ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 296, 2007-11-05 09:00

יצחק גלנטי: חזון אחרית הימים.

זהבה גלאון: בדיוק.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, ההצעה הזאת היא בעצם נולדה כתוצאה ממצוקה של נכים שנפגעו בעת שירותם הצבאי, נפגעו בנפשם, מה שנהוג לקרוא הלומי קרב.

זהבה גלאון: ובגלל בירוקרטיה ובגלל פרוצדורה בעצם הרימו ידיים מלהגיש תביעה למשרד הבטחון, אני מתנסחת בעדינות, והלכו לביטוח הלאומי וביקשו הכרה בנכות שלהם בביטוח הלאומי, וההצעה הזו בעצם אומרת שמערכת הבטחון בעצם מאפשרת לאותם נכים לחזור ולבקש נכות ממשרד הבטחון במהלך תקופה של עד שלוש שנים מיום הגשת הבקשה מהביטוח הלאומי.

זהבה גלאון: בעיניי זה תיקון מאוד משמעותי שגם מערכת הבטחון אומרת שאנחנו הולכים כאן למהלך שהוא מהלך בעצם רטרואקטיבי, זאת אומרת אנחנו הולכים כאן לפעולה שמאפשרת לנכים האלה לחזור ולדרוש את הזכויות שלהם באופן רטרואקטיבי, ובעצם דבר חשוב נוסף זה שהנכה יוכל לבחור בין הזכויות שמגיעות לו, הוא יוכל לבחור האם הוא רוצה להישאר בביטוח הלאומי או האם הוא רוצה לשוב למערכת הבטחון תוך ששים יום מהיום שבו נקבעה הנכות היציבה שלו.

זהבה גלאון: או לפי המאוחר ביניהם.

זהבה גלאון: זאת אומרת הנכה יוכל לבחור.

זהבה גלאון: בעיניי זה הישג מאוד גדול.

זהבה גלאון: אני מנסה לזכור, אני מסתכלת בניירות שלי לראות אם נותרו דברים פתוחים, אני לא חושבת, אני חושבת שבפעם הקודמת די הגענו להבנות ודיסקסנו את זה.

נחום פרנקל: הסיכום כפי שסוכם, הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה היתה מוסכמת.

יצחק גלנטי: חברת הכנסת גלאון, מה היתה הסיבה לעיכובים שחלו עד היום, אם כולם מסכימים אז מדוע זה התעכב עד היום?

זהבה גלאון: אדוני, הלומי הקרב עתרו לפני כמה חודשים לבג"צ ואז הנשיאה בייניש קבעה, או אמרה, אני לא רוצה לצטט, אבל רוח הדברים של הנשיאה בייניש היתה שהחוק במתכונתו עושה עוול בעצם לאותם נכים.

זהבה גלאון: והיא בעצם זרקה את הכפפה למחוקק והיא אמרה המחוקק צריך לתת מענה למצוקה שנוצרה לגבי אותם נכים, לקח זמן אדוני להגיע להבנות בין הביטוח לאומי לאוצר למערכת הבטחון.

זהבה גלאון: זה לקח זמן, זה לקח חודשים שישבו ותיאמו.

זהבה גלאון: ואני שמחה שבסופו של דבר הצליחו להגיע להבנות.

זהבה גלאון: יש כאן בעצם, אדוני היושב ראש, שתי נקודות חשובות.

זהבה גלאון: האחת היא הנקודה הפרקטית.

זהבה גלאון: זאת אומרת שאנשים באמת יוכלו לקבל את הזכויות שלהם ואת התגמולים שלהם עכשיו גם ממערכת הבטחון.

זהבה גלאון: אני חושבת שיש כאן גם מסר דקלרטיבי חשוב, שזה בעיניי מאוד משמעותי.

זהבה גלאון: לוקח המון פעמים המון זמן להוכיח קשר ישיר, אנשים שנפגעו בנפשם, אדוני היושב ראש, אני בשנים האחרונות עוסקת הרבה בנושא של הלומי הקרב, ואחת הבעיות של הלומי הקרב היא שלוקח זמן להוכיח קשר בין הפגיעה הנפשית לבין העובדה שאנשים יצאו לקרב או השתתפו במלחמה או היו באיזו שהיא פעולה.

זהבה גלאון: והרבה מאוד פעמים אנשים מרימים ידיים, הם זקוקים למענה מיידי, כי אנשים מחוסרי פרנסה, ואז הם הולכים לביטוח הלאומי.

זהבה גלאון: לפני כמה שנים העברתי הצעת חוק שבעצם מכירה כהלומי הקרב כאנשים שנפגעו, שסובלים מתסמונת פוסט-טראומטית ולא הוגדרו כחולי נפש כמו שקודם נהגו להתייחס אליהם, ואני חושבת שיש כאן מסר דקלרטיבי חשוב שהמדינה אומרת, או מערכת הבטחון אומרת, יש כאן אנשים שיצאו בשמנו, מטעמנו, אל הקרב, חזרו נכים, פגועים בנפשם, ומערכת הבטחון מכירה בהם.

זהבה גלאון: זאת אומרת זה מעבר לעניין המיידי של קבלת הזכויות, שכמובן אני חושבת שזה הדבר הכי חשוב להם.

זהבה גלאון: יש כאן גם מסר מערכתי בעיניי, ואני אומרת את זה בעיקר עכשיו, גם לאור מלחמת לבנון השנייה, שאנחנו כבר יודעים עכשיו על נזקים של פוסט-טראומה שנגרמו לאנשים שהשתתפו במלחמה, אנשים ירצו אחר כך לקבל הכרה בזכויות שלהם.

זהבה גלאון: אז המענה המיידי והראשון זה הביטוח הלאומי, שהנגישות אליו הרבה יותר קלה, וההתייחסות היא הרבה יותר מהירה.

זהבה גלאון: אבל אנשים נפגעים בזכויות שלהם.

זהבה גלאון: והעובדה שעכשיו הם יוכלו לחזור למערכת הבטחון יש לה בעיניי גם מסר של אחריות חברתית, של מה המדינה מכירה או למי המדינה אחראית, לאלה שהיא שלחה אותם.

זהבה גלאון: זה בגדול, זה המסר.

נחום פרנקל: אני לא רוצה להשבית את השמחה של החגיגה של התיקון הזה, כי גם אנחנו שותפים לחגיגה הזו.

נחום פרנקל: אני רוצה לומר לגברת גלאון, אין לנו שום בעיה בהוכחת קשר סיבתי להלם קרב, דווקא עכשיו למעלה ממאתיים איש ממלחמת לבנון הוכרו תוך זמן קצר מאוד.

נחום פרנקל: הבעיה היא אחרת לגמרי, ואת לדעתי מכירה אותה עוד מהסיבוב הקודם של הצעת החוק, הבעיה היא לא עם ההלם קרב, הבעיה היא עם בעיות נפשיות אחרות שאנשים מנסים להכניס אותן לתוך מסלול של הלם קרב.

נחום פרנקל: ופה יש בעיה.

רן כהן: ברשותך, נדמה לי שיש עוד בעיה וחברת הכנסת גלאון טיפלה בזה גם בעבר, וזה של גילוי מאוחר שהוא בעיה מאוד קשה, כי עד שאדם וסביבתו מכירים בכך שבעצם מדובר בהלם קרב לוקח זמן רב.

נחום פרנקל: חבר הכנסת כהן, אתה ודאי יודע שהכל עניין של הוכחה.

נחום פרנקל: כלומר אם בא אדם, על שולחני היום מונחים תיקים ממלחמת ששת הימים, שאנשים באים ואומרים אני סובל מהלם קרב.

נחום פרנקל: הרי מישהו צריך לבדוק את זה, הרי זה צריך להיבדק.

נחום פרנקל: אתה בא ואתה בודק היום מקרה שאירע לפני ארבעים שנה, אתה צריך עדים, אתה צריך איזו שהיא הוכחה כדי לקבל החלטה.

נחום פרנקל: אז זה לוקח זמן, זה בפירוש לוקח זמן.

נחום פרנקל: אבל אני מביא את הדוגמא, ציינה חברת הכנסת גלאון את העניין של מלחמת לבנון, אז אין בעיה.

יצחק גלנטי: בסך הכל נראה שיש הסכמה, אין פה שום הסתייגות על הסעיפים, אבל בכל זאת הייתי מבקש, אם מישהו עדיין מהציבור שנמצא פה או מחברי הכנסת מעוניין להתייחס להצעת החוק הזאת.

רן כהן: אדוני היושב ראש, אני באמת חושב שצריך לברך את חברת הכנסת גלאון, לא רק בגלל שהיא נשיאתי ושאני מאוד מעריך את עבודתה אלא בגלל שפה מדובר באמת בהצעת חוק שהיא מאוד מאוד משמעותית לגבי אנשים שנמצאים במצוקה הכי גדולה בגיל היותם במלחמה.

רן כהן: אני יכול באמת רק להעריך הערכה גדולה את משרד הבטחון ואת האוצר על כך שהם נענים ומבינים שכאן מדובר באמת באנשים שלא בגין אשמתם ולא בגין תאוותם, לא בגין האספירציות שלהם, בגין העובדה שהם נשלחו ללחימה וחזרו ממנה במידה רבה מאוד לפעמים שבורים ורצוצים.

רן כהן: אנחנו רגילים ברמה המאוד פרימיטיבית לראות רק אדם עם דם או עם קטיעת איבר בגוף כאדם שנפגע.

רן כהן: אבל בעצם אדם שנפגע בנפשו זה דבר שהולך איתו כל הזמן.

רן כהן: והעבודה שאנחנו פה עושים תיקון שבא לתת מענה לעניין הזה היא בעלת חשיבות אנושית חקיקתית וערכית, כפי שאמרה זהבה גלאון, מאוד מאוד חשובה.

רן כהן: לכן אני מאוד מברך על זה.

מרים בר ניר: פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש מודים בכל לב, משום שבין הפניות הרשמיות לביטוח לאומי, בין הפניות הראשונות שבאנו אליה במצוקה איך אפשר לפתור את הבעיה של אנשים שנפגעים בצבא, הם פונים ישר לביטוח הלאומי, כי הביטוח הלאומי זה לא רק אחוזים, זה גם שיקום.

מרים בר ניר: אני מוכרחה בהזדמנות זו להגיד כי בוועדה הזאת יגיע מתי שהוא זמנה של הרפורמה בבריאות הנפש, בשיקום לא לפגוע.

מרים בר ניר: כי זה באמת לא פחות חשוב מכל תרופה אחרת.

מרים בר ניר: זה הפך לנכי הנפש בצורה של שלוש מאות שישים מעלות.

מרים בר ניר: אנחנו מודים גם לוועדה הזאת וגם לחברת הכנסת גלאון שהעלתה את זה.

מרים בר ניר: סוף סוף המשפחות והנפגעים יוכלו לבוא לקצת הקלה.

מרים בר ניר: איך אמרת, זה כל הזמן נמשך, אבל אם יש איזו קרן אור גם זו לטובה.