ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 331, 2007-12-11 12:00

יצחק גלנטי: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

יצחק גלנטי: משרד האוצר יציג את תיקוני החקיקה.

אברהם רביץ: אני רוצה לשאול את היועצת המשפטית, מה קורה אם אנו לא מעבירים את החוק?

ג'ודי וסרמן: זה לא חוזר לחוק ההסדרים.

אברהם רביץ: ואז הם יקבלו משהו?

ג'ודי וסרמן: לא יהיה תיקון לעומת המצב החוקי הקיים.

אברהם רביץ: כלומר, הם יקבלו את הכל במכה.

משה ברסימנטוב: שני הסעיפים האלה באים ליישם הסכם בין משרד האוצר לבין ארגוני הנכים בנוגע לחוק הפוליו.

משה ברסימנטוב: לפי ההסכם הזה אנו לא משנים שום דבר מהזכאויות בגמלה או במענק, אלא רק פורסים את המענק החד פעמי לשני תשלומים.

משה ברסימנטוב: חצי מהמענק ישולם מייד עם קביעת זכאותו של הנכה לתגמולים לפי חוק הפוליו, והחצי השני ישולם לאחר שנה.

משה ברסימנטוב: זה הנוסח המונח לפניכם.

משה ברסימנטוב: קיבלתם גם את ההסכם שנחתם בין שר האוצר לבין נציגי ארגוני הנכים, שאומר שלא נוגעים בסכומים, בקצבה החודשית או במענק החד פעמי, אלא פורסים את זה לשני תשלומים בהתאם לסיכום עם ארגוני הנכים.

אברהם רביץ: האם ידוע לך, האם אושרה כבר זכאותם של אלה שהיו בצנרת?

משה ברסימנטוב: עירית פלדמן מהביטוח הלאומי תסביר כמה הגישו עד היום.

יצחק גלנטי: אני רוצה לדעת, כמה חולים הגישו בקשה מאז ספטמבר?

משה ברסימנטוב: עירית פלדמן תענה על זה.

עירית פלדמן: הגישו 3,000 בקשות, כאשר 1,100 נותרו לטיפול.

עירית פלדמן: יש כ-600 דחיות.

עירית פלדמן: כמות הדחיות היא גדולה מזו שחזינו כאן.

עירית פלדמן: בסך הכל שולמו 140,000,000 שקלים.

ג'ודי וסרמן: כמה אנשים קיבלו?

שמעון יאיר: 1,020 ביום שני שעבר.

עירית פלדמן: 1,483 קיבלו בשני לדצמבר.

עירית פלדמן: לא קיבלנו את ההודעה מספיק בזמן, אז עוד לא עשינו ספירה.

עירית פלדמן: אני מניחה, שיש 1,600-1,700 אנשים שקיבלו.

יצחק גלנטי: כמה שולם בסך הכל?

עירית פלדמן: 140,000,000 שקלים.

יצחק גלנטי: לכמה אנשים שולם?

עירית פלדמן: 1,600 אנשים.

זהבה גלאון: כלומר, האנשים האלה קיבלו את כל הסכום במכה.

עירית פלדמן: כן.

זהבה גלאון: לא פרסו להם את המענק הזה לשני תשלומים, מה שמבקשים עכשיו להחיל על הנותרים.

זהבה גלאון: איזה מין דבר זה?

יצחק גלנטי: מחצית המענק משולמת, והמחצית השנייה משולמת כעבור שנה.

יצחק גלנטי: מדובר על 1,100 איש.

עירית פלדמן: כרגע.

עירית פלדמן: אנחנו מקבלים כל יום תביעות נוספות.

האם יש לכם הערכה, כמה בסך הכל אמורים להגיש תביעה?

עירית פלדמן: הערכה שעשינו על פי נתוני משרד הבריאות, היא שתוגשנה כ-5,000 תביעות, וכ-4,300 תאושרנה.

עירית פלדמן: היום כאשר אנו רואים ששיעור התביעות הוא גדול יותר, אז כנראה שתוגשנה יותר תביעות.

עירית פלדמן: אנחנו עובדים על פי נתונים שקיבלנו ממשרד הבריאות, שעליהם משרד הבריאות עשה הערכות לגבי אנשים שנפטרו.

עירית פלדמן: אנחנו לא צפינו את הדחיות, כי הסתבר לנו שתושבי מזרח ירושלים מגישים תביעות, וכן אנשים שעלו מכל מיני מדינות כחולי פוליו.

עירית פלדמן: לכן, מספר התביעות יהיה ככל הנראה גדול יותר ממה שצפינו, ומספר המקבלים יגיע ל-4,000-4,300.

יצחק גלנטי: מה משך הזמן מיום הגשת התביעה ועד שהאדם מקבל את הכסף?

עירית פלדמן: אין לי נתונים מדויקים, אבל אני יכולה לומר כי במהלך החודשיים האחרונים טיפלנו בכל כמות התביעות שדובר עליה.

פרחייה זקן: לקח לנו שלושה חודשים מיום הגשת התביעה.

יצחק גלנטי: 600 איש נדחו.

יצחק גלנטי: כמה זמן לקח עד אשר הם קיבלו את התשובה שהם נדחו?

עירית פלדמן: התביעות הוגשו בראשון לספטמבר.

עירית פלדמן: אנו היינו לא היינו מסוגלים אז לבצע את העבודה, בשל העובדה שלא הועמד לרשותנו כוח האדם הנדרש.

עירית פלדמן: בסופו של דבר הועמד לרשותנו כל התקציב על ידי האוצר לביצוע מהיר.

עירית פלדמן: מהרגע שהתחלנו בביצוע, אחרי חג סוכות, ועד היום סיימנו לטפל ב-1,900 תביעות.

יצחק גלנטי: לא ענית לי על השאלה.

יצחק גלנטי: השאלה שלי היא לא מתי קיבלתם תגבורת כוח אדם, אלא מתי אדם מסוים הגיש את התביעה עד אשר קיבל את התשובה?

עירית פלדמן: שבועיים-שלושה.

יצחק גלנטי: אני שומע מפרחיה אחרת.

פרחייה זקן: זה לוקח יותר.

פרחייה זקן: לנו לקח מעל חודש לקבל מכתב שזה הגיע ושזה בטיפול.

אברהם רביץ: אז לא היה כוח אדם.

האינדיקציה היא לא בהתחלה אלא עכשיו.

יצחק גלנטי: מאחר וההסכם התקיים בין האוצר לבין ארגון נפגעי הפוליו, הייתי מבקש משמעון בקר לדבר.

משה בקר: סעיף 15 לא מופיע בהסכם.

משה בקר: סעיף 15 אומר שבנוסף לסעיף 14 לחוק יחול על מי שטרם שולם לו פיצוי חד פעמי.

יצחק גלנטי: מה הנוסח שכן התקבל בהסכם?

משה בקר: הסעיף הזה לא מופיע בכלל.

משה בקר: אנחנו קיבלנו את הפיצוי לפי חוק הפוליו שהתקבל.

משה בקר: קרוב ל-2,000 איש קיבלו את הפיצוי.

משה בקר: לא יכול להיות שאחד שהתיק שלו היה לפניי קיבל את הפיצוי ואני לא.

משה בקר: יש אנשים שמסיבה כלשהי התיק שלהם הסתובב, והם לא קיבלו פיצוי.

משה בקר: אני מכיר אדם אחד שהגיש את הבקשה בראשון לספטמבר, אבל התיק שלו היה בירושלים.

משה בקר: אם החוק הזה ייכנס לתוקף, הוא לא יקבל את הפיצוי כמו אחד שהתיק שלו לא היה בירושלים.

יצחק גלנטי: נציג האוצר, אתה אומר שהגעתם להסכם.

יצחק גלנטי: אני שומע פה, שלא הגעתם להסכם.

יצחק גלנטי: מה קורה עם סעיף 15?

משה ברסימנטוב: ההסכם מונח לפניכם.

משה ברסימנטוב: ההסכם דיבר על כך שתיקון החקיקה ייעשה בלי קשר למה שיקרה עם האנשים שנשלם להם עד תיקון החקיקה.

משה ברסימנטוב: אנחנו אמרנו, שבאופן גורף אנחנו הולכים לפרוס את התשלום לכולם.

משה ברסימנטוב: נוצר מצב שתיקון החקיקה התעכב והוא מגיע לדיון לכנסת רק בעת הזו, ומשום כך יש אנשים שכבר קיבלו את הפיצוי.

משה ברסימנטוב: אנחנו אמרנו, שאנחנו לא ניגע במי שכבר קיבל את הפיצוי ולא נגרע לו את סכום הפיצוי מקצבה חודשית.

משה ברסימנטוב: מי שלא קיבל את הפיצוי עד מועד אישור החוק, יקבל את הפיצוי בשני תשלומים.

זהבה גלאון: אני יושבת פה ולא מאמינה למשמע אוזניי על ההחלטה השרירותית.

זהבה גלאון: יש כאן החלטה שרירותית בלתי מתקבלת על הדעת, שתלויה ביכולת המרוץ.

זהבה גלאון: מי שהגיש ראשון קיבל.

זהבה גלאון: יש איקס אנשים שהכנסת חוקקה שהוחל לגביהם.

זהבה גלאון: יש אנשים שלוקח להם זמן להגיש את הבקשה.

זהבה גלאון: היו אנשים שהיו מוכנים קודם לכן, הגיעו ראשונים וקיבלו.

זהבה גלאון: יש קבוצה של אנשים שקיבלה את המענק ככתבו וכלשונו, ועכשיו באים ואומרים לקבוצה השנייה שהם דרג ב' כי מעריכים שצפויות להיות עוד בקשות.

זהבה גלאון: איזה מין דבר זה?

משה ברסימנטוב: במה מדובר?

משה ברסימנטוב: מדובר בפריסת מענק חד פעמי ובהצמדתו למדד.

זהבה גלאון: האמירה "אפשר לחשוב במה מדובר", לא מקובלת עליי לחלוטין.

זהבה גלאון: מה זו האטימות הזו.

זהבה גלאון: יש אנשים שבשבילם זה עולם ומלואו.

זהבה גלאון: יש דברים שהכנסת לא יכולה לתת להם יד.

זהבה גלאון: הוועדה הזו ישבה על החוק הזה שבועות, ובסופו של דבר ניסחה חוק וארגוני הנכים הגיעו להסדר עם נציגי האוצר.

זהבה גלאון: עכשיו באים ואומרים, אתה שגר בנהרייה ולא הספקת, תאכל אותה.

יצחק גלנטי: מה את מציעה?

זהבה גלאון: אני מבקשת להצביע נגד סעיף 15.

זהבה גלאון: אני מציעה להשאיר את המצב כפי שהוא, ולתת למערכות שהתבקשו לעשות את זה, להזרים את הכסף ולמחוק את החרפה הזו.

שמעון יאיר: אני אחד מאלה שחתמו על ההסכם הזה.

שמעון יאיר: ההסכם הזה הוא סוג של סחיטה, שהאוצר הפעיל עלינו.

שמעון יאיר: הם איימו עלינו שאם לא נחתום על ההסכם הזה, כל החוק בסכנה.

משה שרוני: אדוני היושב ראש, יש כאן משחק, מי יכופף את היד של מי.

משה שרוני: זה הסכם של ערמה, רמאות בצורה השפלה ביותר.

משה שרוני: איימו עליהם שלא יקבלו, שיכניסו את החוק לחוק ההסדרים וכו'.

משה שרוני: הנכים היו להוטים לקבל, ולכן חתמו.

משה שרוני: כאשר שומעים חוק ההסדרים, ישנה אימה.

משה שרוני: עד שלא ייעלם חוק ההסדרים, ככה זה יהיה.

משה שרוני: האוצר לא נתן לביטוח הלאומי סכום כדי שאנשים יטפלו בנושא הזה.

משה שרוני: הם עשו את כל המאמצים להכשיל את הנושא מההתחלה.

משה שרוני: זו בושה וחרפה לחברי הוועדה אם הם יצביעו בעד החוק.

משה שרוני: אנחנו המחוקקים ואנחנו מחליטים, ולא פקידי האוצר.

משה שרוני: הייתי רוצה לראות מצד האוצר יצירתיות פעם אחת.

ואסל טאהא: יש, אבל לרעה.

משה שרוני: אני מתכוון חיובית.

משה שרוני: אנחנו לא דנים באנשים בריאים, אלא באנשים שסבלו כל החיים שלהם וממשיכים לסבול.

משה שרוני: אני מבקש מחברי הוועדה לדחות את זה על הסף.

משה שרוני: בושה וחרפה שהאוצר מביא תיקון חוק, שמדבר על מענק בתשלומים לחולי פוליו.

זהבה גלאון: ההסכם לא מחייב אותי בתור חברת כנסת.

משה ברסימנטוב: ההסכם מחייב את החותמים על ההסכם.

זהבה גלאון: אבל לא מחייב אותי בתור חברת כנסת.

יצחק גלנטי: ההסכם ביניכם לא מחייב פה אף חבר כנסת.

יצחק גלנטי: אני חייב להבהיר, כי האוצר הוא איננו המוסד המחוקק של מדינת ישראל.

מה שמחייב אותנו, זה החוק שחוקקנו כאן.

ואסל טאהא: היום זה היום הבינלאומי לאנשים עם מוגבלויות.

ואסל טאהא: עכשיו מבשרים לאנשים האלה, שרוצים לפרוס את המענק.

ואסל טאהא: זו בשורה, שחברי הכנסת לא יקבלו.

ואסל טאהא: מה שמחייב אותנו זו החקיקה ולא ההסכם שסחטו מהקבוצה הזו.

ואסל טאהא: יותר מ-50% כבר קיבלו.

ואסל טאהא: לא ייתכן להפלות את הקבוצה השנייה, ולומר לה שהיא תקבל את המענק בשני תשלומים.

ואסל טאהא: זה מגוחך, זה אנטי דמוקרטי, אנטי חוקתי, ומנוגד לרצונם של נציגי העם.

ואסל טאהא: אף חוק שחוקק לא קיבל כזו תמיכה, כולל מראש הממשלה.

ואסל טאהא: פקידי האוצר באים היום להטיף מוסר לחברי הכנסת ואומרים: אתם טעיתם, אנחנו חייבים לפרוס את התשלומים.

ואסל טאהא: זה מגוחך, אנטי דמוקרטי ואנטי חוקתי.

ואסל טאהא: אנחנו חייבים להיות צמודים למה שחוקקנו בכנסת, ולא למה שסחטו מהקבוצה הזו.

אריה אלדד: החוק שהעברנו הוא חוק שהתקבל ברוב גדול של חברי הכנסת, ולא כמחטף אופוזיציוני בשעת לילה מאוחרת.

אריה אלדד: צריך לכבד את החוק.

אריה אלדד: מצד שני, אני מאוד רוצה ללכת לקראת ממשלת ישראל.

אריה אלדד: אני שומע את האוצר ואני מבין את הקשיים שלהם, ואני לא רוצה שהם יפגעו בחוקים שאנו רוצים להעלות.

אריה אלדד: לכן, אני אציע שני תיקונים.

אריה אלדד: בסעיף 15 במקום המילה "גם" יהיה כתוב "אלא אם הגיש תביעה לקבלת הפיצוי האמור לפני יום תחילתו".

אריה אלדד: כלומר, מי שכבר הגיש התיקון הזה לא יחול עליו.

אריה אלדד: לגבי מי שטרם הגיש, אני מציע שהתיקון יחול רק מעוד שנה ואילך.

יצחק גלנטי: מדוע לא נבטל בכלל את כל המילים מהמילים "אלא אם"?

אריה אלדד: כי אני לא רוצה ללכת נגד האוצר.

החוק הזה היה קונצנזוס.

כל נציגי הבית תמכו בחוק הזה.

אני לא יודע איך אנחנו יכולים לעמוד מול אותם נכים שצריכים לקבל את המענק בשני תשלומים.

מה נגיד להם?

אני רוצה לומר לציבור הנכים: אני קצת כועס עליכם.

למה הלכתם לחתום על כזה הסכם?

פרחייה בן זקן: כי שמו אותנו בפינה.

פרחייה בן זקן: היינו ברחובות.

אנחנו נאבקנו כולנו למען החוק הזה.

זהבה גלאון: הצמידו להם אקדח לרקה.

פרחייה בן זקן: אתה לא יודע מה עברנו ברחובות.

פרחייה בן זקן: אנחנו לא יודעים איך זה הגיע לזה בכלל.

פרחייה בן זקן: ישבנו על הכבישים כדי שזה לא יבוטל.

עם כל הכבוד להסכם, ההסכם איננו מחייב אותנו.

מה שמחייב אותנו, זו הצעת החוק הראשונה שעבדנו עליה הרבה שעות.

אין שום סיבה, ללכת ולשנות דברים.

החוק שהיה הוא מה שיהיה.

אברהם רביץ: אני רוצה להבין את הדברים.

אברהם רביץ: הממשלה באה ואומרת, שהיא נותנת את כל הכסף.

אברהם רביץ: אני רוצה להבין מה קורה פה.

אברהם רביץ: האם היא מבקשת גמילות חסד לשנה, האם היא מבקשת הלוואה מהנכים?

אברהם רביץ: אתם הנכים מאוד רגישים לתקציב המדינה, בואו תלכו על זה.

אברהם רביץ: זה ייכנס לפול של הלוואות המדינה שחייבים לנכים.

אברהם רביץ: הלוואות גם עושים לפי סדר מסוים.

אברהם רביץ: המדינה משלמת ריבת והצמדה.

אברהם רביץ: המדינה רואה מה היא הולכת לעשות עם המיליארדים שנותרו.

אברהם רביץ: היא הולכת להפחית את הלוואות המדינה.

אברהם רביץ: פה מצד אחד הולכים להפחית את הלוואות המדינה, הולכים לבזבז 15 מיליארד שקלים שיש בקופה, ויחד עם זה אומרים לנכים: אתם גם תתרמו להלוואת המדינה ותסכימו לזה בלי ריבית.

אברהם רביץ: זה נאמר בצחוק.

אברהם רביץ: באמת, זה לא יפה.

שמעון יאיר: צריך למחוק את החרפה הזו.

משה ברסימנטוב: נפלאים בעיני הטענות על אפליה.

משה ברסימנטוב: מדובר בחוקים הכי יקרים והכי מופלאים שחוקקו במדינת ישראל.

משה ברסימנטוב: מדובר בחוק שהעלות המצטברת שלו היא כ-3 מיליארד שקלים.

משה שרוני: זה לא נכון.

משה שרוני: 22 שנה אתם לוקחים קדימה.

משה שרוני: תתביישו לכם.

משה ברסימנטוב: מדובר בחוק שהעלות המאובנת שלו היא 3 מיליארד שקלים.

משה ברסימנטוב: מדובר בחוק שיוצר אפליה קשה בין קבוצות הנכים, כך שהיא לוקחת את קבוצת הנכים שבאופן יחסי מקבלת גמלאות בהיקף הכי גדול מהמדינה, ונותנים לה עוד גמלאות בהיקף שלא היה כמותו בישראל ועוד מענק חד פעמי.

משה ברסימנטוב: הבקשה כאן, היא בעקבות הסכם עם הנציגים שיושבים כאן, שחתמו על ההסכם הזה.

משה ברסימנטוב: זה נכון שזה לא מחייב את חברי הכנסת, אבל זה מחייב את מי שחתם על ההסכם.

זהבה גלאון: הם לא מצביעים, אנחנו מצביעים.

משה ברסימנטוב: זה נכון, אתם מצביעים.

זהבה גלאון: הם חתמו על ההסכם עם אקדח מוצמד לרקה.

משה ברסימנטוב: אין אקדחים ואין רקות.

משה ברסימנטוב: היה הסכם, שאמר שאנחנו לא פוגעים בזכויות אלא מחלקים את המענק על פני שתי שנות תקציב ומפנים בשנת 2008 110,000,000 שקלים, על מנת שנוכל לחסוך קיצוץ כזה מאוכלוסיות אחרות ולא לפגוע בנכי הפוליו.

שמעון יאיר: למה לא הבאתם את כל הרעיון של החלוקה בפני חברי הכנסת?

משה ברסימנטוב: יש אתכם הסכם.

משה ברסימנטוב: התנגדנו לחוק, ולכן הגענו להסכם עם ארגוני הנכים.

שמעון יאיר: אם רציתם לחלק, הייתם צריכים לעשות את זה עם חברי הכנסת.

דורון יהודה: החוק עבר ברוב קולות למתן המענק במלואו.

דורון יהודה: האוצר הטיל לחץ עלינו, והחליט להביא את זה לחוק ההסדרים על מנת לחלק את זה ל-10 תשלומים.

דורון יהודה: אחר כך הם ירדו ל-3 תשלומים, ואחרי מאבק שלנו הם ירדו ל-2 תשלומים.

דורון יהודה: הם נתנו לנו נתונים של מספרים שלא היו במציאות.

דורון יהודה: הם אמרו לנו שיש 6,000 נכי פוליו.

דורון יהודה: אני כל הזמן טענתי שאין יותר מ-2,800.

דורון יהודה: בא אלי סובול מאגף התקציבים לפני החתימה על ההסכם ואמר, שאם מדובר ב-2,800 נכי פוליו אז כולם יקבלו את הכסף במכה אחת ולא בשני תשלומים.

דורון יהודה: מה לעשות שהביטוח הלאומי נותן להם נתונים של 6,000 איש?

דורון יהודה: לפני מספר ימים היה כנס עם מנכ"ל ביטוח לאומי, עם עירית וכל הצמרת של ביטוח הלאומי.

דורון יהודה: אני הופעתי שם.

דורון יהודה: באנו לשם, ואמר המנכ"ל: דורון צדק שאמר שאין יותר מ-2,500 נכים, אני מקבל את דבריו ואנחנו חטאנו.

דורון יהודה: את אותו דבר אני אומר לסובול שאמר:

דורון יהודה: במכה אחת אני נותן את הכל אם מדובר ב-2,800 חולים.

דורון יהודה: עכשיו אומרים לנו שיש 1,100 שלא קיבלו ועוד לא נבדקו.

דורון יהודה: מתוכם עוד ייפלטו בקשות החוצה.

דורון יהודה: כלומר, אנחנו אפילו לא מגיעים על הכמות שאני דיברתי עליה.

דורון יהודה: בשביל מה לחלק ולפצל ולתת מכה לקבוצה אחרת?

דורון יהודה: לא הייתי רוצה שאתם חברי הכנסת תתנו יד לזה.

דורון יהודה: מישהו הטעה אתכם ודיבר על 3 מיליארד, ועכשיו אנו שומעים כי 140,000,000 שקלים ניתנו ל-1,700 נכים.

דורון יהודה: כמה נשארו בסך הכל?

דורון יהודה: 1,000 נכים.

דורון יהודה: האם זה 3 מיליארד?

דורון יהודה: אלה נתונים לא נכונים.

דורון יהודה: אני אומר תודה רבה לנציגי האוצר ולכל אלה שדיברו על מספרים גבוהים, כי בגלל שהמספרים גבוהים ויש תקציב הייתי רוצה להכניס לחוק גם את הנכים שבאו מחו"ל ועברו את מסכת הייסורים שלנו.

אברהם רביץ: בשביל זה צריך חקיקה.

זה השלב הבא.

משה שרוני: זה מלמד אתכם לא לעשות הסכמים עם האוצר בלי הוועדה.

יצחק גלנטי: צר לי, שאתה חותם על מסמך ואחר כך אתה חוזר בך.

משה בקר: אבל סעיף 15 לא כתוב במסמך.

זהבה גלאון: כל מיני קבוצות מנהלות מאבקים.

זהבה גלאון: הקבוצה הזו ניהלה מאבק עד שיצאה להם הנשמה.

זהבה גלאון: הם הגיעו להפגנות ברחובות.

זהבה גלאון: אנחנו לא יכולים לשבת כאן ולהגיד להם: למה חתמתם.

זהבה גלאון: אני מכירה את הקונסטלציה שמצמידים אקדח לרקה ואתה רוצה לסיים, אתה רוצה שהחוק יחוקק ולא יפזרו את זה ל-10 תשלומים, ואז אתה מוכן לעגל פינות.

זהבה גלאון: אני לא באה בטענה לאף אחד שחתם.

זהבה גלאון: אני לא רוצה לחשוב, איך אני הייתי נוהגת במקומו לו הייתי נמצאת במתח לאחר חודשים ארוכים של מאבק.

זהבה גלאון: האשמה היחידה שיש לי, היא כלפי אלה שהצמידו להם אקדח לרקה.

זהבה גלאון: יש ארגון שמנהל הסדרים מול האוצר.

זהבה גלאון: לנו יש חובה כחברי כנסת להגיד: שלנו יש את החובה שלנו, אנחנו מרימים את היד ומורידים את היד.

זהבה גלאון: לנו יש את החובה הזו.

משה ברסימנטוב: אני רוצה להתייחס למה שנאמר פה.

משה ברסימנטוב: אני רוצה שנבין את הקונטקסט של החוק הזה.

משה ברסימנטוב: העיקרון במערכת הסוציאלית בישראל, כמו גם במדינות רווחה אחרות, לא מבוסס על פיצוי אלא על הסתכלות על מצבו הסוציאלי של האדם.

משה ברסימנטוב: כלומר, אם אתה נכה, אנחנו נדאג לך לקצבה ולא משנה מה מקור נכותך.

יצחק גלנטי: הנקודה ברורה.

יצחק גלנטי: אני מבקש לקרוא את סעיף 14.

איתי עצמון: קורא סעיף 14: "בחוק פיצוי לנפגעי פוליו התשס"ז-2007, בסעיף 3ף אחרי סעיף קטן (ב) יבוא: "(ג) פיצוי חד פעמי לפי סעיף זה ישולם בשני תשלומים, כדלקמן: מחצית מסכום הפיצוי תשולם לאחר קביעת זכאותו של נפגע הפוליו לקבלת הפיצוי האמור (בסעיף קטן זה – המחצית הראשונה).

איתי עצמון: (2) המחצית השנייה של סכום הפיצוי תשולם בתום 12 חודשים מיום תשלום המחצית הראשונה ((בסעיף קטן זה – המחצית השנייה), ובכל מקרה לא לפני יום ה בטבת התשס"ט (1 בינואר 2009).

איתי עצמון: סכום המחצית השנייה יעודכן בהתאם לשיעור עליית המדד כהגדרתו בסעיף קטן (ב), שפורסם לאחרונה לפני יום תשלום המחצית השנייה לעומת המדד שפורסם לאחרונה לפני יום תשלום המחצית הראשונה".

יצחק גלנטי: על הסעיף הזה היתה הסכמה מלאה.

ג'ודי וסרמן: לא, זה הסעיף הבעייתי.

יצחק גלנטי: אני מבקש להצביע על סעיף 14.

יצחק גלנטי: ה צ ב ע ה בעד – אין נגד – 5 נמנע – 1 סעיף 14 נדחה.

איתי עצמון: קורא סעיף 15: "סעיף (ג) לחוק פיצוי לנפגעי פוליו, התשס"ז-2007, כנוסחו בסעיף 14 לחוק זה יחול על מ י שטרם שולם לו פיצוי חד פעמי לפי הוראות החוק האמור, גם אם הגיש תביעה לקבלת הפיצוי האמור לפני יום תחילתו של חוק זה"

יצחק גלנטי: יש הצעה לשנות את זה.

ג'ודי וסרמן: אין משמעות, כי זו הוראת התחילה להוראה העיקרית.

ג'ודי וסרמן: פורמאלית חשובה ההצבעה.

יצחק גלנטי: מי בעד סעיף 15?

יצחק גלנטי: ה צ ב ע ה בעד – אין נגד – 6 נמנע – אין סעיף 15 נדחה.

יצחק גלנטי: תודה רבה, הישיבה נעולה.