבותיי, אתם שוברים את המכסה שבעצם אנחנו שומרים אותה בשביל קבוצת המיעוט, אם הם יהפכו לקבוצת רוב, אנחנו ניפגע ממילא.

נורית תירוש: בית המשפט העליון לא הסכים לשמוע וזו ההכרעה שלו ומאותו יום נפרץ הסכר ובעצם לא היתה לנו שליטה על הנושא הזה.

נורית תירוש: באור יהודה קרה מה שקרה, שראש העיר לא הסכים כבר יותר לקלוט תושבים, לא רק לבתי הספר, אלא תושבים שיגורו.

נורית תירוש: החלטתי לעשות מעשה נוסף וכינסתי ראשי ערים.

נורית תירוש: אני מרחיבה כדי שנבין שהבעיה היא מאוד מאוד לא פשוטה.

נורית תירוש: כינסתי את נציגים של עיריית רמת גן, קרית אונו, יהוד מונוסון, שהם סמוכים לאור יהודה, ואמרתי 'בואו נעשה מעשה', משרד החינוך יממן את ההסעות.

נורית תירוש: אני מדברת על ילדים בגיל הרך, בית ספר יסודי, בואו אנחנו נסיע את הילדים בצורה כזאת שנווסת אותם בריכוזים סבירים שאפשר להתמודד איתם.

נורית תירוש: ילדים שצריכים לקלוט שפה, הרגלי התנהגות, תרבות.

נורית תירוש: בואו נווסת את זה כך, כל עיר תיקח על עצמה מכסה מסוימת, בלי קונוטציה חלילה גזענית, אבל קבוצה של תלמידים ואז לא יהיה ריכוז רק באור יהודה.

נורית תירוש: לשמחתי ראשי הערים הללו נענו ואיכשהו הצלחנו לפתור אז את הבעיה של אור יהודה.

שלמה מולה: אבל הבעיה עדיין קיימת באור יהודה.

נורית תירוש: עדיין קיימת, כי עדיין ממשיכים לבוא לגור שם, כי היא זולה.

נורית תירוש: עכשיו הבעיה ספציפית בעיר פתח תקוה.

נורית תירוש: העיר פתח תקוה ולא רק שם, יוצאי אתיופיה נדרשים לגיור מחמיר ולכן הם מאיישים את ספסלי הלימוד---

מיכאל מלכיאור: לא גיור מחמיר, אלא גיור לחומרה.

מיכאל מלכיאור: זה שני דברים שונים.

נורית תירוש: אוקי, אתה תסביר את זה טוב ממני בוודאי, אדוני היושב ראש, והם נקלטים בחינוך הממלכתי דתי.

נורית תירוש: בעיר פתח תקוה, כמו כל עיר אחרת, אפילו אם אני אקח את העיר תל אביב הגדולה, מספר בתי הספר הממלכתיים דתיים ביחס לממלכתיים הוא קטן.

נורית תירוש: כלומר, האוכלוסייה הזאת שמנותבת רק לממלכתי דתי, מאיישת יותר ויותר את ספסלי הלימוד שם ואז נוצרות קבוצות רוב בבתי הספר הללו.

נורית תירוש: אני כבר לא מדברת על זה שאזרחים שהם קבוצת הקבע או הוותיקים יותר מתחילים לעזוב, זה סיפור עוד יותר חמור וזה אולי גם מטעמים גזעניים, אינני יודעת, אבל ככלל הם מתחילים להיות קבוצת הרוב בבתי הספר הללו וזה, שוב, לא טוב להם, וזה, שוב, לא מה שרצינו, אבל, כמו שאמר ראש עיריית פתח תקוה באחד הראיונות, הוא פנה לרב הראשי וביקש שיאפשרו אפילו לימודי דת, אגב, בבתי ספר ממלכתיים.

נורית תירוש: שהרבנים יאפשרו את הוויסות הזה, למענם, למען הקבוצה הזאת.

נורית תירוש: אני מבינה שגם זה לא נענה בחיוב.

נורית תירוש: לכן, כל עוד לא יפתרו כמה וכמה בעיות, כמו הנושא של המשכנתאות שהם מאוד עלובות, כדי שהם יוכלו להתפזר ולגור, אולי אני אקצין, ברמת אביב ג', אולי ברחביה, ואז יהיה פיזור יותר נורמלי.

נורית תירוש: כל עוד הרבנות לא תאפשר להם ללמוד בבתי ספר ממלכתיים, עם שיעורי דת שיינתנו שם, גם זה לא ייפתר.

סופה לנדבר: יש לנו ממשלה וראש ממשלה, ולא הרב הראשי מנהל את המדינה.

נורית תירוש: אני מסכימה איתך.

נורית תירוש: אני אמרתי שהבעיה היא של ממשלת ישראל, שהיא חותכת כמה משרדים.

נורית תירוש: כל עוד משרד המשפטים לא יאפשר למשרד החינוך להתמקד ולאפשר באמת את האינטגרציה בפרופורציות של 30% ו-70% או 40% ו-60%, כל עוד זה לא יקרה, שלושת הפרמטרים הללו, נימצא במצב מצוקתי כזה והכי נוח יהיה להציג את זה כגישה גזענית שאני כופרת בה, זה לא הוגן לומר אותה.

נורית תירוש: משפט הסיכום שלי הוא שבסופו של יום ממשלת ישראל לא למדה לקחים מקליטת עלייה עם קום המדינה.

נורית תירוש: אני חייבת לומר, גם הוריי, שעלו מארצות המזרח, במקרה הזה מעירק, נותבו ישר למעברות והצריבה הזאת בנפשם ושהיא עוברת אחר כך לילדיהם.

נורית תירוש: זו צריבה בלתי הפיכה, זו פגיעה בלתי הפיכה, וספציפית לילדות.

נורית תירוש: אני אגב פגשתי את ההורים שלהם, כדי לשמוע מקרוב.

נורית תירוש: אני רוצה לומר לכם שהעלבון והכעס והמרירות כל כך צורבים, שאני לא התפלאתי כשראיתי יומיים לאחר מכן שהקבוצה של יוצאי אתיופיה בפתח תקוה השתלטה על כנס החינוך ואמרה את מה שאמרה.

נורית תירוש: הם עשו דרך ארוכה, דרך חתחתים להגיע למדינת ישראל, גם הם רוצים להרגיש רצויים, גם הם רוצים להרגיש חלק מהעם היושב בציון ואנחנו פשוט הקאנו אותם החוצה וזה דבר שלא ייעשה, ובואו לא נחזור על טעויות של שנות החמישים.

סילבן שלום: תודה.

סילבן שלום: אני גם ביקשתי את הישיבה הזאת, לאור העובדה שמדובר בשורה של מקרים, גם בעיר פתח תקוה וגם במקומות אחרים, שמחייבים דיון יותר רציני ויותר מקיף ויותר מעמיק, כדי להגיע פעם אחת לפתרון הבעיה.

סילבן שלום: הנושא הזה של גזענות קיים גם בבתי ספר חרדיים, גם בבתי הספר של הממלכתי-דתי וככלל, בשורה ארוכה של מקומות שבהם מתייחסים אל השונה, כאילו הוא דבר שלא צריך לבוא באוהלנו, בבית ספרנו.

סילבן שלום: המקרה הזה הוא פשוט מקרה מזעזע, לקחת 4 ילדות ולשים אותן מחוץ לבית הספר, לא לאפשר להן להתחכך, להסיע אותן בהסעה נפרדת, והכול בשם העניין שמדובר כביכול באיזה בית ספר פרטי ובגלל שהן לא שומרות על רמת הדת, זה דבר מופרך, זה דבר שהדעת אינה סובלת ומקום כזה, במידה והוא ממשיך במדיניות הזאת, אדוני ראש העיר, צריך להיסגר לאלתר.

סילבן שלום: הרי זה לא יכול להיות שבשל העובדה שקורים לו בית ספר פרטי, או שיש תשלומי הורים מעבר לתשלום הרגיל, הם יוכלו לעשות שם מדיניות שהיא פשוט מדיניות אפרטהייד שאין לה מקום.

סילבן שלום: אני חושב שכל מי שיש לו טיפה לב יהודי לא יכול להסכים לאפליה כזאת, שהיא פשוט מזעזעת ובלתי נסבלת.

סילבן שלום: גם בבתי ספר כביכול פרטיים, 85% מהתקציב מגיעים ממוסדות ממשלתיים ועירוניים, קרי, משרד החינוך והעירייה מתקצבים את רוב רובו של בית הספר הזה.

סילבן שלום: נכון שחלק מסוים מגיע מתשלום של הורים, אבל אני חושב שהגיע הזמן לעצור את הדבר הזה, להפסיק את זה.

סילבן שלום: היה מקרה נוסף, דווקא אצלך, ידידי ראש העיר, שבו שמו איזה גדר באיזה שהוא בית ספר אחר שאני זוכר, אני לא בדיוק זוכר את המקרה, אבל בין האשכנזים לבין ספרדים.

יצחק אוחיון: היא עוד קיימת.

סילבן שלום: היא עוד קיימת הגדר?

יצחק אוחיון: כן.

סילבן שלום: שזה גם היה בית ספר ממלכתי-דתי, אם אני לא טועה, אפילו לא חרדי, והדבר הזה הוא פשוט דבר מזעזע.

סילבן שלום: אני חושב שאתה כראש העיר שאני מכיר אותו שנים ארוכות, חייב לקבל הייתי אומר החלטה שהיא החלטה ברורה וחד משמעית.

סילבן שלום: להילחם בתופעה הזאת ללא שום פשרות.

סילבן שלום: זה לא מצב שבו אומרים 'תשמע, אולי כך, אולי אחרת'.

סילבן שלום: התופעה הזו היא תופעה בלתי נסבלת, היא תופעה שצריכה להגיע לסיומה במהירות האפשרית ואני חושב שאתה כמנהיג הציבור, יש לך הרבה הרבה מה להגיד שם ואני בטוח שיש לך את האפשרויות ואת היכולת וגם את הרצון, אני מאמין, לפתור את הבעיה הזאת.

סילבן שלום: הבעיה של עולי אתיופיה היא בעיה הרבה יותר גדולה.

סילבן שלום: אני זוכר את עצמי כשר חוץ מגיע לשם, ב-2004.

סילבן שלום: התברר לי שאני ביקור ראשון אחרי 41 שנים, של שר חוץ, כי הקודמת לי היתה גב' גולדה מאיר, ב-63', אבל מאוד אהבתי להיכנס למשרד החוץ ולראות בעברית שם 'הבניין נבנה על ידי סולל בונה', זה היה ככה מאוד מרנין, אבל כשנסעתי לגונדר וראיתי שם את התנאים שבהם הם חיים, הגעתי מיד ואמרתי שאני מבקש להגדיל את המכסה מ-300 ל-1,000.

סילבן שלום: אמרתי, 24 חודשים וכולם נמצאים כאן.

סילבן שלום: כמובן שבוויכוחים עם האוצר ועם האחרים, בסופו של דבר הגענו להחלטה על 600 ואיך שעזבנו, הורידו ל-300 חזרה.

סילבן שלום: הדבר הזה הוא דבר מאוד מאוד בעייתי, כי גם משרד הקליטה פה לא רוצה, כי עולי אתיופיה מגיעים בקליטה לא ישירה, כמו שאר העולים, אלא מגיעים למרכזי קליטה ורחמנא ליצלן, משרד הקליטה, שאמור לנהל מרכזי קליטה, לא רוצה מרכזי קליטה.

סילבן שלום: עזבו אותי, לא רוצה מרכזי קליטה.

סופה לנדבר: קודם כל זה סוכנות.

סילבן שלום: בסדר, אבל משרד הקליטה הוא זה שרוכש.

סילבן שלום: גם הסוכנות לא רוצה, אבל משרד הקליטה היה, בכל הוויכוחים האלה, בכל הדיונים האלה, המתנגד העיקרי.

סילבן שלום: כשזה קליטה ישירה, זה לא מפריע, להביא כמה שיותר, כי הם יורדים מהמטוס, נותנים להם את הסכום, המשפחה באה, לוקחת אותם, מקסימום יום-יומיים מלון, ובזה נגמר העניין.

סילבן שלום: אבל אלה שהם לא בקליטה ישירה, ומרכזי קליטה צריכים לתחזק אותם וצריכים להפעיל אותם, הדבר הזה הוא דבר לא רצוי, לכן הבעיה היא בעיה הרבה יותר רחבה, הבעיה הרבה יותר מקיפה מאשר המקרה הספציפי הזה.

סילבן שלום: אנחנו כאן היום התכנסנו כדי לשמוע מראש העיר מה הפתרון לבעיה הספציפית הזאת, ולבעיה בכלל שיש בפתח תקוה לגבי בית הספר האחר, או בתי הספר האחרים, אבל אנחנו צריכים לדבר על הבעיה של יהודי אתיופיה כבעיה הרבה יותר רחבה מאשר פתח תקוה עצמה, ולהגיע למצב שמכאן אנחנו קוראים.

סילבן שלום: ..

סילבן שלום: היום למשל אני קורא בעיתון שהחליטו לא להביא יותר עולי פלשמורה.

סילבן שלום: באחד העיתונים, היום, בדרך לפה.

מיכאל נודלמן: אני אמרתי את זה בפתיחה.

סילבן שלום: אז אני אומר, אפילו היום הדבר הזה נאמר.

סילבן שלום: אני חושב שאנחנו חייבים להביא את היהודים האלה לכאן, אנשים שמגיעים ונקלטים ומשרתים בצבא וכמובן הקליטה שלהם יכולה להיות הרבה יותר טובה, אבל כמו שקראתי באחד העיתונים, אני מאוד מקווה שזאת רק אמירה, צפויה אינתיפאדה אתיופית.

סילבן שלום: כדי שנעצור את התהליך הזה, צריכים לומר להם 'אתם שווים.

סילבן שלום: יש לכם חובות, אבל יש לכם זכויות שוות כמו לכל אחד אחר' והמקרה הזה של ארבע הילדות, אם הוא לא יופסק לאלתר, זה יהיה אות קין לא רק על פתח תקוה, אלא אות קין על כל מדינת ישראל שבאה ואומרת 'אנחנו מוכנים לקבל דבר כזה בשנת 2007'.

סילבן שלום: לכן ראש העיר, אחרי היכרות של הרבה מאוד שנים, אני מבקש ממך, לקחת את הנושא הזה כנושא ראשון במעלה.

סילבן שלום: שמעתי גם את התגובה שלך, השנייה, שהיתה התגובה הנכונה.

סילבן שלום: התגובה הראשונה, אולי עדיין לא התעמקת בעניין עד הסוף, או לא בדיוק היה ברור, ואני חושב שבעניין הזה יש צורך היום לבוא ולומר את הדברים בצורה הברורה ביותר.

סילבן שלום: יש הרבה בתי ספר קטנים בפתח תקוה, שאפשר לעשות בהם את האבחנה או את השילוב הזה.

סילבן שלום: יש כמות גדולה של אתיופים, של עולים, יש גם כמות גדולה של ממלכתיים-דתיים, אני חושב שהיום אנחנו מכאן צריכים לצאת עם אמירה חד משמעית, שני יושבי הראש, אם בית הספר הזה לא קולט אותם לאלתר, ייסגר בית הספר הזה לאלתר.

סילבן שלום: אין לו מקום במדינת ישראל, ברגע שהוא עושה את האפליה הבלתי נסבלת הזאת.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אני מאותם חברי כנסת נדמה לי בודדים שביקר באתיופיה לפני שנים אחדות, כדי לעודד את העלייה וכדי להילחם נגד המכסות.

זבולון אורלב: חבר הכנסת סילבן שלום התפלא לקרוא בעיתון, אני מתפלא עליו, כי הוא היה חבר בממשלה ב-2005, שבה החליטה הממשלה לקבוע קווטה מספרית של עלייה, 17,000 ומשהו, וה-17,000 האלה הגיעו ולכן הממשלה רוצה לעצור, אף על פי שיש החלטת ממשלה אחרת, מפברואר 2003, שבה קבעו קריטריונים לעלייה ועל פי הקריטריונים האלה יש עוד אלפי אנשים שזכאים לעלייה.

זבולון אורלב: יש פה הרבה צביעות והרבה התחסדות והרבה פוליטיקה על גבם, גם של הילדים וגם של העולים.

זבולון אורלב: בעקבות זאת, אגב, הוועדה לביקורת המדינה החליטה, פה אחד, קואליציה ואופוזיציה, למצות את סעיף 21 לחוק מבקר המדינה ולבקש ממבקר המדינה חקירה של כל הפרשה הזאת שקוראים לה עלייה מאתיופיה.

זבולון אורלב: זאת החלטה שהתקבלה לפני כשבועיים כמדומני.

זבולון אורלב: ואמנם מבקר המדינה החל לבדוק ואני בטוח שהוא יעשה עבודה טובה ועם ישראל יידע בדיוק כיצד נוהגות ממשלות ישראל, על כל המחדלים, על כל הכשלים ועל כל הביזיונות שהיא מעניקה, לצערי, לעולים מאתיופיה.

זבולון אורלב: יש באמת שתי גישות.

זבולון אורלב: גישה אחת אינטגרטיבית, שאני, אגב, מאמין בה.

זבולון אורלב: אני קדמתי לחברתי, חברת הכנסת רונית תירוש, כמנכ"ל משרד החינוך (אמנם בינינו היו עוד כמה), אבל אני המנכ"ל שקלט את העלייה ב-1990 ובהתייעצות עם ראשי העדה נקבע אז שתהיה אינטגרציה.

זבולון אורלב: כלומר מעבר לשלב ראשון של קליטת קלט למספר חודשים, לתקופת האולפן, אחרי חצי שנה התלמידים צריכים להשתלב בכיתה.

זבולון אורלב: יש כיתת אם והם שותפים באותה כיתת אם, ואין שום מקום לבידוד ואין שום מקום להפרדה ולכן אני חושב שבית ספר 'למרחב' עשה שגיאה.

זבולון אורלב: בוודאי מה שהוא עשה איננו עולה בקנה אחד עם ההנחיות, אבל לצערי צוין כאן נכון, על ידי חברת הכנסת תירוש, הבג"צ, בעקבות חלק מהארגונים בעדה האתיופית, כי גם שם אין הסכמה מלאה, החליט שהוא לא רוצה שתלמידים ייצאו מאותה שכונה בחדרה ובית הספר, גם אם הוא יהיה בנוי 100% על תלמידים מאתיופיה, הוא יהיה על 100% תלמידים עולים מאתיופיה ולא יסיעו אותם לבתי ספר, כדי שלא תהיה אינטגרציה.

זבולון אורלב: אגב, אותו סיפור קיים היום גם בשכונת יוספטל בפתח תקוה, שגם שם, בגלל מדיניות הדיור הממשלתית הכושלת, זו שכונה עם ריכוז גבוה מאוד של תלמידים עולים מאתיופיה, יושב ראש ועד ההורים, שהוא עולה מאתיופיה, מתנגד בהתנגדות נחרצת שהתלמידים יוסעו מהשכונה הזאת החוצה.

זבולון אורלב: חרף כך יש הורים שיוצאים לבתי ספר ממלכתיים אחרים, אבל הוא מתנגד התנגדות נחרצת ולכן גם גן הילדים המפורסם, גן הילדים של אותה שכונה, כיוון שההורים שם מתנגדים בהתנגדות נחרצת שהתלמידים האלה יוסעו לגנים אחרים, ממלכתיים דתיים בתוך העיר.

זבולון אורלב: תרשו לי, אגב, לציין שבית ספר 'למרחב' איננו בית ספר ממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: הוא איננו בפיקוח החינוך הממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: זה מוסד פטור.

זבולון אורלב: למי שלא יודע מה זה סטטוס של מוסדות חינוך, זה כמו תלמודי התורה והוא בפיקוח של החינוך החרדי, למרות שהאוכלוסייה שם היא אוכלוסייה דתית לאומית.

זבולון אורלב: מבחינת ההוראות של משרד החינוך, העירייה לא יכולה לסגור אותו, היא לא יכולה לפתוח אותו, אלא הרישיונות מטעם משרד החינוך ומשרד החינוך הוא זה שיכול להתנות הן ברישיונות של בית הספר, זה המצב החוקי.

זבולון אורלב: למיטב ידיעתי צריך להוציא באופן דחוף ואני מקווה שכך גם נעשה, את התלמידות האלה מבית הספר, ולשלב אותן עם תלמידים אחרים, עולים מאתיופיה, שנמצאים בחינוך הממלכתי הדתי, או בכיתות דתיות בחינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: אני אינני שולל את האפשרות שאם יש רצון ואם יש נכונות של ההורים, אינני רואה שום מניעה שהרעיון של יושב ראש הסוכנות היהודית, מר זאב ביילסקי, אני לא יודע אם יש פה נציג שלו, שניתן יהיה להקים גם כיתות דתיות בבתי ספר ממלכתיים.

זבולון אורלב: אני דיברתי איתו, שוחחתי איתו ואמרתי לו גם שאני אומַר כאן את הדברים.

זבולון אורלב: כולם מדברים גבוהה גבוהה על קליטת התלמידים, בינתיים מי שעושה את המלאכה הזאת, ואני חושב שעושה את זה בתחושה עמוקה של שליחות, זה החינוך הממלכתי-דתי ובבתי הספר בפתח תקוה יש אינטגרציה מלאה של התלמידים האתיופים בכיתות בתי הספר, על פי הנחיות של משרד החינוך.

זבולון אורלב: אני חושב שמעבר לתיקון השגיאה שעשה בית הספר ואני מניח שגם טיפלו באופן הוגן בנציגי בית הספר, התרשמתי שחרף כך שאני אומר שגיאה, בית הספר לא עשה זאת ממניעים שמייחסים לו, גזעניים---

סילבן שלום: למה להגן על הדבר הזה?

סילבן שלום: בגלל שזה ממלכתי-דתי?

זבולון אורלב: אמרתי, זה לא ממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: אני אמרתי שזאת שגיאה, אני חושב שבית הספר שגה ואני חושב שאסור לעשות את הדבר הזה.

זבולון אורלב: אני אומר פה דברים ברורים, רק אני אומר, שלנהל פוליטיקה לא ראויה ולומר על אנשים שהם גזעניים, רחוקה הדרך.

זבולון אורלב: היזהרו.

יואל חסון: הסעות מופרדות, גדרות.

זבולון אורלב: למה אתה מדבר על גדרות?

זבולון אורלב: אין שם שום גדר.

זבולון אורלב: התלמידים האלה שולבו בחמש שעות בכיתות.

זבולון אורלב: אני לא מסכים שזה רק חמש שעות.

זבולון אורלב: התלמידות האלה, לא עשו להן הפסקות נפרדות, זה שקר וכזב.

זבולון אורלב: לא היתה אספת הורים נפרדת.

זבולון אורלב: זה שקר וכזב.

זבולון אורלב: זה שקר וכזב.

זבולון אורלב: לא היתה אספת הורים נפרדת.

נורית תירוש: למה?

נורית תירוש: הנה, האמא פה.

זבולון אורלב: אינני מצדיק את בית הספר, תחליטו לקלוט בבית הספר של הילדים שלך, אודה לך, של החברים שלך, תתחילו לקלוט.

זבולון אורלב: אל תדברו ואל תנהלו פוליטיקה על חשבון החינוך הממלכתי-דתי שבינתיים נושא בעול.

זבולון אורלב: הילדים שלנו קולטים את הילדים האלה, לא הילדים שלכם.

זבולון אורלב: המורים שלנו עושים את הקליטה הזאת, לא המורים שלכם.

זבולון אורלב: כולם פה צדיקים גדולים, כולם יודעים פה לדבר, מי עושה את המעשה הזה?

זבולון אורלב: רק אנחנו עושים את המעשה הזה.

זבולון אורלב: המוסדות היוקרתיים ביותר של החינוך הממלכתי-דתי, לא תמצא מוסד אחד, באחריות אני אומר, שאיננו קולט תלמידים אתיופים, באינטגרציה מלאה, בתוך הכיתות.

זבולון אורלב: אין מוסד יוקרתי אחד.

יואל חסון: 95% בבית הספר ניר עציון בפתח תקוה, זו אינטגרציה?

זבולון אורלב: הם רוצים את זה, תשאל את החבר'ה מוועד ההורים.

זבולון אורלב: תשאל את יושב ראש ועד ההורים.

זבולון אורלב: אתה מנהל פוליטיקה---

שלמה מולה: את ה-95%, ראש העיר קבע את זה.

שלמה מולה: משרד החינוך שלח אותם---

מיכאל נודלמן: אם אתם ממשיכים ככה, אני עכשיו מפזר את הישיבה.

זבולון אורלב: אל תנהל פוליטיקה על הגב של החינוך הממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: קח את בית הספר שלך ותקלוט את התלמידים האלה.

זבולון אורלב: כמה קולט הממלכתי?

זבולון אורלב: אתם מדברים גבוהה-גבוהה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת אורלב, זה לא בזאר.

יואל חסון: אני חושב, אדוני היושב ראש, שראוי קודם כל חבריי לא להכליל פה על כל החינוך הממלכתי-דתי ואני לא חושב שיש כאן, חבר הכנסת אורלב, התקפה על מערכת החינוך הממלכתי דתי ואני חושב שבאמת צריך לשמור---

נורית תירוש: זה בכלל בית ספר של פטור.

יואל חסון: כן, אני יודע.

זבולון אורלב: זה לא חשוב, אומרים ממלכתי-דתי.

זבולון אורלב: אומרים.

יואל חסון: שמע, אני אומר לך עוד פעם, אנחנו לא מכלילים, אין כאן שום הכללה.

יואל חסון: יש כאן בעיה נקודתית ואני גם מצד שני יודע, כולם יודעים את הבעיות עם הקליטה של עולי אתיופיה מהתחלה ועד היום ושהם סופגים את זה עד היום ובאמת התוצאות נראות בשטח ומתמודדים איתם בעיקר האנשים בשטח ופחות האנשים שקיבלו את ההחלטות למעלה.

יואל חסון: אבל יחד עם זאת, אני חייב לומר שאני חש בחודשים האחרונים, גם במעורבות אישית שלי, יחד איתך, חבר הכנסת אורלב, בבית ספר אחר בפתח תקוה, היינו צוות שם, בנאות דוד, שמשהו קורה, אדוני ראש העיר, במערכת החינוך שלך בפתח תקוה.

סופה לנדבר: בוודאי ובוודאי.

יואל חסון: משהו רע מאוד.

סופה לנדבר: כמו ביוצאי רוסיה.

יואל חסון: משהו רע מאוד ואתה יודע את זה.

סופה לנדבר: איפה שרת החינוך?

יואל חסון: אני לא צריך עזרה.

יואל חסון: אני אומר לך, אדוני ראש העיר, ואני הייתי איתך בפגישות והייתי איתך בפתח תקוה ומשהו רע קורה אצלך במערכת החינוך בעיר שלך.

יצחק אוחיון: אצלך קורה משהו רע.

יואל חסון: אצלך קורה משהו רע, באחריות שלך ועל הראש שלך יש אחריות כבדה, אדוני ראש העיר, ואתה שבוי בידיו של רמי אופנברג שהוא יושב במערכת החינוך ואני שמעתי אותו ואני ראיתי איך באותו יום שהיינו איתך, חבר הכנסת אורלב, הוא ברח מהישיבות כי הוא הבין שאין לו מאיפה לצאת והוא זה שעושה את ההפרדות ועושה את המניפולציות.

זבולון אורלב: אתה מעליל עלילת שווא.

זבולון אורלב: אתה מעליל עלילת שווא, לא מתאים לך.

יואל חסון: אני ראיתי אותו בעיניים שלי.

יואל חסון: ואני ראיתי אותו שהוא מכניס את ראש העיר למקום שראש העיר לא רוצה להיות בו, וראש העיר כנראה, מסיבות כנראה פוליטיות ואחרות---

זבולון אורלב: יואל, לא מתאים לך.

יואל חסון: אדוני היושב ראש, תגן עליי.

יואל חסון: אני מבקש.

יואל חסון: סליחה.

יואל חסון: חבר'ה, אני יודע שהוא איש המפד"ל ואני יודע שהוא איש התנועה הדתית לאומית, לא צריך להגן על האיש בכל מחיר.

יואל חסון: אני אומר את דעתי.

יואל חסון: אל תפריע לי.

מיכאל נודלמן: תנו לו לדבר.

יואל חסון: אני אומר את דעתי שכנראה ראש העיר שבוי מסיבות פוליטיות.

יואל חסון: הוא רוצה להגן על הקואליציה שלו ורוצה להגן על כל מיני עניינים אחרים שלו במערכת הפוליטית בפתח תקוה, אבל אני אומר לך, אדוני ראש העיר, העובדות מדברות שמשהו רע קורה אצלך בעיר.

יואל חסון: משהו רע אמיתי, של אפליה, של הפרדות.

יצחק אוחיון: הכול במוחך.

יואל חסון: הכול בעובדות, ואנחנו ראינו את זה בעיניים וראינו שאתה היית מוכן להשקיע מיליונים באיזה שהוא בית ספר כזה, שהם לא ילמדו ביחד, בנאות דוד, וראינו את זה בהפרדה בשכונות.

יצחק אוחיון: מאיפה אתה ממציא את הסיפורים?

יואל חסון: אני הייתי אצלך שם בעיר וראיתי את זה, ואפשר להוציא את המסקנות של ועדת החינוך.

זבולון אורלב: יואל, תוציא את המסקנות האלה.

יואל חסון: ואנחנו יודעים, אדוני ראש העיר, אנחנו יודעים, בעובדה, שאצלך בעיר צצה פרשייה אחרי פרשייה, על רקע גזעני ועל רקע של אפליות.

יואל חסון: זה יוצא רק שם, זה קורה אצלך בעיר.

יואל חסון: אני יודע, אני מאמין שאין לך יד בדבר.

יואל חסון: אני מאמין בזה, ראש העיר, ואני מאמין שאתה שבוי בידי מניפולציות פוליטיות ולחצים פוליטיים, אבל אלה רגעים, אדוני ראש העיר, של מנהיגות שאתה צריך לקום באופן ברור ולהגן על כבודם של תושבי פתח תקוה ולהגן על כבודה של מערכת החינוך שלך, שהיא עכשיו מוכללת, כי מאשימים את כולה על דבר שלא מייצג את כולה, ואתה פה צריך להוביל מנהיגות, ואתה צריך להפסיק את הבלגן הזה שקורה אצלך במערכת החינוך ולפטר את ראש אגף החינוך בעירייה.

יצחק אוחיון: נו, באמת, אחד הטובים שיש בארץ.

נורית תירוש: הוא אחד הטובים שיש.

מיכאל נודלמן: אתם פה עושים התקפות על ראש העיר.

מיכאל נודלמן: אני רוצה שראש העיר יגיד כמה מלים.

מיכאל נודלמן: כולם מבינים, רק הוא לא מבין, כן?

מיכאל נודלמן: הוא צריך להגיד גם מה שהוא חושב.

יצחק אוחיון: ברשות יושבי ראש הוועדות, הקליטה והחינוך, קהל נכבד.

יצחק אוחיון: לפני מספר ימים נעשה אולי העוול הגדול ביותר לעיר שלא מגיע לה ולו גרגיר ממה שנכתב עליה בשבוע האחרון.

יצחק אוחיון: בעיר פתח תקוה היום יש 1,140 תלמידים יוצאי קהילת אתיופיה.

יצחק אוחיון: 1,140 תלמידים ש-80% מהם משולבים בחינוך הממלכתי דתי והיתר בחינוך הממלכתי.

זבולון אורלב: והחלוקה בעיר בין הממלכתי לממלכתי-דתי הרגילה?

יצחק אוחיון: פה יש 5 בתי ספר ושם 16 בתי ספר יסודיים.

זבולון אורלב: כלומר בממלכתי יש 16 בתי ספר שקולטים 20% ופה יש 5 בתי ספר שקולטים 80%.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל זה גם בגלל הרבנות.

זבולון אורלב: אני כרגע אמרתי את העובדות.

מיכאל מלכיאור: זה לא בא בגלל שהחינוך הממלכתי לא מוכן לקלוט.

סיגלית הלל טרניחובסקי: ביסודי, הממלכתי 21 בתי ספר, הממלכתי דתי עם 6---

מיכאל מלכיאור: זה לא בא בגלל שהממלכתי לא מוכן לקלוט.

נורית תירוש: הרי זה לא קשור.

סילבן שלום: אני חושב שאתה טועה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שהם גם לא מוכנים, אבל---

יצחק אוחיון: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת חסון, שאין הלוא עוולה יותר גדולה לקחת בן אדם כמוני, שלא יליד הארץ, שעבר חבלי קליטה, ולא להעריך מה שהעיר הזו עושה בשביל הקהילה הזאת.

יצחק אוחיון: זו קהילה שמטופלת מהבוקר עד הערב, יום יום, במערכת החינוכית המצוינת שלנו.

יצחק אוחיון: אנחנו משקיעים בהם ואגורה שחוקה אנחנו לא גובים מהם.

יצחק אוחיון: אנחנו מסיעים אותם, אנחנו מאכילים אותם, אנחנו נותנים להם צהרוניות, חוגי עזר, חוגים, הכול, הכול, הכול כדי לקדם את הקהילה.

יצחק אוחיון: זו עיר תומכת קהילה.

יצחק אוחיון: תשאלו את מנכ"ל משרד החינוך, מר אבוהב, תשאלו את מנכ"ל משרד הקליטה.

יצחק אוחיון: אנחנו צמאים לעולים.

יצחק אוחיון: אני רוצה יותר עולים בעיר שלי, אבל מדיניות האכלוס של ממשלת ישראל, שגרמה לכך שבשכונת יוספטל, השכונה תתרוקן מאזרחיה הישראלים הוותיקים ותהפוך שם לאיזה קבוצה של למעלה מ-300 משפחות, בגלל מדיניות המשכנתאות והמענקים.

יצחק אוחיון: ב-60,000, 70,000 דולר לצערי בשכונות בפתח תקוה מסוימות אי אפשר אפילו לקנות חדר, אז בשכונה הזו אפשר לקנות דירה שלמה ואתם מבינים על איזה דירה מדובר.

יצחק אוחיון: דירה ירודה, חדר וחצי, סדוקה, והמצב החברתי בשכונה כולה, זו התמונה שנוצרת שם, ואני כבר שנה דאגתי שתהיה ועדת שרים לענייני קליטה, נפגשנו עם ראש הממשלה והתחננו, 'תגדילו את המשכנתאות ב-100%, ב-50%' ואני מאוד שמח, אתמול קיבלתי בשורה, שמה-1 לינואר המשכנתאות יגדלו ב-40%.

יצחק אוחיון: זה מאבק שאני עשיתי.

יצחק אוחיון: חוץ מזה עשיתי המון פעולות מול הרב עמר, ואני בידידות איתו, ואמרתי לו 'הרב, אתה עושה עוול לעיר פתח תקוה.

יצחק אוחיון: לא יכול להיות ש-80% מהתלמידים ילמדו בממלכתי-דתי, כאשר הממלכתי צמא.

יצחק אוחיון: ..'.

יצחק אוחיון: יש לי בפתח תקוה 7, 8 בתי ספר שכל אחד יכול לקלוט 200 ילדים.

יצחק אוחיון: יש לו כיתות פנויות וכל זה, רצינו להעביר אותם ולא נותנים לנו.

יצחק אוחיון: התחייבתי לשים בכל בית ספר רב, מלמד, שיעורי תגבור וכל הדברים האלה.

יצחק אוחיון: וחוץ מזה אני שואל את הרב 'תגיד לי, מה יכול לקרות לילד בגיל 7, שנכנס לכיתה א', לאור המצב של הגיור לחומרה, במה הוא יכול להזיק לילד אחר?

יצחק אוחיון: ' מה זה הטירוף הזה?

יצחק אוחיון: מה זה ההיצמדות הזו, ההחמרה הזו בכל נושא הגיור.

יצחק אוחיון: נוצרים מצבים בלתי סבירים.

יצחק אוחיון: אז יש לי 21 בתי ספר ממלכתיים שבדקה אני יכול לפזר שם עשרות תלמידים בכל בית ספר, לפי בחירת ההורים.

יצחק אוחיון: וזו הסיטואציה שנוצרת.

יצחק אוחיון: זאת אומרת, שתי מגמות בעייתיות; המשכנתאות והמענקים זה דבר.

יצחק אוחיון: הדבר השני, הסיפור של מדיניות הגיור.

יצחק אוחיון: אלה הדברים שיוצרים את הבעיה.

יצחק אוחיון: למרות כל זה, העיר מתמודדת בגאווה גדולה עם העולים, אוהבת את העולים, מחבקת אותם, זו עיר ברוכת תעסוקה, אין לנו כמעט אבטלה בפתח תקוה, כל מי שרוצה עבודה, יש לו עבודה.

יצחק אוחיון: זו עיר שתומכת, אנחנו עושים פה ים של פעולות בשבילם.

יצחק אוחיון: רבותיי, אני לא רוצה לספר לכם כמה מיליונים אנחנו עוסקים.

יצחק אוחיון: רק בשנה האחרונה קיבלתי 300 תלמידים.

יצחק אוחיון: מתי אני מקבל אותם?

יצחק אוחיון: באוגוסט, יולי, חודשיים לפני פתיחת שנת הלימודים.

יצחק אוחיון: לא מקבל כיתות, לא מקבל כלום, איך אני יכול להתמודד עם זה?

יצחק אוחיון: וקלטנו את כל הילדים אחד-אחד.

יצחק אוחיון: בקשר לסיפור של בית ספר 'למרחב', אני באופן אישי לקחתי ביד, בעצמי, את כל מנהלי שלושת בתי הספר, העליתי אותם לירושלים, לפגישה עם הרב דרוקמן והרב עמר וביקשתי מהרב שיפעל בתוך החבורה הזו, לשכנע אותם, ללחוץ עליהם, שייקחו חלק בקליטת היהודים האלה.

יצחק אוחיון: לחצתי עליהם והצלחתי וקבוצת ילדים קטנה כזו---

נורית תירוש: אדוני ראש העיר, תסביר לאנשים.

נורית תירוש: לא מדובר בזרם הממלכתי-דתי שהוא בחינוך רשמי.

נורית תירוש: מאחר וכבר הם היו עמוסים, הוא פנה לבתי ספר של פטור, בתי ספר שהמדיניות של משרד החינוך מהם והלאה, דרך אגב, אבל עדיין הם דתיים, כדי לאפשר ויסות גבוה יותר.

נורית תירוש: יצחק אוחיון: תנו לי לסיים.

נורית תירוש: לקחתי את ראשי המוסדות לרב עמר ולרב דרוקמן ובשיחה של שלוש שעות הוא ניסה לשכנע אותם, וכל אחד מהנימוקים שלו יכול להסביר מה זה יעשה לתלמידים, והם התנהגו בכל כך הרבה זהירות, עד שהרב עמר אמר את המשפט האדיב 'גם זהירות מופרזת לפעמים היא לא ראויה'.

נורית תירוש: מה כבר ילדים בכיתה א' היו יכולים לפגוע בילדים אחרים, אם הם מכניסים 20, 30 ילדים לבית ספר 'למרחב' וכל הצוות כאן ואז הם קיבלו את הילדים, בעקבות הלחץ שלי, ולצערי הרב, אני מצטער צער גדול על מה שקרה בבית ספר 'למרחב', אבל אני רוצה להגיד לכם שהנהלת בית הספר יודעת שאנחנו שבוע ימים ועשרה ימים לפני פרסום הכתבה גילינו את העובדה שהילדות האלה לומדות בכיתה נפרדת וקיבלנו אז החלטה קודם כל שאנחנו מוציאים אותן מבית הספר.

נורית תירוש: כי אני לא רוצה שילדים ילמדו בבית ספר שלא רוצה אותם.

נורית תירוש: אני רוצה לקחת אותם לבית ספר----

יואל חסון: אדוני ראש העיר, האם העירייה מימנה את הכיתה הנפרדת?

יצחק אוחיון: המורה מימנה, המורה לשיעורי עזר בלבד ב'למרחב'---

אורון מאירי: אבל המורה היחידה של הכיתה הזאת---

יצחק אוחיון: אתה עיתונאי, אתה משתתף פה?

אורון מאירי: נכון, אני הוזמנתי לכאן.

יצחק אוחיון: אתה לא יודע מה זה אתיקה, כדאי לך.

יצחק אוחיון: הוא, אורון מאירי שעשה את הכתבה.

יצחק אוחיון: אתה מתערב?

יצחק אוחיון: שאלת שאלה, המורה הממונה עליה, רק לשיעורי עזר, ולא המורה בכיתה, היא של בית הספר.

יצחק אוחיון: אני רוצה לסיים.

יצחק אוחיון: אני רוצה להגיד לכם, לא יעזור לאף אחד, אף אחד לא יצליח לפגוע בעיר פתח תקוה, זו עיר חסונה, חזקה, עיר החינוך בישראל ב-2006, אנחנו נמשיך לעשות את העבודה שלנו, אף אחד לא יסיט אותנו מהמעשה הנפלא שלנו, אנחנו ממשיכים לקלוט את העולים ואני מאוד מאושר מההצלחה הזו---

זבולון אורלב: מה קורה עם ארבע התלמידות?

יצחק אוחיון: ארבע התלמידות ישובצו בבתי ספר לפי בחירת ההורים.

יצחק אוחיון: נתנו להורים את האפשרויות לבחור את שני בתי הספר הממלכתיים-הדתיים הכי טובים בפתח תקווה, זה ממ"ד מורשה וממ"ד כפר גנים, וההורים יבחרו באיזה בית ספר הם רוצים להיות.

יצחק אוחיון: דניאל אוריה: אני במקרה הזה ליוויתי את המשפחות.

יצחק אוחיון: כשאמרו שיש פה דיון---

נורית תירוש: רק תצביע.

נורית תירוש: נמצאת אמא אחת ועוד אמא אחת שם.

סופה לנדבר: עם שמות של ההורים.

דניאל אוריה: במקרה הזה באמת באתי לפה על תקן אחד שבאמת ליווה את המשפחות.

דניאל אוריה: האמא הזאת קוראים לה ימקר, הבחור הזה קוראים לו פסחה נגוסה.

דניאל אוריה: לפני ארבעה חודשים המשפחות האלה פנו אליי באופן אישי בידיעה שבאמת ההורים לא כל כך קיבלו התייחסות מבחינת מערכת החינוך בעיר וכתוצאה מזה אני עשיתי איתם, אתם יכולים באמת לשמוע אותם בעניין הזה, את כל הנושא הזה של ההסתובבות וכל הנושא של בית הספר וכמובן העירייה עצמה.

דניאל אוריה: הגענו בראש ובראשונה לראש המינהל.

דניאל אוריה: אני יחד איתם.

דניאל אוריה: היות והם לא מדברים את השפה העברית, הם ביקשו ממני להגיע לשם.

דניאל אוריה: הגעתי לראש המינהל בן שמחון, ודיברתי שם עם מנהלת הלשכה.

דניאל אוריה: מנהלת הלשכה אמרה שהנושא הזה של חינוך הילדים נמצא בטיפול של רמי אופנברג וראש העיר, ובמקרה הזה ראש העיר, כבודו, אתה ראש העיר שלי, אני בן הקהילה האתיופית וגם אני גר בפתח תקוה.

דניאל אוריה: הגענו קודם כל למזכירה שלך, רונית, אישה מאוד נחמדה.

דניאל אוריה: סיפרתי לה את הסיפור והיא ישר עשתה לי שיחה עם רמי אופנברג, אמרה לי 'בוא תיפגש איתו'.

דניאל אוריה: הלכתי, יחד עם ההורים, לרמי אופנברג.

דניאל אוריה: הוא מנהל מינהל החינוך.

דניאל אוריה: סיפרתי לו את הסיפור, אמרתי לו 'איך יכול להיות שיש פה הפרדה?

דניאל אוריה: ההורים פה במשך כמה חודשים מתלוננים על דברים מאוד מאוד קשים, אם זה על ההפרדה ואם זה על הרבה דברים של הפחדה בבית הספר ואם זה בכיתות ואם זה בהפסקות ואם זה במונית'.

נורית תירוש: אז הם כן הופרדו בהפסקות ובהסעות?

יצחק אוחיון: ההורים מכחישים את זה בכל תוקף.

דניאל אוריה: אל תדבר בשם ההורים, במקרה הזה.

דניאל אוריה: אני מבקש, כבוד ראש העיר, לא לנצל את הקטע שהם פשוט לא מדברים את השפה העברית.

יצחק אוחיון: .

יצחק אוחיון: אתה יודע בדיוק מי ראש העיר שלך ואתה יודע מה עושים בעיר.

דניאל אוריה: אתה ראש העיר שלי וזה יפה מאוד ואני מאוד מעריך אותך ואתה עשית הרבה דברים טובים לקהילה האתיופית---

יצחק אוחיון: בבקשה, תגיד את זה פה.

דניאל אוריה: ראש העיר הזה, הוא עשה הרבה דברים טובים לקהילה האתיופית, אבל במקרה הזה, בנושא החינוך של הקהילה האתיופית, אני אומר לך בצורה חד משמעית, שכל הדברים, זה לא מדויק.

דניאל אוריה: רמי אופנברג אמר לי בפגישה 'אנחנו נבדוק את הנושא הזה תוך חודש ותוך חודש באמת נפתור את הבעיה'.

דניאל אוריה: אני חיכיתי חודש-חודשיים, ההורים האלה כועסים, רותחים ואומרים 'איך יכול להיות שעושים את ההפרדה?

דניאל אוריה: איך יכול להיות שבאמת קורים דברים כאלה במקום שכל כך האמנו שאנחנו נהיה חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית, ומפרידים בנו'.

דניאל אוריה: ההורים האלה פשוט לא יכלו לדבר, אני הייתי פשוט הפה שלהם.

יצחק אוחיון: ואחרי חודש וחצי, אף אחד לא---

דניאל אוריה: אחרי חודש וחצי כמובן לא קיבלתי שיתוף פעולה, לא מרמי ולא מכל האנשים באמת הייתי איתם בקשר וכתוצאה מזה אני כמובן הגעתי למסקנה שאין עם מי לדבר במערכת החינוך וכתוצאה מזה החלטנו פשוט לפוצץ את הסיפור.

דניאל אוריה: גם עכשיו האמא פה כרגע, היא אומרת 'חבל שאני לא יודעת להגיד את הדברים'.

סופה לנדבר: שהיא תדבר בשפה שלה ואתה תתרגם.

שלמה מולה: בדיוק.

שלמה מולה: אני אתרגם אותה.

גושה ימקר: (באמצעות מתרגם): היא אומרת שאנחנו באנו לכאן כדי להשתלב וסיימנו את הליך הגיור הנדרש מאיתנו ואנחנו מאוד מופתעים ממה שעובר עלינו בימים האלה.

גושה ימקר: הם לא מוזמנים לאספת הורים.

גושה ימקר: כאשר הילדים האחרים שלנו למדו במקום אחר הם מקבלים סיוע, דווקא הילדים האלה שמופרדים אפילו לא מקבלים, לא מחברות, לא סיוע.

גושה ימקר: תחושת ההפרדה שלהם היא מאוד עמוקה.

זבולון אורלב: איפה לומד הילד?

יואל חסון: די עם זה, אין לנו שום דבר נגד הממלכתי-דתי.

יואל חסון: מה?

יואל חסון: מה אתה מכניס את זה כל הזמן?

יואל חסון: לא דיברתי על זה בכלל.

יואל חסון: מה אתה שם את הממלכתי-דתי על השולחן.

יואל חסון: אתה, אתה יודע מה?

יואל חסון: על ראש הגנב בוער הכובע.

יואל חסון: אין שום הכללה, אין שום הכללה.

יואל חסון: יש כאן בעיה נקודתית שראש העיר ממשיך להתכחש אליה---

מיכאל מלכיאור: למה אתם לא יכולים לכבד את הדוברת?

יואל חסון: זה מדהים ש---

מיכאל מלכיאור: לא משנה, את זה תעשו אחר כך ביניכם.

מיכאל מלכיאור: אורחת מדברת, תן לה את הכבוד.

שוגה ימקר: (באמצעות מתרגם): כל הזמן שהיא הולכת לבקר בבית ספר, הם רואים אותם יושבות נפרד, גם בהפסקות בנפרד.

שוגה ימקר: והם בוכים כל הזמן, הבנות באות הביתה בוכות, למה מפרידים אותנו, אנחנו יושבים בכיתה לבד, למה אין לנו חברות?

יצחק אוחיון: איש לא מצדיק את זה, זה ברור לכולם שזו טעות קשה.

סופה לנדבר: מישהו יכול להסביר למה זה קרה?

יואל חסון: ראש העיר שותק.

יצחק אוחיון: למה אתה אומר את זה?

יצחק אוחיון: גיניתי את זה בכל אמצעי התקשורת והכול, עצרתי להם את הכספים, למה אתה אומר?

יואל חסון: זה החינוך שלך הוביל את כל המדיניות הזאת ואתה---

יצחק אוחיון: אתה טועה לחלוטין, אתה אומר דבר לא נכון.

יצחק אוחיון: אתה לא אומר אמת.

יצחק אוחיון: אתה לא אומר אמת.

מיכאל נודלמן: אני מבקש שתצאו מפה.

יצחק אוחיון: אי אפשר להעמיס את זה על ראש העיר כאשר הוא עושה---

יואל חסון: אי אפשר להתעלם מהדברים האלה.

זבולון אורלב: אל תעשה פוליטיקה על הגב שלהם.

זבולון אורלב: זה מה שאתה עושה.

זבולון אורלב: אתה עושה פוליטיקה.

זבולון אורלב: אין לך עניין בילדים.

יואל חסון: זאת המציאות שקיימת בפתח תקוה וראש העיר שותק.

סיגלית הלל טרניחובסקי: אין מדיניות שקיימת בפתח תקוה.

סיגלית הלל טרניחובסקי: סליחה.

סיגלית הלל טרניחובסקי: אני מנהלת אגף יסודי ואני לא---

יואל חסון: זאת האמת.

מיכאל מלכיאור: אם כולם יישבו ויירגעו עכשיו---

סופה לנדבר: הם יכולים להירגע?

סופה לנדבר: הם צריכים למצוא אשם, אתה לא רואה?

סופה לנדבר: את כל הגיור הזה צריכים לסלק ממדינת ישראל בצורה כמו שהוא מתקיים היום.

סופה לנדבר: הגיור היום גורם נזק לכל קליטת העלייה וזה לא משנה מאיזה מדינה הגיעו.

סופה לנדבר: זה צריכים לעשות בצורה אחרת לגמרי.

מיכאל מלכיאור: עכשיו, רבותיי, אנחנו דנים כרגע בנושא מאוד כאוב.

מיכאל מלכיאור: מספיק.

מיכאל מלכיאור: לא לעשות פוליטיקה, זה מספיק קשה גם ככה.

מיכאל מלכיאור: אחד-אחד, וככה נכבד את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני אומר כוועדת החינוך, אנחנו חייבים לסיים את הישיבה, אני מצטער, אני אמרתי מלכתחילה, הכנסנו את הדיון הזה כעניין דחוף, כי ראינו את זה כדבר דחוף, אחרי שכבר נקבעה הישיבה הבאה שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער, לא נוכל לשמוע את כל הגורמים פה.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שיש פה דברים מרחביים.

מיכאל מלכיאור: הנושא הזה של הדיור, ויש גם הנושא של הגיור, אני מסכים איתך, אבל זה לא הזמן עכשיו לפתוח את הכול.

מיכאל מלכיאור: הנושא של הדיור, ודאי שהוא כואב.

סופה לנדבר: אבל את תיבת הפנדורה הזאת צריכים לפתוח פעם אחת ולתמיד.

מיכאל מלכיאור: הנושא של הדיור, זה שאתה מקבל סכומים ואתה יכול לגור רק בשכונה מסוימת והשכונה הופכת להיות שכונת עוני מחפיר, זה חלק מהעניין.

מיכאל מלכיאור: וזה שמגדילים עכשיו את הסכומים, אחרי שצעקנו את זה כבר עשר שנים, זה שעכשיו מגדילים, אחרי שמסיימים את העלייה---

סופה לנדבר: איפה הדיור הציבורי?

מיכאל מלכיאור: נכון, אז זו המדיניות.

מיכאל מלכיאור: אם יש דיור ציבורי הגון, או אם יש, לחילופין, משכנתאות כמו שצריך, אז אפשר ליישב את העולים החדשים במקום שהם צריכים להיות והבעיה הזאת לא נוצרת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פשוט חייבים לסכם את זה.

סופה לנדבר: איפה שרת החינוך, איפה שר הקליטה?

אבי קמינסקי: אני ברשות

אבי קמינסקי: כם רוצה לומר כמה דברים.

אבי קמינסקי: אני קודם כל מנהל אגף חינוך ברשות מקומית סמוכה, בראש העין, אבל אני יושב ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך.

אבי קמינסקי: איך שפורסמה הכתבה אני אישית נסעתי לפתח תקוה, למינהל החינוך.

אבי קמינסקי: ישבתי שם, אני מכיר את אזורי הרישום לפני ולפנים, אני מכיר את רזי העניין.

אבי קמינסקי: מצאתי קודם כל שאין שום אפליה בעיריית פתח תקוה.

שלמה מולה: לא, לא, לא, סליחה, באמת.

אבי קמינסקי: אני לא חייב להסכים עם אף אחד מכם.

אבי קמינסקי: אני רוצה להגיד לכם עוד דבר אחד, אין---

שלמה מולה: תהיה הסנגור של העיר שלך לפחות, לא סנגור של עיר אחרת.

שלמה מולה: אתה לא שומע מה שהאמא אומרת?

אבי קמינסקי: אני שמעתי כל מה שהיא אומרת.

אבי קמינסקי: אין לרשות המקומית שום יכולת אכיפה, שום יכולת אכיפה על בתי הספר שהם פטור.

מיכאל נודלמן: סליחה, אתם יכולים לא להסכים איתו, אבל הוא יכול לדבר.

מיכאל נודלמן: אני גם לא מסכים עם הרוב פה, אבל אני שותק.

אבי קמינסקי: אין לרשות מקומית ולמשרד החינוך יכולת לאכוף על שום דבר שקורה בתוך בתי הספר של החינוך החרדי או מוסדות פטור, ולכן כל מדיניות שאתה יכול לומר כאן, היא יכולה להצטייר כמשהו אחר.

סופה לנדבר: למה הפניתם ילדים לשם?

אבי קמינסקי: רבותיי היקרים, אני בשנה שעברה התמודדתי עם ילדה של כיתה א'.

אבי קמינסקי: כיתה א' שבתי הספר בחינוך החרדי לא רצו לקבל אותה והם לא רצו, הם רצו חרדי, ובית ספר חרדי לא רצה לקבל אותם.

אבי קמינסקי: שנה שלמה---

סופה לנדבר: למה לא ממלכתי?

סופה לנדבר: תעודת עוני לכם.

אבי קמינסקי: לא, תעודת עוני למי שקבע את החוקים האלה ולא אנחנו קבענו את החוקים האלה.

סופה לנדבר: ואתם תומכים ב---

אבי קמינסקי: זו תעודת העוני, אין לנו יכולת אכיפה על שום דבר שקורה בבתי הספר ולכן זאת הבעיה המרכזית.

מיכאל מלכיאור: בזה הוא צודק.

שלמה מולה: קודם כל אנחנו צריכים להתבייש שיש לנו חברה כזו.

שלמה מולה: גם אתם כמחוקקים, גם כולנו, שהמדינה הזאת היא מדינה של כולם.

שלמה מולה: מה שקורה, אנחנו לא מצליחים לעקור את החוליים הפנימיים שיש בתוך החברה שלנו עמוק עמוק.

שלמה מולה: אני אומר לכם, אני ממונה על נושא האנטישמיות, מסתובב בעולם, מדבר כמה שהמדינה הזאת חשובה לנו, אבל בתוך הבית שלנו.

שלמה מולה: .. אתה יודע מה?

שלמה מולה: אני לוקח את האמא הזאת, עושים עליה דיס-אינפורמציה, כל אחד מביא תמונות והאישה מדברת בקולה, אף אחד לא מוכן לשמוע.

שלמה מולה: חברים, איפה הגענו?

שלמה מולה: כל אחד רוצה להצדיק את דרכו.

שלמה מולה: הזרם הממלכתי-דתי, הזרם העצמאי, אתה מממן כסף, אתה אומר אני לא יכול, אני לא יכול לאכוף.

שלמה מולה: ראש העיר מתחסד.

שלמה מולה: חברים, אי אפשר לעבוד ככה.

שלמה מולה: זה לא הולך.

שלמה מולה: צריך להיות פעם אחת ולתמיד, יוצאי אתיופיה הפכו להיות הגרוטאות של החברה הישראלית, כל אחד זורק מה שהוא רוצה, כל ראש עיר תורן אומר 'אני לא מוכן לקבל עולים מאתיופיה.

שלמה מולה: אין לנו יכולת לאכוף את מה שקורה בתוך החברה הזאת'.

שלמה מולה: חברים, צריך להסתכל מולנו.

שלמה מולה: כל אחד אומר 'אנחנו רוצים עכשיו להעביר את הבעיה הזאת של החינוך לרבנות'.

שלמה מולה: אני בהחלט תומך בדעה מוחלטת במה שמר ביילסקי מנסה להוביל, יחד עם הרב עמר, לפתוח את בתי הספר הממלכתיים, בלי תנאים, לכל משפחה יוצאת אתיופיה שיוכלו להיקלט שם ואולי לא יהיה לך תירוץ להעביר כסף, אבל לא זאת הבעיה.

שלמה מולה: חברים, זאת לא הבעיה.

שלמה מולה: יש לנו את בעיית הגיור, יש בעיית הדיור, יש בעיית ההתחסדות של ראשי ערים, בעיות פוליטיות.

שלמה מולה: כל אחד עושה הון על ילדים יוצאי אתיופיה, זאת הבעיה.

שלמה מולה: לכן אני מבקש שכנסת ישראל, גם כן, תיקח יוזמה, תוציא תקנונים, חוקים, שייתנו כלים לפחות למוסדות שמבצעים את המדיניות שלה.

שלמה מולה: איך יכול להיות בית ספר עצמאי במדינת ישראל, אי אפשר לאכוף מה שהוא עושה בתוכו.

שלמה מולה: חברים, זה לא יכול להיות דבר כזה.

שלמה מולה: לא יכול להיות.

יצחק אוחיון: זאת עובדה.

מיכאל מלכיאור: אבל זו לא התקפה עליך, הוא לא תוקף אותך.

שלמה מולה: אני רוצה לספר לכם.

שלמה מולה: היה ב-92' בית ספר אחר של חב"ד, היה ממומן על ידי משרד החינוך.

שלמה מולה: הלכנו לבג"צ, בג"צ קבע שבית הספר הזה לא יכול לקבל תקציב.

שלמה מולה: אתם יודעים מה קרה?

שלמה מולה: שנתיים אחרי שהיו הבחירות, ביבי עלה לשלטון, שר חינוך בא, ביטל את האפשרות הזאת, הוציאו תקנה שמאפשר לקבל תקציב גם כשאתה מתנהג כגזען באותו בית ספר.

שלמה מולה: זאת הבעיה שלנו.

שלמה מולה: צריך להסתכל על הראי ולהגיד את האמת.

שלמה מולה: אדוני ראש העיר, אני אומר לך, תעשה בדק בית אצלך, בלי פוליטיקה, תבדוק מה קורה אצלך, למה גני ילדים, ילדים, ילדים, גן ילדים בנפרד.

שלמה מולה: תשאלו, תבררו, תודה רבה.

יצחק אוחיון: שמה הם גרים.

מיכאל מלכיאור: רבותיי, תודה.

מיכאל מלכיאור: אמרתי מלכתחילה, אנחנו לא יכולים להמשיך את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער.

ישראל גלבוע: אני יושב פה שעה ארוכה.

מיכאל מלכיאור: כולם יושבים פה שעה ארוכה.

ישראל גלבוע: כן, אבל כולם משמיצים את בית הספר ואני יושב פה בשקט, מחכה לתורי לומר את דעתי ואת העובדות של בית הספר ולא נותנים לי לדבר.

ישראל גלבוע: זה לא ייתכן.

מיכאל מלכיאור: איזה בית ספר?

ישראל גלבוע: בית ספר 'למרחב'.

ישראל גלבוע: אני עורך הדין של בית הספר.

ישראל חסון: אתה מודע למה שאתה אומר?

ישראל חסון: לאיזה בית ספר יש עורך דין בכלל?

ישראל חסון: יצא המרצע מהשק.

ישראל חסון: עורך דין.

ישראל חסון: המדינה מעבירה כסף והם מעסיקים עורך דין.

ישראל חסון: נפלנו על הראש.

ישראל חסון: נפלנו על הראש!

ישראל חסון: אחר כך מאשימים את המינהל, את ראשי הערים.

מיכאל מלכיאור: מה קרה?

מיכאל מלכיאור: מה קרה?

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שקט.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר ככה.

מרינה סולודקין: אדוני היושב ראש, חברי כנסת.

מרינה סולודקין: קודם כל אני מתנצלת לפני האמא ולפני אבא בשם חברי הכנסת ולצערי הרב זה לא רק צבע שמפריע לילדים ללמוד בבתי ספר במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: אני בשבוע שעבר קיבלתי מכתב לא מפתח תקוה, מעיר אחרת, מעיר מבוססת במרכז הארץ שאמא כתבה לי, 'למה קוראים לילד שלי רוסי מסריח?

מרינה סולודקין: רוסי חזיר?

מרינה סולודקין: ' אז יש לנו מחלות של חברה ומה שאנחנו רואים בפתח תקוה זה רק סימפטום.

מרינה סולודקין: ראינו את חברי מוטי מלכה בקרית מלאכי והוא בכה, למה?

מרינה סולודקין: בגלל שהמדיניות גם של הגיור וגם הדיור כלפי הקהילה האתיופית לא נכונה ומפריע לי שאתה לוקח אחריות, אדוני שיצא לוקח אחריות, כולם לוקחים אחריות חוץ מהמדינה.

מרינה סולודקין: המדינה החליטה לקלוט את הפלשמורה ויהודי אתיופיה, אבל עושה לא בדרך נכונה, דרך גיור.

מרינה סולודקין: מה קורה?

מרינה סולודקין: מפוצצים את בתי הספר הממלכתי-דתי, שתודה לכם שאתם קולטים, אבל זה לא מספיק.

מרינה סולודקין: איפה הממלכתי?

מרינה סולודקין: כחברי כנסת, חבר הכנסת נודלמן, אנחנו צריכים לפנות גם לראש הממשלה.

מרינה סולודקין: אני לא פונה לרב עמר, הוא לא אוטוריטה לכנסת.

מרינה סולודקין: : לגבי גיור הוא אוטוריטה, מה לעשות?

מרינה סולודקין: נוכל להתעלם מזה ולדבר ולדבר.

מרינה סולודקין: אם בסוף משמיצים את הרב עמר והוא לא פה, עם כל הכבוד, באמת.

מרינה סולודקין: הוא כן אוטוריטה לגבי הגיור והוא כן יקבע לגבי הגיור, מה לעשות?

שלמה מולה: אבל אף אחד לא השמיץ אותו.

מרינה סולודקין: הוא לא אוטוריטה, הרבנות הראשית לא אוטוריטה בקליטת עולים מכל המדינות.

מרינה סולודקין: אם אנחנו מחליטים שזה עולים, הם לא צריכים לעבור גיור בכפייה ולא צריכים לעמוד על סוף הכיתות בבתי ספר ממלכתיים דתיים.

מרינה סולודקין: אם אנחנו מחליטים שהם יהודים, ממלכתי מספיק בכל הערים.

מרינה סולודקין: מדיניות הדיור – אני וחברת הכנסת סופה לנדבר לא יכולנו לא לומר לכם, בשנות החמישים המדינה קלטה אנשים בדיור הציבורי.

מרינה סולודקין: אז טוב מאוד שנותנים משכנתא אבל לא לכולם משכנתא.

מרינה סולודקין: הדיור הציבורי בכל הערים, פנינו עם חוק, ומאיר שטרית תמך בחוק, אבל משרד האוצר לא תמך, שבכל בניין ובכל שכונה יהיו כמה דירות לקליטת עלייה וזה נכון מאוד.

מרינה סולודקין: אני אומרת גם למה הופכים לאנדר קלאס את אתיופים, למה קולטים את האנשים שחיו בגונדר, לפחות, בכפר, למה לא נותנים להם אדמה ומכסות מים?

מרינה סולודקין: איפה אכלוס הנגב?

מרינה סולודקין: אנחנו לא יכולים לאכלס את הנגב, הם יכולים, תנו להם אדמה, תנו להם מכסות מים, תעשו לחלק מה שאני אומרת.

מרינה סולודקין: בטח שיש קליטה בערים, אבל איפה קליטה בארץ, באכלוס הארץ?

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.

מיכאל נודלמן: מובן לכולם שהמקרה שקרה בפתח תקוה זה מקרה לא בודד ואנחנו מגנים את כל המקרים האלה, אבל אנחנו צריכים להבין שגם ראש העיר וגם מערכת החינוך הם תחת איזה חוקים שאנחנו דיברנו פה.

מיכאל נודלמן: אנחנו לא פעם ראשונה מדברים על העלייה מאתיופיה ואנחנו הגענו להחלטה שאם לא יהיה פיזור אוכלוסייה, אם האוכלוסייה לא תהיה בכל מקום, אבל לא יהיו חמולות ולא יהיו שכונות עוני, שום דבר לא יעזור.

מיכאל נודלמן: שום דבר לא יעזור.

מיכאל נודלמן: אני יודע שהממשלה עכשיו קיבלה---

סופה לנדבר: צריכים לעשות טיפול שורש לקליטת העלייה במדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: נכון ובמיוחד לקליטת היהודים מאתיופיה.

סופה לנדבר: ולהתחיל מהגיור.

סופה לנדבר: עושים כסף על בני אדם שמגיעים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שאנחנו צריכים לפנות לממשלה ולבקש רוויזיה של כל החוקים שקשורים למקרים כאלה.

מיכאל נודלמן: זה דבר ראשון.

מיכאל נודלמן: דבר שני, עכשיו מאוחר קצת, כי ראש הממשלה קיבל החלטה לקבל תכנית קליטת יהודים מאתיופיה, מיליארד שקל לחמש שנים, וגם דברים כאלה שאנחנו דיברנו היום צריכים להיות בתכנית הזו.

מיכאל נודלמן: צריך לתקן את כל הדברים שקרו.

מיכאל נודלמן: אנחנו, כמו חברת הכנסת מרינה סולודקין פה, ואני כיושב ראש ועדה, מבקש סליחה מהאנשים שנפגעו ממקרים כאלה.

מיכאל נודלמן: אני מבין מהמכתב שקיבלתי מטבקה שלא רק בפתח תקוה יש מקרים כאלה.

מיכאל נודלמן: מקרים כאלה יש בכל מקום כמעט.

מיכאל נודלמן: זורקים ילדים מכיתות, לא מקבלים ילדים.

יואל חסון: ומנהל בית ספר ממשיך להיות מנהל בית ספר.

מיכאל נודלמן: אתה יכול לקרוא פה ולצעוק כמה שאתה רוצה, כדי לשנות צריך שהממשלה תשנה.

צאגה מלקו: אבל אדוני היושב ראש, כסף לא יכול למחוק גזענות.

מיכאל נודלמן: נכון, אבל אנחנו כולנו צריכים לעבוד.

מיכאל נודלמן: אני דיברתי על המצב בשכונות, זה גם לא נותן איזה הרגשה שהכול טוב מהכיוון שלהם.

מיכאל נודלמן: זה צריך להיות דו סטרי.

מיכאל נודלמן: אם אתם חושבים שרק האנשים האלה יכולים לפתור את כל הבעיות שלכם, אתם טועים.

מיכאל נודלמן: את מסכימה איתי שאי אפשר, אנחנו יחד צריכים לפתור את כל הבעיות.

מיכאל נודלמן: אני מסכים שהחברה הישראלית היא גזענית, אבל אנחנו לא צריכים להרים ידיים, אנחנו צריכים לעבוד ולמצוא כל מיני שיטות איך להילחם עם התופעה הזו.

צאגה מלקו: אני מסכימה איתך, אדוני היושב ראש, אבל לא היתה הזדמנות שהעדה בעצמה תיקח אחריות.

צאגה מלקו: לא היתה הזדמנות אפילו להקשיב לאמא הזאת.

צאגה מלקו: לא היה מקום, כולם מומחים, כולם יודעים---

מיכאל נודלמן: את יכולה לדבר איתה.

מיכאל נודלמן: אני ביקשתי ממנה סליחה.

מיכאל נודלמן: אני ביקשתי סליחה מהאמא, מכל האמהות, מכל הילדים.

שלמה מולה: מה שאני חשבתי ואני רוצה להגיד לכם שהמקרה של פתח תקוה מבחינתי זה סימפטום.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך שבבית ספר רמב"ם בנתניה 87% מהילדים הם יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: אני יכול להגיד לך שבבית ספר גבריאלי בחיפה, 70%, 80% מהילדים יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: ברש"י בנתניה.

שלמה מולה: יש פה איזה שהיא מדיניות של יד מכוונת לרכז את הילדים יוצאי אתיופיה בבית ספר אחד, כדי להגן עליהם.

שלמה מולה: למשל, בבית ספר ניר עציון, אני רוצה להגיד לך שחלק מהילדים, אזור הרישום שלהם בכלל בבית ספר אחר, אבל לא רושמים אותם באזור הרישום שלהם, יוצרים בית ספר על אזורי, שולחים את כל הילדים יוצאי אתיופיה---

מיכאל נודלמן: בסדר, את זה אנחנו מבינים.

מיכאל נודלמן: עד שלא יהיה פיזור אוכלוסייה, זה ימשיך.

מיכאל נודלמן: כשיהיה פיזור אוכלוסייה טוב, אפשר לדבר.

שלמה מולה: אבל לפזר את הבתים זה מסובך יותר, אבל אם המדינה תכפה על ראשי ערים ותקצה הסעות, יש בפתח תקוה המון בתי ספר יסודיים, אם היו מחלקים את כל הילדים בין כל בתי הספר, כי 40% מהילדים יוצאי אתיופיה בפתח תקוה לומדים בבית ספר אחד.

שלמה מולה: בחיפה יש הרבה בתי ספר, בירושלים אני אגיד לך, בתלפ"ז 70% מהילדים שם הם יוצאי אתיופיה.

שלמה מולה: בירושלים יש מלא בתי ספר.

שלמה מולה: יש פה איזה שהיא יד מכוונת שאומרת 'נרכז את הילדים יוצאי אתיופיה בבית ספר אחד ונגן על שאר בתי הספר'.

שלמה מולה: כמובן אני אומר את זה במרכאות.

שלמה מולה: צריך לעקור את זה וצריך להתמודד עם העניין הזה ברמה הארצית.

שלמה מולה: פתח תקוה זה מקרה אחד, בשבוע הבאה זה יהיה בעיר אחרת.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: אנחנו סוגרים את הישיבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: אני מקווה שמקרים כאלה יפחתו.