ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 314, 2007-11-26 10:30

יצחק גלנטי: אני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק גלנטי: אנחנו פותחים את הדיון בהצעת חוק פיצויי פרישה ממקום עבודה, התשס"ו-2006 של חבר הכנסת חיים אורון ואני מבקש ממנו להציג לנו את הצעת החוק שלו.

יצחק גלנטי: הדיון הזה הוא למעשה דיון שני בהצעת החוק.

חיים אורון: תודה ליושב-ראש.

חיים אורון: כפי שנאמר, זה דיון שני בהצעת החוק ובין הדיון הקודם לדיון הנוכחי, כפי שהוועדה החליטה אז, היו גם מספר דיונים לא פורמליים וגם דיון – אני לא יכול לומר פורמלי כי הוא לא היה בכנסת – במשרד התעשייה, בו כל הצדדים הנוגעים בדבר היו נוכחים ואז הדיון הופסק או נקטע בהסכמתי מבחינה מסוימת משום שאמרו שאנחנו ערב גיבוש או תוך כדי גיבוש הסכם פנסיה חובה עם המעסיקים וזה מכניס רעשים שמפריעים לעניין עצמו.

חיים אורון: לנציגי התעשיינים וההסתדרות באותו דיון, פחות או יותר הייתה כבר הטיוטה של ההסכם אבל היא עדיין לא הייתה פומבית, אבל אני מבין שאתמול היא קיבלה צו הרחבה וההסכם הזה הפך להיות חלק ממערכת יחסי העבודה לא רק בין החותמים עליו אלא גם קיבל צו הרחבה של שר התעשייה.

חיים אורון: עכשיו אנחנו בבעיה שאפשר לגשת אליה משתי נקודות מבט.

חיים אורון: אפשר עכשיו להיכנס לפרטי הצעת החוק ולפלפולים השונים, האם המודל שהוצע כאן הוא נכון, האם הוא תיקון לחוק פיצויים, או צריך ללכת במודל אחר ועוד כל מיני דברים, ואגב, אני אמרתי גם בדיונים הקודמים שאני פתוח אליהם אבל אסור לברוח מהשאלה הבסיסית שאם עליה תתקבל תשובה חיובית על דעת הוועדה, ניתן יהיה למצוא כל מיני מסלולים חוקתיים כדי ליישם אותה.

חיים אורון: השאלה הבסיסית אומרת האם עובד או עובדת, אחרי תקופה מסוימת – ובחוק שלי נאמר אחרי שנה ובחוק של חברת הכנסת סופה לנדבר זה מופיע אחרי שלוש שנים, ואני גם אמרתי בדיון הקודם שאני מוכן כאן לאיזה סוג של הדרגתיות כי אני לא רואה בזה את העניין ואני גם לא רואה את הבעיה העיקרית להגן על מי שעבד שנה או שנתיים במקום עבודה והחליט מיוזמתו להתפטר וללכת למקום עבודה אחר.

חיים אורון: הוא לא הבעיה שלי למרות שאני חושב שגם על זכויותיו צריך להגן.

חיים אורון: אני מדבר על עובד כמונו, כמו כל היושבים כאן, שהוא עבד 10 שנים או 15 שנים במקום עבודה, אם הוא יפוטר, הוא זכאי לפיצויי פיטורים, ואם הוא מתפטר, הוא זכאי.

חיים אורון: אני הצעתי אחד, סופה לנדבר הציעה שלוש.

חיים אורון: כאן מופיעה ההצעה של דירוג.

חיים אורון: אפשר לומר שאחרי שנה כלום, בין שנה לשנתיים חצי, בין שנתיים לשלוש, שלושת-רבעי ומעל שלוש שנים – מלא.

חיים אורון: אני לא רואה בזה את הדבר העיקרי.

יצחק גלנטי: זה מקובל עליך?

חיים אורון: כן, אבל זה לא הוויכוח העיקרי היום.

חיים אורון: אני בכוונה אומר שלא תביאו אותנו עכשיו לדיון הזה.

חיים אורון: זה מקובל עלי, אם החוק עובר.

חיים אורון: אני יודע – לא מנחש – משיחות שקיימתי בשבוע האחרון שהממשלה כרגע מתנגדת לכל תיקון בחוק.

סופה לנדבר: יש משהו שהממשלה לא מתנגדת לו?

דבורה אלעזר: לאחר שנחתם הסכם קיבוצי בין המעסיקים לבין ההסתדרות, אנחנו מתנגדים להצעת החוק.

דבורה אלעזר: מבחינתנו הצעת החוק מתייתרת לאור העובדה שהיא קובעת מרכיב של הפרשות לפיצויי פיטורים של עד 5 אחוזים.

דבורה אלעזר: עד שנת 2013 יהיה מרכיב של 5 אחוזים לפיצויי פיטורים לכלל העובדים במשק, גם לאלה שמתפטרים וגם לאלה שמפוטרים.

דבורה אלעזר: לכן נכון להיום, וזה שונה ממה שהיה בוועדת שרים, כאשר בעצם יזמה את הקמת הוועדה בראשות יצחקי כאשר עוד לא הייתה הצעת חוק ממשלתית בנושא פנסיה חובה וההסכם הקיבוצי עוד לא נחתם, נכון להיום אנחנו חושבים שאין צורך בהצעות החוק האלה.

דבורה אלעזר: סעיף 14 לחוק פיצויי פיטורים קובע שהפרשות המעביד לקרנות פנסיה יכולות לבוא במקום פיצויי פיטורים אם נקבע כך בהסכם קיבוצי או לפי אישור כללי שניתן על ידי שר התעשייה בהסכמים פרטניים.

דבורה אלעזר: מאחר שנחתם הסכם קיבוצי בנושא פנסיה מקיפה ויש תגמולים מטעם המעביד, תגמולים מטעם העובד וגם הפרשות לפיצויי פיטורים מטעם המעביד, ההפרשות האלה באות במקום פיצויי פיטורים.

יצחק גלנטי: אבל הם בגובה 5 אחוזים.

דבורה אלעזר: נכון.

דבורה אלעזר: השאלה עכשיו היא האם חברי הכנסת רוצים לחוקק חוק שמיועד בעצם לשלושה אחוזים בשליש או שמא אנחנו מותירים את זה לנושא פיצויי פיטורים בלבד ולא כזכות גם לאלה שמתפטרים מהעבודה.

דבורה אלעזר: כאשר אנחנו מדברים על תגמולים, אנחנו מדברים על זכות לפיצויי התפטרות, אנחנו חושבים שסכום של 5 אחוזים למי שמתפטר מהעבודה, הוא סכום נכבד ולכן אנחנו לא רואים מקום נכון להיום לחוקק חוק שיוסיף.

יניב חלוטה: זה בין 5 ל-8 ושליש.

יניב חלוטה: 8 ושליש זה הביצוע.

חיים אורון: התעכבתי דקה לראות שזה בדיוק ההבדל בין שני שליש ושלם.

חיים אורון: 66 אחוזים לפי המחשב הקטן שלי.

חיים אורון: ההבדל בין 5 לשלוש ושליש, זה ההבדל בין שלם לשני-שליש.

חיים אורון: אני מאוד מברך על ההסכם ואני מאוד מברך על תהליך של הסדרת יחסי עבודה בהסכמים בין המעסיקים ובין העובדים.

חיים אורון: אני אומר יותר מזה, לנציגי ההסתדרות והמעסיקים שיושבים כאן, הם השיגו יותר מאשר אולי הממשלה הייתה מעבירה בכנסת לולא ההסכם הזה.

חיים אורון: אבל פה מתחיל התפקיד שלנו ואני מבין שבמשא ומתן בין ההסתדרות ובין המעסיקים היה קח ותן שבא לידי פשרות על 2013 עם אמירות לגבי מה יהיה אחר כך וכולי.

חיים אורון: העיקרון הבסיסי, ואגב, אתם לא מציעים שגם לנו זה יהיה רק 15 אחוזים וגם לחברים השכירים במשרדי הממשלה או בכל מהסקטור הציבורי, ברוב רובו של הסקטור הציבורי, ובחלק מהסקטור הפרטי המאורגן.

חיים אורון: אתם לא מסתפקים ב-15 אחוזים.

חיים אורון: אנחנו יודעים בדיוק באיזו קבוצה מדובר.

חיים אורון: מדובר באותה קבוצה שהיא הקבוצה החלשה ביותר, שהיא הקבוצה שכן צריכה את הגב של המחוקק לקבל את הזכויות הבסיסיות שלה וזה הדיון שאנחנו מקיימים עכשיו.

חיים אורון: אם נגיד על זה כן, אני מאוד גמיש בלוח זמנים, באחוזים, בלא לפגוע, בלא לפוצץ, אבל מה שכרגע אומרים לנו – ולכן אני נכנס לפרטים – שצו ההרחבה חל על מיליון אנשים.

חיים אורון: בהנחה שמיליון ו-200 הם בתוך ההסכמים, להם יש את ה-18 ושליש.

מנחם לפידור: המבנה הבסיסי הוא 72 אחוזים.

מנחם לפידור: ההפרשה השוטפת היא 6 אחוזים בהסכם.

מנחם לפידור: הפרשה שוטפת לפי ההסכמים ברשויות עם המדינה היא 6 אחוזים אבל למעביד יש אופציה להשלים עוד 2 ושליש אם הוא רוצה כדי לא ליצור לעצמו חוב להשלמת פיצויי פיטורים.

מנחם לפידור: זה לפי אותו הסכם שנחתם ב-1999.

חיים אורון: אם כן, בוא נתחיל שלב יותר נמוך.

חיים אורון: החוק אומר שאם מפטרים, צריך לתת חודש על כל שנה.

חיים אורון: עד כאן אני צודק?

קריאה: שזה 8 ושליש.

חיים אורון: בדיוק.

חיים אורון: משם זה מגיע.

חיים אורון: הגיעו העובדים למסקנה לאורך שנים ארוכות – והייתה תקופה שגם הייתי בצד השני – שבשביל להבטיח את זה, אי אפשר לסמוך על זה שיש אלא רוצים שזה יהיה צבור בקרן שכאשר קורה האירוע הקשה של הפיטורים, שהוא בדרך כלל חלק ממשבר הרבה יותר גדול, יהיה כסף.

אברהם רביץ: אתה מדבר על פיטורים.

חיים אורון: אני עוסק בהתפטרות.

חיים אורון: מכאן צמח העניין שזה בתוכו בעוד הסכם ועוד הסכם.

חיים אורון: מה קורה לאדם שעובד 15 שנים במקום עבודה מסודר ולא מפטרים אותו, ואחרי שפרסמתי את זה, לפני שנתיים, יש לי המון מכתבים של אנשים שפנו אליי.

חיים אורון: אותו אדם עובד, המעסיק מרוצה ממנו, הוא מרוצה ממקום העבודה אבל נמאס לו והוא רוצה לעזוב.

חיים אורון: כולנו יודעים – אני לא אוהב את המילה שוק עבודה – שמערכת העבודה באלף השלישי היא הרבה יותר גמישה.

חיים אורון: אני זוכר שאבי זיכרונו לברכה אמר שהוא נכנס לעבוד בקשת והוא יצא בפנסיה מקשת.

חיים אורון: הוא עבד בקשת לפי דעתי 25 שנים ולא עלה על דעתו לעבור למקום עבודה אחר כי הקביעות והמקום הקבוע, הוא היה מרכיב מאוד רציני.

חיים אורון: היום זה לא אותו הדבר.

חיים אורון: קורה שאדם שרוצה לעזוב, יש לו אחת משתי דרכים: או לעשות כאלה צרות שהמעסיק יפטר אותו, ואתם יודעים שאני מדבר על עובדות, וייתן לו פיצויי פיטורים.

חיים אורון: למה אנחנו צריכים לעשות את זה כאשר חלקים מאוד גדולים במשק, הזכות הזאת עומדת להם?

חיים אורון: לכן אני בורח בחוק הזה מכל השאלות של אחוז קדימה ואחוז אחורה.

חיים אורון: אם נציג מרכז השלטון המקומי יבוא ויאמר לי שהזכות הזאת מובטחת ושווה לכולם, אני חוזר אחורנית.

חיים אורון: אבל יש לי הרגשה שלא תוכל לומר לי את זה כי זה לא המצב הקיים.

חיים אורון: לכן גם בהצעת החוק יש מצב בו בהליך מסוים ניתן למנוע – ואני לא מדבר על הליך משמעתי אלא פחות מהליך משמעתי.

יצחק גלנטי: סליחה, יש משהו דחוף ואני חייב לצאת להצביע בוועדת הכנסת.

יצחק גלנטי: אני אודה מאוד לחבר הכנסת אברהם רביץ למלא את מקומי.

חיים אורון: לכן אני מבקש אדוני היושב-ראש ואדוני ממלא מקום היושב-ראש שנתכנס קודם כל על השאלה העקרונית ולא נתברבר, סליחה על הביטוי, כי הנושא הוא מאוד מסובך.

חיים אורון: מדובר באחוזים, ימינה ושמאלה, מה מותר ומה אסור וכולי.

חיים אורון: אם נגיע להסכמה שאנחנו רוצים להמשיך לחוקק את החוק בעיקרון שלו, נתפנה ונדון בפרטים.

חיים אורון: אמרתי קודם שאני מאוד גמיש – ואמרתי זאת גם בחלק מהמפגשים עם נציגי ועדת התיאום וכולי – בשאלה הזאת כי מה שנראה בעיניי החשוב הוא לאפשר לאנשים אחרי תקופה מסוימת במקום עבודה להחליט באופן חופשי שהם רוצים להפסיק לעבוד שם.

אברהם רביץ: אנחנו בכל אופן חיים באיזשהו משק.

אברהם רביץ: האם אתה גם תעמוד על כך שאכן הכספים האלה, כמה שאנחנו מדברים עליהם, 8.3, האם הם יושקעו בקרן?

אברהם רביץ: כי רוב העובדים לא מתפטרים אלא הם עובדים גם היום ואנחנו באופן מלאכותי מעלים את ההוצאה לעובד בעוד 8.3 אחוזים.

חיים אורון: לא, הוויכוח הוא על 3.3.

אברהם רביץ: זאת אומרת, אנחנו מעלים את האחוז ב-3.3 שכל חודש זה יצטרך להיות מושקע בקרן.

אהוד שילוני: לא בהכרח.

אהוד שילוני: יש נזילות.

אהוד שילוני: זה לא בהוצאה כוללת.

אהוד שילוני: אם העובד בסוף לא מתפטר ומגיע לפנסיה, ממילא זה מגיע לו.

אברהם רביץ: נכון, אבל אתה מדבר על שנים רבות ואני מדבר על חיי היום יום.

אברהם רביץ: אני לא מדבר על חיי נצח.

אברהם רביץ: בחיי היום יום כאשר לאדם יש פועל שעובד אצלו, הוא צריך להקפיץ - אני לא אומר שזה בשמים, אבל צריך לקרוא לילד בשמו – את השכר באופן מלאכותי בעוד 3.3 אחוזים.

אברהם רביץ: השאלה היא האם זה מה שאנחנו רוצים לעשות.

אברהם רביץ: זאת אומרת, יש כאן שני דברים.

אברהם רביץ: ראשית, הוא יצטרך לשלם ובמקרה הזה למה לא, כי מה ההבדל בין מתפטר או מפוטר?

אברהם רביץ: אבל אתה תכניס עכשיו את המשק להוצאה של עוד 3.3 אחוזים על שכר עובדים, על זה צריך לחשוב פעמיים לפי דעתי.

אברהם רביץ: אני לא יודע אם המשק יכול לעמוד בזה.

אהוד שילוני: לעניין האחרון, צריך להבין שיש שלושה סוגי מעבידים.

אהוד שילוני: יש מעבידים שלא שמים את הכסף הזה בצד למרות שחלק גדול מהמעבידים המסודרים שמים את הכסף הזה בצד בקרנות.

אברהם רביץ: זאת פנסיה תקציבית.

חיים אורון: לא.

אהוד שילוני: לא.

אהוד שילוני: אלה קרנות.

אהוד שילוני: פנסיה תקציבית זה דבר שהולך ונעלם היום.

אהוד שילוני: מאז 2000 בעצם אין פנסיה תקציבית אלא יש מעבר לתקציבית צוברת גם בשירות הציבורי.

אהוד שילוני: אנחנו מדברם בעצם על מעסיקים פרטיים שלדעתי אלה מעסיקים לא מסודרים או חברות מסוג חברות כוח אדם כמו שירותי ניקיון, שאלה בחלקם הגדול לא שמים את הכספים לכך.

מנחם לפידור: יש להם הסכם קיבוצי.

אהוד שילוני: אנחנו מדברים לא על ה-6 אחוזים אלא אנחנו מדברים על השלושה ושליש.

אהוד שילוני: אלה ברובם הגדול לא שמים את הכספים לכך.

אהוד שילוני: דווקא בחברות הגדולות, בדוחות השנתיים שלהן, הם שמים את הכספים האלה בצד.

אהוד שילוני: זאת הוצאה עתידית והם רושמים אותה אצלם.

חיים אורון: היא מופיעה במאגר.

אהוד שילוני: היא מופיעה.

אהוד שילוני: היא אמורה להופיע.

חיים אורון: היא מופיעה כהתחייבות.

אברהם רביץ: אבל זה נייר.

אהוד שילוני: אם הם רוצים שזה יהווה להם הוצאה מוכרת, הם חייבים להפריש את זה גם בפועל.

אהוד שילוני: אם למשל נותנים דיווח לבורסה ששם הדרישות הן גבוהות יותר, הם חייבים להראות את ההוצאה הזאת אבל למס הכנסה ההוצאה הזאת לא מוכרת להם אלא אם כן הם מפרישים את זה לקרן עצמה.

אהוד שילוני: אנחנו מדברים כרגע רק על שלושה אחוזים מתוכם שניים ושליש לא מופרשים בהנחה שיש הפרשה מלאה לפנסיה צוברת.

אהוד שילוני: לדעתי הבעיה קיימת בכמה מקומות.

אהוד שילוני: הבעיה קיימת במקומות הלא מוסדרים הקטנים שלא מפרישים ובמיוחד במקומות בהם מגיעים לתרגילים של פירוק, של אי תשלום כספים וכולי, ואז זה נופל על הקופה הציבורית, אז זה נופל על הביטוח הלאומי.

אהוד שילוני: גם את זה צריך לזכור, מקומות כאלה שלא מוסדרים.

אהוד שילוני: בסך הכל הבעיה היום לדעתי קיימת בנושא הזה של פיצויי פרישה או פיצויי התפטרות במקומות בהם רוצים לטרטר עובד כי במקומות עבודה סבירים, אפשר להגיע להסדרים ואנשים פורשים ומקבלים את הכספים המגיעים להם.

אהוד שילוני: הבעיה היא במקומות בהם לא משלמים את זה ואם אנחנו מדברים למשל בנושא של גמישות תעסוקתית, שדווקא המעסיקים ודווקא לשכת התיאום ודווקא משרד התעשייה מקדמים הסדרים של גמישות תעסוקתית, אז הגמישות צריכה להיות לעובד.

אהוד שילוני: אם המעבידים רוצים גמישות, שגם לעובד תהיה גמישות ושהוא יוכל לקחת את הכספים שהוא יודע שנצברו לו לאורך שנות העבודה ולהשתמש אתם קדימה.

יצחק גלנטי: אני מכיר מקומות עבודה גדולים ומסודרים וגם שם מטרטרים את העובדים.

יצחק גלנטי: העובד הוא מעין סחורה אפשר להעביר אותה ממקום למקום וזכויותיו נמחקות על הסף.

בטי מצר-לוי: בבתי הדין לעבודה אנחנו נתקלים באין סוף תיקים משפטיים שכל המחלוקת המשפטית בהם נסובה סביב העובדה האם מדובר בהתפטרות או בפיטורים.

בטי מצר-לוי: אני יכולה להעיד על עשרות תיקים כאלה שמנוהלים אצלנו מדי יום ביומו, מקרים בהם אנחנו מגיעים גם עם ארגונים ציבוריים, גם עם חברות פרטיות וחברות ציבוריות, שכל המחלוקת שלנו – אנחנו מנהלים תיקים במשך שנה וחצי-שנתיים – האם מדובר במצב של פיטורים או התפטרות לצורך שאלת זכאות בפיצויי פיטורים.

בטי מצר-לוי: זה מתיש ושופטי בית הדין לעבודה בוודאי יכולים להעיד על סחרחורת של התיקים האלה וזה לחינם.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, שלא תהיה כאן אי-הבנה.

חיים אורון: אני יכול להראות לכם עשרות מכתבים מעובדי דפוס, מעובדי ניקיון, מטכנאים ומהנדסים בקבוצות קטנות כאלה שכאשר מישהו רוצה או מחליף בעלות, הם נשארים בחוץ.

חיים אורון: מצד שני, כאשר הם רוצים לפרוש באופן מסודר, אומרים להם מאה אחוזים, אבל דעו לכם – אם מדובר ב-10 שנות עבודה – שתקבלו 70-80-100 אלף שקלים ושלום.

חיים אורון: זה הופך להיות שיקול מרכזי אצל האדם האם להישאר במקום עבודה שהוא לא רוצה בו, שהוא גם נעשה לא יעיל בו, עם רמת תסכול אדירה.

חיים אורון: אם הכל פשוט כמו שאתם אומרים, בואו נפתח את הדלת הזאת ואז השוק יתנהל בלי מחסומים.

חיים אורון: אני שונא את המלים האלה כאשר מדובר בבני אדם, אבל אם אתם צודקים, אז הוא יתנהל בלי מחסומים.

חיים אורון: מי שירצה, יפרוש, מי שירצה, יישאר, ולא יהיה השוט של צבירה שלכל היושבים כאן יש אותה.

חיים אורון: אני מוכן להכניס את ידי לאש ולומר שליד השולחן לא יושב אדם אחד שהזכות הזאת לא מובטחת לו, ואם אני טועה, אני כבר מבקש סליחה.

יצחק גלנטי: אני חייב להוסיף לדבריך ולומר שיש מקומות עבודה גדולים ומוכרים שהם מלאים באבטלה סמויה כיוון שהעובד רוצה לפרוש ואין לו דרך לצאת משם.

יצחק גלנטי: זאת מלכודת לעובד ומלכודת למעביד.

יניב חלוטה: אני חושב שהבעיה נפתרה.

יניב חלוטה: אולי צריך לייתר את כל הדיון לאחר שנפתרו הנושאים האלה.

יניב חלוטה: בדברי ההסבר של החוק נאמר שבגלל שמוסדות הציבור משלמים פיצויי פיטורים לעובדיהם הבכירים, מן הסתם גם העובדים הפשוטים והרגילים צריכים לקבל את פיצויי הפיטורים.

יניב חלוטה: יש פה הסכמה.

יניב חלוטה: בא לכאן נציג הרשויות ואומר שהפרשות החובה של המעסיק ברשויות הם 72 אחוזים אוטומטית מפיצויי הפיטורים שמגיעים לעובד.

יניב חלוטה: באה נציגת הממשלה ואמרה אף היא בכנות שבעצם הבעיה נפתרה.

יניב חלוטה: נחתם הסכם קיבוצי שמורחב על כלל המשק ואותו הסכם קיבוצי מבטיח לעובד בסיום התהליך 66 אחוזים מפיצויי הפיטורים.

יניב חלוטה: כלומר, יש לנו עכשיו הפרש של 0.6 אחוז בין מה שמובטח כרגע ברשויות לבין העובדים בשירות הציבורי.

חיים אורון: בין 66 ל-72, זה שישה אחוזים.

קריאה: זה 1.6.

אהוד שילוני: זה 22 אחוזים מסך פיצויי הפיטורים ו-1.6.

יניב חלוטה: זה אחוז אחד.

יניב חלוטה: זה בין 6 אחוזים ל-5 אחוזים.

יניב חלוטה: כלומר, מדובר באחוז אחד הבדל של בין מי שעובד בשירות הציבורי לבין מי שהוא עובד מן השורה.

מנחם לפידור: אותו הדבר קורה גם בתעשייה.

יניב חלוטה: כלומר, ההבדל הוא כבר לא גדול.

יניב חלוטה: כבר אין הבדל לצורך העניין, שלא לדבר על העובדה שמדובר פה ביחסי עבודה במשק שזה הסכם קיבוצי שבין ההסתדרות לבין לשכת התיאום שלוקח בחשבון שהממשלה צריכה לעמוד בצד לצורך העניין ולתת למעסיקים.

יצחק גלנטי: אני לא מבין.

יצחק גלנטי: הצעת החוק איננה פוגמת אלא היא משלימה אותה.

יצחק גלנטי: אני לא מבין מה הבעיה.

יניב חלוטה: אני חושב שהמעסיקים וארגוני העובדים לקחו בחשבון את כל ההשלכות כפי שהעליתם.

יצחק גלנטי: את הביטוי לקחו בחשבון, בוא נוריד מהז'רגון משום שאנחנו כעת דנים בשתי הצעות חוק שבינן לבין החוק שאמור לחול על כל המשק בהסכמים קיבוצים, אין תלות.

יניב חלוטה: יש בעיה אחת.

יניב חלוטה: ברגע שנציגי המעסיקים והעובדים מגיעים לכלל הסכמה שמדובר בפנסיה שבתוכה מוכנס העניין של פיצויי הפיטורים, שלא לדבר על ההשלכות שמדובר פה בחסכון פנסיוני ולפי הצעתו של חבר הכנסת אורון, ברגע שהעובד באמת מתפטר, הוא יכול לקחת את כל ה-8 ושליש, שזה פוגע בסופו של דבר במרכיב של החסכון הפנסיוני אם אותו אדם בא ומושך את זה אחרי שנה וכולי.

קריאה: זה השיקול שלו.

יצחק גלנטי: אני לא חושב שהמעביד יותר חכם מהעובד והוא יקבע עבור העובד מה הוא יעשה עם החסכון הפנסיוני שלו.

מנחם לפידור: יש הסכם שנחתם ב-1999 בין ההסתדרות לשירות הציבורי וזה נקרא אחד מהסכמי מרץ 1999 המפורסמים שדן בעצם בהעברת השירות הציבורי מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת.

מנחם לפידור: ההסכם נחתם ב-3 במרץ 1999.

מנחם לפידור: הגיעו שם להסכמה שאומרת שכתוצאה מהעברת השירות הציבורי בכללותו, כל המגזר הציבורי, מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, תהיה הפרשה שוטפת של 72 אחוזים מפיצויי הפיטורים, שזה ילך לאפיקים פנסיוניים, כאשר פה למשל ההסתדרות אמרה שהיא כהסתדרות רוצה שזה יעמוד לזכות העובד לפנסיה והיא לא רוצה שכל פעם שעובד יעזוב, הוא יאכל את הקרן של הפנסיה שלו והתוצאה הסופית היא שהוא יגיע לגיל פרישה ולא תהיה לו פנסיה.

מנחם לפידור: יצרנו מנגנון בו לעובד יש אינטרס להשאיר את הכסף בקרן הפנסיה.

חיים אורון: למפוטר או למתפטר?

מנחם לפידור: לא משנה.

חיים אורון: אני רוצה אותו הדבר.

חיים אורון: אני מסכים אתך.

חיים אורון: אני רוצה כל דבר אותו הדבר.

מנחם לפידור: זה מה שיצר ההסכם הזה.

מנחם לפידור: האמת שלגבי השאלה שלך זה יותר רלוונטי למי שמתפטר ופחות רלוונטי למי שמפוטר.

מנחם לפידור: בהסכם הגיעו להסכמה שאומרת שעובד שישאיר את הכסף בקרן הפנסיה, לא משנה למה הוא עזב כי זה כסף שמיועד לטובת הפנסיה שלו.

מנחם לפידור: המחשבה שעמדה מאחורי הבסיס של הדבר הזה הייתה שהאיש יגיע לגיל פרישה ותהיה לו פנסיה והוא לא יגיע למצב שהוא חי על קצבת זקנה בלבד או על איזה שהם חסכונות שיש לו או אין לו.

קריאה: זה בכלל לא נכון.

סופה לנדבר: מה קורה אם הוא מפוטר?

סופה לנדבר: מה ההבדל בין האנשים האלה?

אהוד שילוני: קודם לכל עובדי השירות הציבורי הייתה פנסיה תקציבית.

מנחם לפידור: ואם הוא התפטר, מה היה לו?

מנחם לפידור: אם הוא התפטר אחרי חמש שנים, לא היה לו כלום.

אהוד שילוני: אני אומר לך מה קרה אם הוא התפטר.

אהוד שילוני: אם תבוא לכל עובד בשירות הציבורי ותשאל אותו מה הוא מעדיף, צוברת או תקציבית, כל אחד יאמר לך שהוא מעדיף תקציבית כי התקציבית יותר טובה ואתה ואני יודעים את זה.

אהוד שילוני: מה שאתה מדבר עליו, זה על המבנה.

אהוד שילוני: אתה מדבר על שנות ה-70.

אהוד שילוני: עד אמצע שנות ה-70, בישראל הייתה פנסיית יסוד שכיסתה רק חלק מהכיסוי הפנסיוני, חלק מהסיכונים שיש לאדם שכיר במהלך חייו.

אהוד שילוני: פיתחו את הרעיון הזה, הרחיבו את הכיסוי באיזשהו אופן, כך שעשו את הפנסיה שאנחנו קוראים לה פנסיה מקיפה או פנסיה צוברת.

אהוד שילוני: היום כבר אין פנסיית יסוד.

אהוד שילוני: המודלים של הפנסיה במדינת ישראל, להבדיל ממדינות אחרות בעולם, נעשו באמצעות מדיניות המסים והכל נעשה באמצעות סעיף 45 ותקנות המיסוי בעניין פנסיה.

אהוד שילוני: אמרו שאנחנו נאפשר למעביד להוציא כיום את חלק מרכיב ההוצאה שלו – דיברנו קודם על הוצאה – העתידית בגין פיצויי פיטורים בסדר גודל של 6 אחוזים.

אהוד שילוני: נבהיר שוב את החשבונות כי כולנו כאן מתבלבלים.

אהוד שילוני: צריכים לשלם חודש בשנה פיצויי פיטורים.

אהוד שילוני: זה אחד חלקי 12.

אהוד שילוני: ממאה אחוזים זה 8 ושליש.

אהוד שילוני: זאת אומרת, סך כל המשכורת הכללית של עובד בשנה, 8 ושליש, זה מה שמגיע לו לפיצויי פיטורים.

אהוד שילוני: 8 ושליש זה מאה אחוזים, אמרו שמתוך ה-8 ושליש ניקח 6 אחוזים, נכניס אותם לקרן הפנסיה, וזה היה בשנות ה-70 ולא בשנת 1999, וכך יצרו את המודל של פנסיה מקיפה.

יניב חלוטה: ה-2 ושליש זה פיצויים.

אהוד שילוני: לגבי ה-2 ושליש אומרים שזה מה שיישאר לעובד לכיסוי התקופה הזאת שבין עזיבת מקום עבודה ומציאת מקום עבודה חדש.

אהוד שילוני: גם ה-2 ושליש האלה למשל אצל כל המורים, כל ה-2 ושליש הלכו לקרן הפנסיה ולמורים מפרישים 8 ושליש.

אהוד שילוני: יש עוד קבוצות אוכלוסייה כאלה שזה מסודר לגביהן.

אהוד שילוני: זה לא היה ב-1999 אלא זה היה בשנות ה-70.

אהוד שילוני: אגב, לדעתי זה היה ב-2000 ולא ב-1999.

אהוד שילוני: המדינה נאבקה, האוצר נאבק, ואנחנו יודעים מאיזה סיבות, לבטל את רוע הגזרה מבחינתו של פנסיה תקציבית כי פנסיה תקציבית כשמה כן היא.

אהוד שילוני: זה מעמיס על הרשויות הציבוריות בתקציב השוטף שלהן מעכשיו ועד עולם את תשלום הפנסיה על חשבון הקופה.

אהוד שילוני: הם אמרו, לא, אתם, כדי שהתקציב השנתי שלכם ישקף הוצאה ריאלית, אתם צריכים כל הזמן להוציא את הכספים כרגע וההסתדרות הסכימה לכך בשנת 2000 והסכימה שאין יותר פנסיה תקציבית.

אהוד שילוני: אין שום קשר בין זה לנושא עליו אנחנו מדברים כרגע בכל הכבוד.

אהוד שילוני: אין שום קשר ואין שום קשר בין מה שאמר חברי מימין להבדל הזה בין 5 אחוזים או 6 אחוזים.

אהוד שילוני: הדבר היחידי שנכון הוא שבמקומות בהם הייתה הפרשה לפנסיה צוברת, היא נעשתה במסגרת סעיף 14 לחוק פיצויי פיטורים.

אהוד שילוני: סעיף 14 לחוק פיצויי פיטורים אומר שאם מעביד רוצה שההפרשה לפנסיה תהיה מוכרת לפי חוק פיצויי פיטורים, הוא חייב להסכים לתנאים של סעיף 14 והתנאים של סעיף 14 אומרים דבר פשוט, שהכסף שמופרש לקרן הפנסיה שייך לעובד.

אהוד שילוני: גם אם הוא מתפטר, המעביד לא יכול לבקש את הכסף הזה אם הוא חתום על סעיף 14, אם זה הסכם קיבוצי למשל.

אהוד שילוני: במרכז השלטון המקומי משלמים היום הרבה פעמים גם יותר מ-100 אחוזים ואנחנו יודעים את זה וזה במסגרת ההסכמות של האוצר.

אהוד שילוני: מה שקורה כיום הוא שבעצם סעיף 14 יצר מצב שכל מי שיש לו פנסיה, אבל רק מי שיש לו פנסיה, 6 אחוזים מובטחים לו אבל היתר לא מובטח לו.

אהוד שילוני: החוק הזה מסדיר את זה, את ההפרש של ה-2 ושליש ובצדק כי אני חושב שמה שאמרה כאן חברתי מצד שמאל הוא נכון.

אהוד שילוני: מי שמכיר את הפרקטיקה יודע שדווקא במקומות העבודה הלא מוסדרים, דווקא במקומות העבודה שרוצים לטרטר עובדים, מה שעושים זה שנלחמים על הוא יתפטר או הוא לא יתפטר, שלחו מכתב או לא שלחו מכתב וכולי.

אהוד שילוני: החוק הזה ייתר את המאבק הזה.

רן כהן: אבל למה שזה לא יהיה בחוק?

רן כהן: למה אתה מתנגד שיעשו את זה בחוק?

רן כהן: תהיה נורמה.

יניב חלוטה: יש הסכם קיבוצי שפותר את העניין הזה.

יניב חלוטה: הוא אומר שפיצויי הפיטורים יהיו לעובד גם אם העובד יתפטר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר שחבר הכנסת חיים אורון הציג את הדברים נכון.

סופה לנדבר: אני חושבת שמיותר להוסיף שאם המצב היה כל כך טוב, אז למה הוא במצב כל כך רע.

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו מדברים היום על עובדים ולא על עבדים וזה עושה את ההבדל.

סופה לנדבר: אדם שעובד צריך לקבל את אותן זכויות אם מפטרים אותו ואם הוא מתפטר לבדו.

סופה לנדבר: אני אישית מתייחסת לעובד כעובד כי לכל אדם יש זכויות.

סופה לנדבר: אגב, היום דיברנו על פנסיה תקציבית ועל פנסיה צוברת, אבל הרי כאשר אנחנו התחלנו לחוקק את החקיקה על פנסיית חובה, איפה הייתה ההסתדרות ואיפה היו כולם?

סופה לנדבר: אם לא היה מגיע לחץ מהבית הזה, מדינת ישראל כולה הייתה שוכחת כמו שהיא שכחה בזמן שהעבירו את הפנסיה התקציבית לפנסיה צוברת.

סופה לנדבר: הרבה אנשים שיוצאים לפנסיה יוצאים עניים וזה אחרי שהם עבדו כל חייהם והיו עבדים במקום העבודה שלהם ויצאו רק עם ביטוח לאומי שאתו אי אפשר להגיע לחיים נורמלים.

סופה לנדבר: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש לה זכויות ולפחות אנחנו כחברי ועדת העבודה והרווחה צריכים לדאוג לזכויות האלה.

סופה לנדבר: לכן אני מבקשת אדוני היושב-ראש להצביע על החוקים שלנו ולהעביר אותם לקריאה ראשונה ולהכין אותם לקריאה ראשונה.

סופה לנדבר: היום כאשר בעלים של מפעלים או משרדים מפטרים עובדים, הם נותנים להם פיצוי וגם מקרים כאלה אנחנו מכירים, אבל כאשר הם מתייחסים לעובד כאילו הוא עבד שלהם, המצב לא כל כך טוב ולא כל כך סימפטי.

סופה לנדבר: אני חושבת שלכל עובד יש זכות לעבור ממקום עבודה אחד למקום עבודה שני ולא להיות קשור אם הוא רוצה לעזוב את מקום העבודה ולבנות את הקריירה שלו במקום אחר.

סופה לנדבר: קיבלתי טלפונים רבים, שקיבלתי אי-מיילים רבים ואני אומרת שאם המצב היא כל כך ורוד כמו שמתארים לנו אותו כאן, אנחנו לא היינו צריכים להיות חברי כנסת ולשבת כאן ולעסוק בחקיקה.

סופה לנדבר: אני חושבת שחובתנו לתמוך באנשים האלה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהיום עובד, אם טוב לו במקום העבודה והוא לא רוצה להתקדם בחיים, הוא לא יקום ויעזוב את מקום העבודה שלו.

סופה לנדבר: אני חושבת שהחקיקה הזאת ראויה והיא חקיקה שתיתן הגנה לאותם אנשים עליהם אנחנו מדברים.

סופה לנדבר: אנחנו נגיע להסכם בינינו, גם חבר הכנסת אורון וגם אני, ואנחנו נהיה גמישים.

יצחק גלנטי: האם ניתן לקבוע שה-5 אחוזים יהיו לפנסיה ואילו 3 ושליש יינתנו לעובד?

סופה לנדבר: מה קורה היום כאשר מפטרים את העובד?

יצחק גלנטי: מגיעים לו פיצויים חודש בשנה.

סופה לנדבר: מה ההבדל בין אדם שמתפטר לבין אדם שמפוטר?

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני דווקא מקבל את מה שנאמר כאן על ידי כולם שלא הוועדה צריכה ליצור את הדיכוטומיה הזאת שהיא אומרת אתה חייב לקחת את ה-3 ושליש או את ה-2 ושליש, וזה חלק מהוויכוח, אם זה 3 ושליש או אם זה 2 ושליש.

יצחק גלנטי: נכון.

חיים אורון: אם אתה שואל אותי מה אני אציע למי שיבוא להתייעץ אתי, אני אומר לו שאם הוא יכול שלא לקחת, שישאיר את זה לפנסיה.

יצחק גלנטי: זאת אומרת, את האופציה הזאת להשאיר לבחירתו של המתפטר.

חיים אורון: כן.

מאירה בסוק: מה אתה עושה עד עשר שנים?

מאירה בסוק: את קופות הפנסיה אתה יכול לקחת רק בתום עשר שנים.

חיים אורון: על פי הצעת החוק שלי בכלל אפשר לצבור את זה מהיום הראשון.

חיים אורון: אני פחות או יותר יודע באיזה מגרש אני משחק עכשיו.

חיים אורון: אני עוד לא בוויכוח על העשר שנים.

חיים אורון: יש עמדת ממשלה להעיף את הכל, ואני צריך רוב בשביל זה בכנסת.

חיים אורון: לכן אני עוד לא בוויכוח אם זה שלוש שנים ואיך נסדר בעשר השנים, אבל יש פתרונות.

חיים אורון: ברגע שנקבל את ההחלטה היום שכן, אנחנו רוצים להשוות, אחר כך נבקש משלושה יועצים משפטיים לנסות להציע לנו הצעה איך מחילים את העיקרון השוויוני הזה לתוך המערכות הקיימות מבלי מראש לומר שה-2 ושליש או ה-3 ושליש הם איזה דבר נפרד שתיקח אותם ברגע הראשון.

חיים אורון: אני לא רוצה לומר את זה.

חיים אורון: אני לא רוצה למנוע את זה אבל אם שואלים אותי מבחינה נורמטיבית, אני מקבל את הגישה שההסתדרות הולכת בה והיא שתצבור כמה שיותר לצורכי פנסיה, אבל כמה שיותר זה קל להגיד כי לפעמים יש אדם שעוזב מקום עבודה, הוא גם בתוך זה עוזב עיר והוא נקלע לצרכים שאני לא רוצה בחוק לנעול אותו מכל הכיוונים.

חיים אורון: על ה-5 אחוזים אין מחלוקת, הוא לא יכול להוציא אותם בשום פנים ואופן.

סופה לנדבר: יש אדם עבור כסף הוא מוכר כליה או חלק של גוף.

חיים אורון: אני טיפה יותר זהיר מהקביעה לשים קו מאוד דיכוטומי בין שני החלקים.

קריאה: גם אין צורך.

חיים אורון: אין גם צורך.

חיים אורון: את אומרת שהתקנות הקיימות לא נותנות לממש את הזכות הזאת אלא בתום עשר שנים.

חיים אורון: היא הנותנת.

חיים אורון: היא נותנת את הזכות הזאת למימוש למי שמפטרים אותו?

מאירה בסוק: מי שמתפטר, המעביד לא נותן לו את החלק שלו.

מנחם לפידור: בזמנו בקרנות הפנסיה, בקרנות הוותיקות עד שנת 1995, אם היה לך פחות מעשר שנים, לא היית יכול לקבל פנסיה אלא היית יכול לקבל חד-פעמי.

חיים אורון: אני פיטרתי 3,000 אנשים בהסתדרות, כך שתאמין לי שאני יודע מה אני אומר.

חיים אורון: יכול להיות שזה ההשתנה.

מנחם לפידור: בקרנות החדשות, בעיקרון אתה צובר מהיום הראשון.

מנחם לפידור: הצבירה היא צבירה כספית כאשר מחלקים אותה בסוף לאיזשהו מפתח שהוא נותן את הפנסיה.

חיים אורון: האלה שמעלה עורכת-הדין בסוק היא כרגע לא קיימת.

מנחם לפידור: לא קיימת.

מנחם לפידור: האחרונים שנכנסו, נכנסו ב-1995.

אהוד שילוני: אם עובד רוצה למשוך את הכסף שלו או לא, צריכים ללכת על העיקרון.

אהוד שילוני: האמת היא שהיום עובדים יותר ויותר מודעים לעניין הפנסיוני וזאת בעקבות השינויים בפנסיה.

אהוד שילוני: אני נתקל פחות ופחות בעובדים שרוצים למשוך את הכסף הזה.

אהוד שילוני: לא צריך להסביר להם אלא הם מבינים שאם הם מושכים את זה, אחר כך אין להם שום דבר.

חיים אורון: אני רוצה לומר עוד דבר ויכול להיות שאני מקלקל לי.

חיים אורון: אני אומר את זה על פי כתובתה של הממשלה שיושבת לימיני.

חיים אורון: אני מבין ורגיש לעובדה שההסכם שנחתם בימים האלה והוא הורחב אתמול הוא יוצר - מה שהרב רביץ שאל קודם – עומס מסוים בעלות העבודה ואני מדבר בעברית הכי פשוטה.

חיים אורון: אני לא מקשיב לטיעון הזה.

חיים אורון: השאלה שאני שואל והיא השאלה שעומדת בפנינו - וזאת השאלה ידידי הרב רביץ – היא האם אנחנו רוצים לפתור את העניין על איזשהו ציר של זמן, או שאנחנו אומרים שאת זה אנחנו משאירים לעידן הבא.

חיים אורון: אם אנחנו רוצים לפתור על זה על ציר של זמן, אני שותף כי אני חושב שיש רגע של רצון דווקא בגלל ההסכם להסדיר את הנושא הזה.

חיים אורון: ההסכם עד 2013 הולך בטקטים והוא לא הולך במכה אחת.

חיים אורון: בישיבה במשרד התעשייה אני הצעתי שנתחיל בזה והטקטים יוארכו אבל לא על החלק הזה אלא על החלק האחר, אם אתה מבין אותי.

חיים אורון: גם על זה אני מוכן שנשב כי אני מבין שמדובר כאן במשמעות.

חיים אורון: אבל בואו נפתור מכשלה שאתם שומעים כאן עליה.

חיים אורון: אומרים כאן מקומות עבודה קטנים, אבל אני לא רוצה לומר אם זה 500 עובדים או 700 עובדים.

חיים אורון: אגב, מקום עבודה קטן כזה יכול להיות משרד מהנדסים או משרד ארכיטקטים.

חיים אורון: לא מדובר רק בעובדי ניקיון למרות שגם לזכויות עובדי ניקיון כמובן צריך לדאוג.

חיים אורון: אני לפחות קיבלתי מכתבים מאנשים שעובדים במשרדים פרטיים שלא מפרישים להם כלום.

בטי מצר-לוי: אני חייבת לציין שגם במקומות שכן מפרישים ויש ודאות שהיה אירוע של פיטורים, הזמן בין הפיטורים לבין הזמן שאותו מעביד נותן את הכספים לשחרור הקופות, יכולים לעבור בקלות שלושה-ארבעה חודשים וגם כאן יש מלחמות וטרטור שאי אפשר לתאר לעובדים עבורם ה-10,000 שקלים פיצויי פיטורים זה משהו שהוא כמו אוויר לנשימה.

יצחק גלנטי: אני מבקש מנציג משרד התעשייה, מר יצחקי, להתייחס לנושא.

יצחק גלנטי: תאמר לנו גם האם יש סיכוי להידברות בנושא הזה על פי הצעתו של חבר הכנסת אורון.

שלמה יצחקי: אני רוצה להקדים ולומר שהיה לי הכבוד להיות שותף מלא בהכנה של ההסדר שנקרא אישור כללי לפי סעיף 14 ושם אנחנו נתנו איזשהו תמריץ גם לעובד, תמריץ שלילי, שלא ישבור את הקופה שלו ושלא ייקח את כספי הפיצויים אלא שישאיר לו את ההסדר הפנסיוני.

שלמה יצחקי: אני חושב שהתפיסה צריכה להיות לאו דווקא פיצויי הפיטורים, לאו דווקא אם אני עוזב את מקום העבודה ואז שיהיו לי קצת סכומים בכיס, אלא לחשוב על יום המחר, על מקרה בו אדם מגיע לאירוע מזכה או חלילה בנושא של שאירים או אם הוא פורש בגיל פרישה.

יצחק גלנטי: חברת הכנסת סופה לנדבר ציינה בין היתר שיש מקרים בהם אדם זקוק כל כך לכסף ולכן הוא תורם איבר מאיבריו.

שלמה יצחקי: כן, אבל אני לא חושב שחוק פיצויי הפיטורים צריך לדאוג לעניין הזה של איש שתורם תרומת איברים בחייו.

שלמה יצחקי: אני חושב שהתפיסה שלנו כאנשי יחסי עבודה צריכה להיות שהולכים להסדרים פנסיוניים, בעצם לתת לאדם שיחיה בכבוד לעת זקנה בגין פרישה.

שלמה יצחקי: זה מה שחשוב.

שלמה יצחקי: יש לי אהדה רבה להצעות האלה, באופן אישי יש לי אהדה רבה ואני הייתי אפילו מוכן להן, אבל זה עבר בוועדת שרים לחקיקה, ההצעות האלה עברו ועדת שרים לחקיקה, בכוונה שהן יהיו מתואמות עם הממשלה.

שלמה יצחקי: הממשלה ישבה יחד עם חבר הכנסת אורון וניסתה לתאם את הסוגיה הזאת ואנחנו אמרנו שנעכב את הדיון שלנו כדי לראות כיצד ישתכלל הנושא הזה של ההסכם הקיבוצי הכללי לפנסיה חובה.

שלמה יצחקי: ואכן, נחתם הסכם קיבוצי, יש לו מענה, אם כי לא מענה במלואו של 8 ושליש אחוז מהפיצויים אבל יש לו מענה בנושא הפיצויים.

שלמה יצחקי: אני חוזר כרגע מוועדת שרים לעניינים פנסיוניים בראשות השר הרצוג והשתתפו בה גם שר התעשייה וגם יושבי-ראש הארגונים, עופר עיני ושרגא ברוש, ושם גם נציגי ארגונים אחרים אמרו שההסכם הזה עוד ישתכלל וגם אחוזי ההפרשות יגדלו.

שלמה יצחקי: זה לא רק שזה ייעצר אלא אני מאמין שזה לא ייעצר ב-15 אחוזים.

שלמה יצחקי: זאת אומרת, יינתן מענה מלא לנושא הפיצויים אבל במסגרת של הסדר פנסיוני.

שלמה יצחקי: לנו במשרד התעשייה יש תפיסה כאנשי יחסי עבודה לא לכפות את הנורמות מלמעלה אלא לאפשר לצדדים לקבוע את הנורמות בעצמם ואכן הצדדים באומץ ובמנהיגות לקחו על עצמם וקבעו את ההסכם הזה שאני חושב שהוא הסכם היסטורי.

שלמה יצחקי: אנחנו לא רוצים לשים איזושהי רגל בעניין הזה.

שלמה יצחקי: נכון, זה מצב רצוי ויש לנו מצב מצוי אבל בגימטרייה ההפרש ביניהם הוא כסף והמעסיקים לקחו על עצמם משהו ואני חושב שאנחנו צריכים להשאיר את הדברים על כנם כרגע ולבחון כיצד הדברים יתפתחו.

שלמה יצחקי: בעיקרון התפיסה היא שאדם, בגלל שהוא צריך למכור חלילה איברים, יוציא את כספי הפיצויים שלו.

שלמה יצחקי: אם נניח יהיה הסדר פנסיוני חובה מלא, גם אז הוא לא יוכל כי אז הוא ישבור לו את תוכנית הפנסיה שלו ולא יהיה לו לעת זקנה, לא יהיה לו לעת קצבה, ולכן חשוב להשאיר את הדברים על כנם וכרגע הממשלה לא תתמוך בהצעות האלה.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

יצחק גלנטי: אני מבקש להגיע לכלל סיכום הדברים הזמני בישיבה הזאת.

יצחק גלנטי: הייתי אומר שהוועדה תמשיך להכין את הצעות החוק שיעניקו למי שמתפטר זכויות לפיצויי פיטורים בהמשך להסכם הקיבוצי, אם יורחב.

יצחק גלנטי: לגבי תנאי הזכאות, היקפה ומועדיה, הוועדה תמשיך לדון בדיוניה להכנה לקריאה ראשונה.

יצחק גלנטי: תודה רבה.

יצחק גלנטי: הישיבה נעולה.