הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 17, פרוטוקול מספר 45, 2007-11-06 13:00

נאדיה חילו: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

נאדיה חילו: על סדר היום העלייה המדאיגה בעבירות מין בילדים – דרכי טיפול ומניעה.

נאדיה חילו: בתחילה אני רוצה להודות לגברת אתי וייסבלאי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת שערכה את המסמך המקיף שמונח בפנינו, שמצביע על התופעה לא רק כמותית, אלא מבהיר את המסלולים השונים של דרכי הטיפול והחסרים בתחום הזה.

נאדיה חילו: בתחילת הדיון אני מבקשת לציין את המספרים.

נאדיה חילו: מדובר על פגיעות בילדים קטינים שהם קורבנות לעבירות מין.

נאדיה חילו: בשנת 2006 היו קרוב ל-2,000 עבירות מין שלא בתוך המשפחה ו-425 עבירות מין בתוך המשפחה, שזה לדעתי שיא חומרת התופעה – המסגרת המשפחתית שאמורה להיות על-פי כל הכללים המסגרת המגינה שמעניקה ביטחון לילדים, היא שפוגעת בילדים.

נאדיה חילו: בסך הכול במהלך שנת 2006 בוצעו 2,400 עבירות מין בקטינים.

נאדיה חילו: אין לנו עדיין את הנתונים מ-2007, אבל מסקירת הנתונים בשנים הקודמות ניתן לראות שאלפי ילדים נפגעים מדי שנה בשל אלימות מינית ואלפי ילדים זקוקים למערכים כאלה או אחרים, גם של טיפול וגם של מניעה במסגרות טיפוליות שונות.

נאדיה חילו: כאשר אני מדברת על ילדים נפגעי עבירות מין, אני חייבת לציין שלמערך הטיפולי הרחב שותפים מספר משרדים – משרד הרווחה, משרד הבריאות, מערך בריאות הנפש, מערכת החינוך, ובהמשך מערכת אכיפת החוק – המשטרה ובתי-המשפט, שלא מעורבים בטיפול אולם יש להם חלק בתוך המסלול הזה.

נאדיה חילו: בשנים האחרונות אנו רואים עלייה של 10% במספר הפניות למרכזי הסיוע, ועליה של 22% במספר הילדים שנחקרו בחשד לפגיעה מינית.

נאדיה חילו: אני רוצה להתעכב לרגע על חקירות ילדים בגילאים האלה.

נאדיה חילו: המערך שחוקר היום את הילדים נפגעי עבירות המין הוא מערך דיפרנציאלי של קציני מבחן שקשור למשרד הרווחה, מתוך ראִייה ברורה שבעצם זאת לא חקירה משטרתית רגילה, אלא מפגש שאמור להיות במובן מסוים גם טיפולי, שאמור מצד אחד לדלות את האינפורמציה מן הילדים שנמצאים בחירום, לאחר פגיעה קשה מאוד, ומצד שני לשמש גם כהתחלת טיפול בילדים.

נאדיה חילו: האיזון בין צד החקירה והצורך לדלות אינפורמציה, שאמורה לשמש תשתית רְאָיָתִית, ובין הצד הטיפולי וההגנתי על אותן נפשות רכות, פעמים רבות הוא איזון דק מאוד.

נאדיה חילו: בעבר שימשתי חוקרת ילדים ואפילו ריכזתי את הנושא הזה בעבודתי כקצינת מבחן במחוז תל-אביב.

נאדיה חילו: אני מכירה את ההתמודדות הקשה מאוד של קציני המבחן והעובדות הסוציאליות ופקידות הסעד, שצריכים להתמודד לעתים עם ילדים צעירים מאוד, לעתים בני 3-4 שנים, ולא רק לדלות מהם אינפורמציה אלא גם להופיע במקומם בבתי-משפט ולהעיד ולשמש להם לא רק פה אלא גם אוזן ולהעניק להם את כל הדברים הנוספים.

נאדיה חילו: במעמד זה אני רוצה לשבח את עבודתם הקשה של קציני המבחן בנושא הזה.

נאדיה חילו: ברור שבהמשך מעורבים גם עובדים סוציאליים ופקידי סעד – אני רואה כאן את חברתי פקידת הסעד הראשית, גברת חנה סלוצקי – וגם מערכות בריאות, מערכות טיפול ומערכות חינוך נוספות.

נאדיה חילו: אני חייבת לציין שהמודעות לעניין הזה עלתה בשנים האחרונות.

נאדיה חילו: החברה הרבה יותר רגישה לצרכים של ילדים ולאלימות נגד ילדים.

נאדיה חילו: בתקופה האחרונה אנו עדים לחשיפות כאלה או אחרות, אם של אלימות כללית ואם של אלימות מינית.

נאדיה חילו: יש גם מודעות רבה יותר לתלונות ומודעות רבה יותר להפעלת חוקים להגנת חסרי ישע, חוקים שבאים לתרום ולהגן על ילדים.

נאדיה חילו: אני מוכרחה להגיד שהחקיקה בעניין הזה טובה ומתקדמת.

נאדיה חילו: זה עדיין לא אומר שמיצינו את כל מה שאפשר בחקיקה.

נאדיה חילו: ברור שכל צעד שמרחיב את יריעת ההגנה על ילדים בהחלט חיובי ויתרום להגנה על הילדים ולטיפול בהם.

נאדיה חילו: כאשר מתגלה תופעה כזאת וילד נופל קורבן להתעללות מינית, נשאלת השאלה אילו מנגנונים החברה מעמידה כדי לטפל ולהתמודד עם התופעה, מצד אחד למנוע נזקים, ומצד שני לנסות להחזיר את הילד הרך למסלול חייו, ככל האפשר עם פחות צלקות, ויש צלקות בעניין הזה, והצלקות לעתים קרובות לצער כולנו נשארות זמן רב מאוד בנפשם של הילדים.

נאדיה חילו: אני מסתכלת על מבנה מערך החירום.

נאדיה חילו: אני יודעת שמשרד הבריאות ומשרד הרווחה מעניקים טיפול חירום לילדים.

נאדיה חילו: ידוע גם שקיימים היום רק שלושה מרכזים – "בני ציון" בחיפה, "וולפסון" בחולון, ו"בית לין" בירושלים – בהם מתבצע טיפול ראשוני בילד באופן מרוכז מאוד.

נאדיה חילו: אחרי ההתמודדות הראשונית יש ועדות אזוריות, שבהן משתתפים משרדי הממשלה הרלוונטיים שציינתי ועמותות אזרחיות.

נאדיה חילו: זה הזמן להתעכב על העבודה של העמותות, שבעיניי תמיד מבורכת מאוד, שבאה להתמודד עם תופעות אלימות ולהגן על ילדים.

נאדיה חילו: אני חוזרת ואומרת שעבודת העמותות איננה במקום האחריות הממשלתית, איינה במקום האחריות של השלטון המרכזי שאמור לתת במקרים כאלה מענים מלאים ושלמים.

נאדיה חילו: בעיניי העמותות הן כוח עזר נוסף ועושות עבודה טובה, אבל הן לא התחליף לעבודת משרדי הממשלה השונים ולא תחליף לחובה ולאחריות של המשרדים השונים שאמורים לתת מענה.

נאדיה חילו: ידוע לנו גם על ההמתנה הארוכה באזורי הפריפריה, המתנה של 3 חודשים ולפעמים אפילו של שנה.

חניתה צימרין: 8 חודשים.

נאדיה חילו: בין 3-12 חודשים.

נאדיה חילו: ההמתנה במקרים כאלה בגילאים כל-כך צעירים פעמים רבות קריטית.

נאדיה חילו: אם ילד נפגע בעבירת מין, ולא משנה אם בתוך המשפחה או בחברה, ולא מקבל התייחסות מיידית, וצריך להמתין 6 חודשים או שנה, אנחנו מפספסים את האופציה לטיפול ולשיקום, את האפשרות להחזיר את הילד הרך למסלול חיים יום-יומי רגיל, לצערי הרב.

נאדיה חילו: ידוע לנו שמשרד החינוך מעורב בפיתוח תוכניות להתמודדות עם התופעה הזאת.

נאדיה חילו: גם המוסד לביטוח לאומי מעורב, באמצעות קרן שלו בשותפות עם קרן סקט"א-רש"י, בתוכנית להענקת טיפול מתמשך לילדים נפגעי תקיפה מינית.

נאדיה חילו: ראוי לציין את מה שנעשה, אבל בהחלט להצביע על המחסור.

נאדיה חילו: צריך להצביע על המחסור ולקרוא באופן ברור וחד לתת את המענים הנדרשים בצורה מרוכזת מאוד, ולא רק דרך מסגרות טיפול של 10 מרכזי חירום שקיימים בארץ שאמורים לתת מענה לכמעט 2,000 ילדים.

נאדיה חילו: לא ידועים לי המספרים המדויקים של כוח-האדם המקצועי באותן מסגרות, אבל ברור על פניו שבמציאות הקיימת ובמשאבים הקיימים מרכזים ואנשי מקצוע לא נותנים תשובות מלאות לתופעה שהולכת ומתרחבת של פגיעה בקטינים.

נאדיה חילו: ייתכן שהיא לא מתרחבת, אבל יש מודעות רבה יותר להתלונן.

נאדיה חילו: מצד אחד כחברה אנחנו עובדים בצורה ברורה מאוד ושמים מוקד על הסברה ועל מניעה ומעלים את המודעות, וזה חשוב מאוד, אבל מצד שני נוצר פרדוקס כי לא נותנים מענה.

נאדיה חילו: המטרה לא רק להתלונן.

נאדיה חילו: התלונה חשובה, והחשודים שפגעו בילדים, אם בתוך המשפחה ואם מחוץ לה, צריך בהחלט למצות איתם את מסלול אכיפת החוק והענישה, אבל לדעתי המסלול השני, של טיפול בילדים הנפגעים שהם קורבנות לעבירות מין, הוא מסלול חשוב מאוד שצריך להתחיל להפעילו באופן מיידי, במערך משולב של כל הגורמים, כדי לנסות לשקם את הילדים הקטינים על-ידי מתן שירותים של טיפול והגנה.

נאדיה חילו: אני מסתפקת בדברי ההקדמה הללו.

נאדיה חילו: נשמע את הנציגים שנמצאים אתנו.

נאדיה חילו: אני מבקשת להתחיל עם נציגת משרד הרווחה, גברת חנה סלוצקי, פקידת סעד ארצית לחוק הנוער, בבקשה.

חנה סלוצקי: ציינת את השירות המרכזי שפיתחנו בעשר השנים האחרונות – מרכזי החירום.

חנה סלוצקי: בצדק אמרת שהמרכזים אינם מספיקים, אינם נותנים מענה לכל הצרכים.

חנה סלוצקי: אמנם פיתחנו מרכז חירום לילדים ערבים בצפון, לאוכלוסייה חרדית, ולגיל הרך, אבל עדיין יש אוכלוסייה בדואית בדרום, אוכלוסייה גדולה מאוד ומרובת בעיות, שאין לה היום שום מענה במרכזי החירום.

חנה סלוצקי: לעתים קרובות אנו נאלצים להעביר אותם מהדרום לעיבלין שבצפון.

חנה סלוצקי: לאחרונה ביקשנו אישור מיוחד להגדיל את מספר המקומות לילדים באותו מרכז חירום לאוכלוסייה בדואית מיוחדת מהדרום.

חנה סלוצקי: יש לנו מחסור עצום במקומות גם עבור האוכלוסייה החרדית, שם אנו נדרשים להפרדה בין בנים ובנות.

חנה סלוצקי: ברור שמרכז החירום שמכיל בו-בזמן 15 ילדים לא יכול לענות על כל הצרכים ועל המחסור.

חנה סלוצקי: יחד עם זה, בשנה האחרונה אנו משדרגים את יחידות הייעוץ והטיפול שלנו.

חנה סלוצקי: אלה יחידות אקסטרניות, שבו-בזמן יוכלו לקבל כ-40 משפחות לטיפול במרכזי חירום, כאשר לא מוציאים את הילדים מן הבית אלא מביאים את המשפחה לטיפול במרכז.

חנה סלוצקי: בנוסף לכך, אנו שותפים עם "אשלים" ועם המשרדים השונים בוועדות, ושותפים במיזם החדש של המוסד לביטוח לאומי וקרן סקט"א-רש"י לפיתוח מרכזי טיפול ברשויות המקומיות.

חנה סלוצקי: כל מה שאני יכולה לומר הוא טיפה בים.

חנה סלוצקי: אין היערכות והסתכלות מערכתית ארצית.

נאדיה חילו: כמה ילדים בסך הכול מקבלים מענה טיפולי בכל המערך הטיפולי של מרכזי החירום ואחרים?

חנה סלוצקי: לא ציינתי את כל הארגונים הנוספים שפועלים, כמו אל"י ומיט"ל ו"ענבל" וכולי, אבל הבעיה העיקרית שאין כסף.

חנה סלוצקי: ברשויות המקומיות כאשר כבר כן רוצים להפנות ילדים לטיפול אין תקציבים מיוחדים שהמשרדים נותנים, גם לא משרד הרווחה.

חנה סלוצקי: זה אחד הדברים שאנחנו מתכוונים היום לפתח, שכל ילד שמוכר ברשות מקומית כמי שנפגע מינית, בין בתוך המשפחה ובין מחוץ למשפחה, יוכל לקבל טיפול אפילו אם להוריו אין כסף.

חנה סלוצקי: המרכזים הפועלים היום מבקשים תשלום ראשוני כלשהו.

חנה סלוצקי: במרכז לין שהזכרת, שהוא מרכז לאבחון והגנה, כאשר ההתייחסות הראשונה לילד היא באספקטים טיפוליים ובהתייחסות טיפולית אנו רואים את ההבדל גם אחר-כך בכל הטיפול בטראומה ובפוסט-טראומה של הילדים.

נאדיה חילו: ובכל זאת, על-פי ההערכה שלך לכמה מתוך הצרכים של הילדים הנפגעים יש מענה טיפולי?

חנה סלוצקי: אולי 10% או 15% מקבלים היום מענה טיפולי שאנחנו יכולים לתת, מלבד טיפול באופן פרטי.

חנה סלוצקי: אני מדברת על ארגונים ועל מה שאני יודעת שהמדינה נותנת.

עדי ארד: רק 10% מן הילדים נפגעי תקיפה מינית מקבלים טיפול בשל מחסור בתקציב?

חנה סלוצקי: בשל מחסור בתקציב וגם מכיוון שעדיין לא פיתחנו מערכים טיפוליים מספיקים.

חנה סלוצקי: באשר להכשרת מטפלים – מדובר על טיפול בתחום שלא בהכרח כל אנשי המקצוע שעוסקים בטיפול הנפשי יכולים להתמודד אתו, אלא אם יעברו הכשרה.

חנה סלוצקי: גם הנושא הזה לדעתי צריך לקבל הרבה יותר תקציבים והרבה יותר התייחסות.

יעקב פולאקביץ: אני ראש שירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות.

יעקב פולאקביץ: אני רוצה לפתוח במחאה על המסמך שנמסר כאן, בשל טעות מהותית שנכתבה בו, שיוצרת מסך של הטעיה.

יעקב פולאקביץ: בעמוד 7 במסמך, באמצע הפסקה הראשונה נכתב "ילדים נפגעי תקיפה מינית לא יופנו לטיפול בשל הפגיעה המינית עצמה שכן פגיעה מינית בילדות מופיעה בהסכם תחת הסעיף 'קוד Z' שאינו נכלל בסל השירותים".

יעקב פולאקביץ: אני אומר חד-משמעית שנפגעי תקיפה מינית יקבלו טיפול במסגרת בריאות הנפש.

יעקב פולאקביץ: ההגדרה ב"קוד Z" של תקיפה מינית – אין משמעה שילד שנפגע מתקיפה מינית ויש לו בעיה המצריכה טיפול לא יקבל אותה.

יעקב פולאקביץ: אם הוא סובל מחרדה, סובל מדיכאון, סובל מפוסט-טראומה או מכל דבר אחר הוא יקבל טיפול.

יעקב פולאקביץ: זו הטעיה של הציבור.

יעקב פולאקביץ: הכללת פסקה כזאת היא שימוש לרעה של המתנגדים לתהליך רפורמה.

יעקב פולאקביץ: אני מתפלא שהיא הוכללה בכלל ואני לא יודע מי מסר את המידע.

נאדיה חילו: נבקש מגברת אתי וייסבלאי ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת, שכתבה וערכה את המסמך, להתייחס להערתך.

אתי וייסלבאי: אלה הדברים שהבנתי ממה שאמרתם לי, כלומר שבמסגרת הרפורמה ילדים נפגעי תקיפה מינית יקבלו עזרה במידה ויש להם בעיה כלשהי או סימפטום.

אתי וייסלבאי: אנסח את זה כשאלה.

אתי וייסלבאי: האם ילד שנפגע אבל כרגע עדיין אין לו בעיה או סימפטום יקבל טיפול?

יעקב פולאקביץ: כל ילד שיופנה למרפאה בכותרת שעבר תקיפה מינית או בכותרת שסובל מבעיה כלשהי, ייבדק.

יעקב פולאקביץ: בכל מקרה ברפורמה יש אפשרות לשלוש פגישות גם בלי אבחנה.

יעקב פולאקביץ: הוא ייבדק, ואם תהיה הצדקה להמשך טיפול ויימצא צורך מקצועי לטפל בילד הוא יקבל טיפול.

יעקב פולאקביץ: אבל אם אין צורך והילד לא רוצה לשתף פעולה וההורים לא רוצים לשתף פעולה, אי אפשר לכפות את הטיפול ואז הוא לא יקבל טיפול.

יעקב פולאקביץ: אי אפשר להכניס נעץ במקום שלא קיים, וכך נעשה על-ידי המתנגדים לרפורמה.

יעקב פולאקביץ: ברור לי לחלוטין מי הכניס את העניין הזה, גם אם זה נמסר לך לא על-ידי אנשי משרד הבריאות.

נאדיה חילו: ד"ר פולאקביץ, המערך שלכם היום מוכן וערוך לתת מענים טיפוליים מבחינת משאבים וכוח-אדם לכל הפונים וכל הנפגעים?

יעקב פולאקביץ: ילדים נפגעי תקיפה מינית נמצאים אצלנו, מבחינת החשיבות ומבחינת ההתעסקות, מאז ומתמיד, ועם מוקד גדול יותר בשנים האחרונות.

יעקב פולאקביץ: לפני 7 שנים נכנסתי לתפקיד במשרד הבריאות, אז כאחראי על תחום ילדים ונוער, והייתי בין היוזמים להקמת השתלמות למטפלים בתחום בריאות הנפש.

יעקב פולאקביץ: אל הפרויקט הזה הצטרפו "אשלים", משרד החינוך ומשרד הרווחה.

יעקב פולאקביץ: במשך 3 שנים הקמנו השתלמות למטפלים בתחום כדי שתהיה התמקצעות בטיפול בילדים נפגעי תקיפה מינית.

יעקב פולאקביץ: הילדים יכולים להיות מופנים לטיפול במרפאות לבריאות הנפש.

יעקב פולאקביץ: בפרויקט הזה ועדות אזוריות ממיינות ומחליטות היכן הילד יקבל טיפול.

יעקב פולאקביץ: בדרך כלל אל המרפאות מופנים מתוך הוועדות הילדים שמצבם קשה יותר, או שעברו תקיפה מתמשכת ולא אירוע חד-פעמי, כדי שיקבלו טיפול טוב.

יעקב פולאקביץ: המרפאות לבריאות הנפש נמצאות היום במצב קשה מאוד, בקריסה.

יעקב פולאקביץ: אני אומר את זה בבירור.

יעקב פולאקביץ: תור ההמתנה במרפאות, כפי שציינתי במסמך שהעברתי לכם, נע בין 3-12 חודשים.

יעקב פולאקביץ: בחיי ילד שנת המתנה היא אסון, קטסטרופה, אין ויכוח על כך, ואנחנו רואים את זה בחומרה.

יעקב פולאקביץ: נכתב בזמנו מכתב שמבקש לתת עדיפות בטיפול לילד שנפגע מינית ופונה למרפאה לבריאות הנפש, אבל זה נתון לשיקולו המקצועי של מנהל המרפאה שצריך לקבל את הילד.

יעקב פולאקביץ: כאשר עומד לפניו ילד דכאוני עם איום אובדני או ילד פסיכוטי או ילד שעבר תקיפה מינית – זה שיקול מקצועי את מי לקבל בעדיפות מיידית ראשונה, שנייה או שלישית.

יעקב פולאקביץ: אבל בדיקה ראשונית משתדלים לתת במענה מיידי.

יעקב פולאקביץ: היום אנו על סף רפורמה בבריאות הנפש.

יעקב פולאקביץ: האחריות הביטוחית תעבור לקופות-החולים, שאמורות להרחיב את השירותים הניתנים היום, להגדיל אותם פי שתיים וחצי.

יעקב פולאקביץ: היום מספר הילדים המטופלים במרפאות הציבוריות הוא 0.8% מכלל הילדים.

יעקב פולאקביץ: מדובר על גידול עד 2% בצריכת השירותים, משמע גידול פי שתיים וחצי.

יעקב פולאקביץ: בהנחה שגם הפריסה הארצית וגם מספר הטיפולים יהיו גדולים יותר, בהתאם לכך יטופלו גם ילדים שהם נפגעי עבירה.

יעקב פולאקביץ: אני קצת מופתע לקרוא במסמך הזה, שאני קורא בו כעת לראשונה, שיש כאן איזה חיבור בין משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי וקרן סקט"א-רש"י בפרויקט שמציע טיפול נפשי לילדים נפגעי תקיפה מינית.

יעקב פולאקביץ: ככל הידוע לי, אנשי הרווחה אינם אמונים לתת טיפול נפשי.

יעקב פולאקביץ: לפי דעתי הפרויקט הזה צריך להיות במשרד הבריאות, בהרחבת השירותים בתוך משרד הבריאות, כדי לתת לילדים האלה טיפול.

יעקב פולאקביץ: מוזר בעיני שמעבירים את הנושא לטיפול גורמים שאינם אנשי מקצוע.

יצחק קדמן: זה מה שחשוב, באיזה משרד זה נמצא?

יצחק קדמן: מה הבירוקרטיה הזאת?

יצחק קדמן: הרי אתם לא מסוגלים לתת מענה מינימלי.

יצחק קדמן: אתה מאחז עיניים.

יצחק קדמן: אתם לא נותנים שום טיפול.

יעקב פולאקביץ: בהמשך אנשים הרי יגיעו אלינו.

יצחק קדמן: שולחים ילדה להמתין 8 חודשים, ילדה שנפגעה מינית.

יעקב פולאקביץ: לא אמרתי דבר אחר.

יעקב פולאקביץ: זאת בדיוק הבעיה, שהתקציבים הולכים למקום הלא נכון.

יעקב פולאקביץ: מי יטפל שם?

יעקב פולאקביץ: מה הם יודעים לעשות שם?

יעקב פולאקביץ: על מה אתה מדבר?

נאדיה חילו: ד"ר פולאקביץ, הדברים שלך ברורים.

נאדיה חילו: זה לא אומר שכל הנוכחים והעוסקים בתחום צריכים לקבל אותם.

נאדיה חילו: נאפשר לכל אחד להגיד את דברו, גם אם אחרים לא מסכימים.

נאדיה חילו: אני מבקשת מאוד לתת לכל אחד להתבטא.

נאדיה חילו: אני מבינה את המעורבות ואת הכעס של ד"ר קדמן שעוסק בעניינים האלה מדי יום, כמו גם בעניינים נוספים.

נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע כעת את נציגת המוסד לביטוח לאומי.

נאדיה חילו: אני מבקשת שתעני גם על השאלה של ד"ר פולאקביץ.

נעמי רוכמן: אני מבקשת לענות לד"ר פולאקביץ.

נעמי רוכמן: הפרויקט של קרן סקט"א-רש"י ושל הביטוח הלאומי חבר לפרויקט של "אשלים", של הוועדות.

נעמי רוכמן: אנחנו רוצים לעבוד ביחד עם שלושת המשרדים שמיוצגים בוועדות – משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד החינוך.

נעמי רוכמן: כל המשרדים הללו ביחד נוגעים לנושא הזה, כל אחד מהזווית שלו, כאשר אנשי הרווחה עסוקים יותר בחלק של הדיווח וההגנה, ואנשי הבריאות והחינוך ביחד עוסקים בטיפול בילדים בתוך המשפחה או מחוץ למשפחה, כמובן ביחד עם יחידות הייעוץ הטיפוליות של מרכזי החירום.

יעקב פולאקביץ: שהם לא של משרד הבריאות.

חנה סלוצקי: יש גם בבתי-חולים.

חנה סלוצקי: יש הרבה מאוד מסגרות שמטפלות בילדים נפגעי תקיפה מינית.

נעמי רוכמן: יש מערכת של מרכזי הגנה שקשורה לבתי-חולים.

נעמי רוכמן: אנחנו מנסים לבנות כאן דבר שלא מפריד, אלא משתף.

יצחק קדמן: ויש ארגונים וולונטריים שנותנים טיפול.

נעמי רוכמן: אנחנו לא שוכחים אותם.

נעמי רוכמן: גם הארגונים הוולונטריים – אל"י, מיט"ל ו"ענבל" – שותפים לפרויקט הזה.

נעמי רוכמן: חשוב מאוד להגיד שהם השותפים שלנו בהפעלה של הפרויקט, בעיקר בצד המקצועי.

נאדיה חילו: אני מבקשת לשמוע את ד"ר חניתה צימרין, נשיאת אל"י – האגודה להגנת הילד.

חניתה צימרין: בשנים האחרונות עלתה מאוד המודעות לנושא, עלה העיסוק בו ועלתה רמת העשייה.

חניתה צימרין: אבל כאשר אני מסתכלת על המסמך הזה, כל אחד כנראה יסתכל על המסמך ויכעס מהזווית שלו.

חניתה צימרין: כאשר אני מסתכלת על המסמך הזה, יש בו שתי מגמות הפוכות.

חניתה צימרין: האחת, דיווח-חסר נוראי של המספרים.

חניתה צימרין: לא מדובר על 2,000 עבירות במשפחה.

חניתה צימרין: לקו החירום של אל"י בלבד, ואנחנו לא כל שירותי המדינה כפי שידוע לכם, הגיעו 6,500 משפחות בשנה שעברה.

חניתה צימרין: בשנת 2007 שעדיין לא הסתיימה יש לנו בטיפול ממושך, של שנה ומעלה, 464 ילדים, בטיפול של בדיקות ואבחונים לא ממושכים יש לנו 3,000 ילדים.

חניתה צימרין: אלה מספרים שונים מאוד מהמספרים שמוצגים במסמך הזה.

חניתה צימרין: ודבר שני, מאז שקראתי את המסמך לפני מספר דקות אני מנסה למצוא מילה שתחליף את המושג מצגת-שווא של שירותים, מפני שאני לא רוצה להישמע כל-כך שלילית.

חניתה צימרין: כאשר נאמר שיש 18 ועדות זה נשמע מכובד.

חניתה צימרין: חלק מן הוועדות לא העבירו ולו מקרה אחד השנה.

חניתה צימרין: אני שותפה לחלק מן הוועדות האלה.

חניתה צימרין: כאשר מדובר על 10 מקלטים, שאחד מהם מנוהל על-ידי אל"י, וזה באמת היהלום שבכתר, שנותן שירות לעילא ולעילא, כמה ילדים מטופלים מדי שנה במקלט, 35?

חנה סלוצקי: בממוצע 55 ילדים עוברים בשנה במקלט בטיפול האינטרני.

חניתה צימרין: זה אפס קצהו של מה שצריך.

חניתה צימרין: כלומר מצד אחד מוצגים כאן נתונים נמוכים מהמספרים המשוערים האמיתיים, ומצד שני יש הצגת שירותים שנראית טובה יותר על הנייר מאשר היא באמת.

חניתה צימרין: במסמך לא מדובר על תקופת ההמתנה, ואכן נשמעה כאן השתוממות גדולה.

חניתה צימרין: תקופת המתנה של שנה לילד, כפי שאמרת, זה לא קטסטרופה, אלא זה כאילו הרגו אותו.

חניתה צימרין: באל"י שומרים על העיקרון שאין תקופת המתנה של יותר מ-10 ימים, ואפילו אם אצטרך לעבוד ב-2 בלילה.

חניתה צימרין: אי אפשר לחכות 8-9 חודשים או שנה עם ילד שבמילא יש לו בעיה בפנייה.

חניתה צימרין: הגידול במספר הילדים נובע בחלקו מן המודעות הגדולה יותר, ומכך שיודעים איך לפנות, וגם מלחצים בחברה הישראלית שגורמים לעלייה בפגיעות – לחצים של ביטחון, לחצים של עוני ולחצים נוספים.

חניתה צימרין: לכך יש להוסיף את העולים החדשים שנמצאים במשבר בשל הבדלי התרבות ובשל קשיי הקליטה ובשל הצורה שאנחנו מציגים להם את השירותים, שלא תמיד נתפסת כידידותית, לכן יש הרבה מאוד פגיעה.

חניתה צימרין: מדובר גם על האוכלוסייה הערבית, שרק עכשיו התחלנו לגעת בה.

חניתה צימרין: במסמך הזה מדברים על 400 מקרים שנמצאים בטיפול.

חניתה צימרין: במשרד שפתחנו בנצרת בלבד יש לנו היום 75 ילדים בטיפול.

חניתה צימרין: אני תוהה, מאין המספרים הקטנטנים שמופיעים במסמך הזה?

חניתה צימרין: לכך יש להוסיף גם את האוכלוסייה החרדית, שם הבעיה הולכת וגדלה, ואין טיפול.

חניתה צימרין: יצרנו ציפיות.

חניתה צימרין: אנחנו אומרים: תדווחו, תתקשרו.

חניתה צימרין: אנחנו יוצרים ציפיות ואחר-כך שולחים אותם לחכות ברשימת המתנה.

חניתה צימרין: טיפול בילדים שעברו התעללות לא דומה לשום דבר אחר.

חניתה צימרין: אני תרפיסטית כבר למעלה מ-30 שנה ויודעת שזה לא דומה לשום דבר אחר.

חניתה צימרין: יש כאן אלמנט של פגיעה בתוך המשפחה, שמכניס דבר שונה לגמרי לטיפול.

חניתה צימרין: יש כאן אלמנט של ילדים פוגעים – בעיה חדשה שאנחנו נתקלים בה חדשות לבקרים.

חניתה צימרין: יש גם הבדל בין הפדופילים והאחרים – בעיתונות מכניסים את כולם לאותה קטגוריה, כאילו כל מי שפגע מינית הוא פדופיל, ולא כך הוא, וצריך להתייחס אליהם אחרת.

חניתה צימרין: יש את גיל הנפגע – כאשר מביאים גוזל בן שנתיים לטיפול צריך להתייחס לגילו.

חניתה צימרין: יש את הצורך לטפל בשני עברי המתרס.

חניתה צימרין: אני יודעת שאני מעוררת מחאה גדולה כאשר אני אומרת שצריך לטפל גם בפוגעים, אבל אי אפשר לטפל טיפול משפחתי ללא טיפול משולב.

חניתה צימרין: שמעתי רבים שחושבים שצריך להושיב את הפוגע בבית-הסוהר ולשכוח מן העניין.

נעמי רוכמן: כאן לא תגלי התנגדות לצורך לטפל בשני עברי המתרס.

נעמי רוכמן: כולנו תומכים בכך.

חנה סלוצקי: כולם מסכימים לזה.

חניתה צימרין: כאשר צריך לטפל באחד המרכיבים של המשפחה, שהוא הפוגע, וכל לבך נתון לילד ולא לפוגע, עליך להיות אדם עם ביטחון עצמי, עם יכולת מקצועית גבוהה ובשלות מקצועית גבוהה כאשר אתה עומד מול פונים שאין להם מחויבות אליך.

חניתה צימרין: זה לא כמו ייעוץ נישואין, שהזוג בא ורוצה את עזרתך.

חניתה צימרין: אנחנו מדברים עם אנשים שלא רוצים אותנו, אנשים שמכחישים שהיתה בעיה.

חניתה צימרין: מדברים על ילד שמסתגר כדי לא להסגיר את הוריו.

חניתה צימרין: אנחנו מדברים על התוצאות הפסיכולוגיות של הפגיעה שגורמות לטיפול להיות משהו אחר, כאשר יש חוסר אמון בסיסי, יש פטליזם של הילד, ועוד דברים נוספים רבים.

חניתה צימרין: יש גם השפעה על המטפל כאשר הוא עובד נגד כל מה שלמד, נגד מה ששתינו למדנו ביחד בבית-הספר לעבודה סוציאלית, כי הוא נוקט כאן בגישה שיפוטית ובגישה של "הערכים שלי טובים יותר מן הערכים שלך", ובלי סודיות מקצועיות.

חניתה צימרין: כל מה שלמדנו מתמוטט כאשר אנחנו עובדים מול הדברים האלה.

חניתה צימרין: ואנחנו צריכים לעבוד עם ריבוי של שירותים וריבוי של מקצועות.

חניתה צימרין: למה הבאתי את כל הדברים האלה?

חניתה צימרין: מפני שאני רוצה לדבר על הכשרה.

חניתה צימרין: אני סבורה שכאשר מישהו, ובכלל זה אנחנו, נותן קורס של 8 פגישות אי אפשר לקרוא אחר-כך לבוגר הקורס מומחה לנושא התעללות.

חניתה צימרין: אדם בתחנה לבריאות הנפש שראה במשך השנה שני מקרים של התעללות בילדים בין מגוון המקרים האחרים, אני סבורה שאי אפשר לקרוא לו מומחה לנושא הזה.

חניתה צימרין: אני מבקשת שתנתן יותר הכשרה.

חניתה צימרין: אני מבקשת שיינתן רישוי.

חניתה צימרין: כפי שאדם לא יכול להכריז על עצמו כמומחה לטיפול בנישואים מבלי שיש לו תעודה, לא ייתכן שכל מי שגמר לימודיו בבית-ספר לעבודה סוציאלית או במחלקה לפסיכולוגיה או התמחה בפסיכיאטריה, כעבור שלושה ימים ייתקל במקרה אחד או שניים ויכריז על עצמו כמטפל בתחום ההתעללות.

חניתה צימרין: אנחנו עלולים לגרום נזק נוראי בעקבות זה.

חנה סלוצקי: ומלבד זה המטפלים גורמים גם נזק לעצמם.

חניתה צימרין: קורה שמטפלים שגורמים נזק לעצמם, שרואים מקרה כזה מוקדם מדי, שמתמוטטים, שנשחקים, אבל כרגע אני מייצגת את המטופלים ולא את העובדים.

חניתה צימרין: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לביטוי אחד שלך, שנאמר מתוך הערכה, אבל אני רוצה להיתפס בו, שהעמותות חשובות והן כוח עזר ליד המדינה.

חניתה צימרין: הן לא כוח עזר.

חניתה צימרין: העמותות שותפות.

חניתה צימרין: כאשר מישהו דיבר על הוועדות, הזכירו את משרד הרווחה, את משרד החינוך ואת משרד הבריאות, אך לא הזכירו את העמותות.

חניתה צימרין: רבותי, העמותות נושאות בישראל בנטל הכי כבד.

חניתה צימרין: מדברים כאן על התקציבים הגדולים שמשרד הרווחה נותן, שהמוסד לביטוח לאומי נותן, ואני אומרת את זה בהערכה, אלה תקציבים נהדרים ואני שמחה עליהם.

חניתה צימרין: אל"י הביאה השנה 7 מיליון שקלים לצורך טיפול.

חניתה צימרין: אני סבורה שזה יותר ממה שמשרד החינוך מביא, ואנחנו לא באותו גודל.

חניתה צימרין: כלומר אל תתייחסו אלינו כאל כוח עזר, אלא כאל שותפים.

נאדיה חילו: אני בהחלט מקבלת את ההערה שלך.

חניתה צימרין: בשותפות הזאת כל אחד מן הצדדים מביא את הדבר הנכון שיש לו.

חניתה צימרין: אני סבורה שעמותות לא יכולות לעבוד ללא המדינה, כפי שהמדינה לא יכולה לעבוד ללא העמותות.

חניתה צימרין: אבל אני לא רוצה – ואני אומרת את זה שוב ושוב – להיות הסרח שסוחב את עיקר העול אבל מקבל הכי פחות התייחסות.

503: רציתי להציע נקודה למחשבה בעקבות מה שנאמר כאן על הפערים הגדולים במספרים.

503: המספרים שמופיעים בדוח מתייחסים למספר התלונות שהוגשו למשטרה, וזה מעיד שרוב הציבור לא מתלונן.

503: צריך לחשוב על העלאת המודעות.

503: אני לא מדבר על אוכלוסיות מסוימות, אבל את דיברת על אלפים, וכאן מצוין בסך הכול מספר התיקים שהוגשו למשטרה.

חניתה צימרין: הייתי אומרת שיש עשרות אלפי מקרים.

נאדיה חילו: לפעמים מחליטים להגיע לטיפול מבלי להתלונן במשטרה.

נאדיה חילו: המספר המצוין כאן מצביע רק על היקף התופעה וחומרתה.

יצחק קדמן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה ברשותך להתחיל דווקא עם השורה התחתונה.

יצחק קדמן: עם כל הכבוד לכל הפרויקטים ולכל המשרדים, ואני לא בא לפגוע באף אחד, השורה התחתונה של כל העסק הזה, שילד שנפגע מינית בישראל לא זכאי היום לקבל טיפול.

יצחק קדמן: אני תמיד משתמש בדוגמה, ואביא אותה פעם נוספת – ילדה הלכה ברחוב, החליקה ושברה את הרגל.

יצחק קדמן: מגיע אמבולנס על חשבון המדינה, מפנה אותה לחדר מיון, שם מטפל בה רופא על חשבון המדינה, והוא שולח אותה לעשות צילום רנטגן על חשבון המדינה, ואם יש לה שבר אז שמים לה גבס על חשבון המדינה, ואם עליה לעבור אחר-כך פיזיותרפיה היא מקבלת טיפולי פיזיותרפיה על חשבון המדינה.

יצחק קדמן: אבל אם אותה ילדה הלכה ברחוב ולא שברה רגל, אלא מישהו תפס אותה ועשה בה מעשה מיני חמור ביותר ושבר לה את הנשמה, לא את הרגל, אז מדינת ישראל אומרת: זה לא בעיה שלי, נקודה.

יצחק קדמן: פרויקטים הם לא תחליף למדיניות.

יצחק קדמן: פרויקטים הם לא תחליף לזכות על-פי חוק לקבל טיפול.

יצחק קדמן: היום מה שקורה לילדה כזאת, שלא שברה את הרגל אלא שברה את נפשה, היא מתחילה דרך חתחתים.

יצחק קדמן: עליה לפנות, והיא לא יודעת לאן.

יצחק קדמן: ד"ר פולאקביץ, אני מתנצל על הפגיעה ועל ההתפרצות, אבל היא פונה למשרד הבריאות ולא מקבלת מענה, לא כי אתה לא רוצה, אלא בתנאים הקיימים היום אתה לא יכול לתת לה מענה.

יצחק קדמן: תשובה של המתנה של 8 חודשים היא לא תשובה.

יצחק קדמן: במקרה מסוים הייתי בקשר עם מנהל תחנה לבריאות הנפש.

יצחק קדמן: זה היה מקרה חמור מאוד של ילדה בת 3 שהמאבטח בגן פגע בה מינית.

יצחק קדמן: אמר לי מנהל התחנה: למה לא אמרת שזה מקרה חירום?

יצחק קדמן: שאלתי אותו: ואם הייתי אומר?

יצחק קדמן: ענה: אז תור ההמתנה היה מתקצר ל-3 חודשים.

יצחק קדמן: זה לא תשובה, ואתה יודע כמוני שזה לא תשובה.

יצחק קדמן: אנשים פונים לשירותי הרווחה.

יצחק קדמן: יש במשרדי מאות מכתבים מרשויות הרווחה, כולל המבוססות, כולל מעיריות עשירות.

יצחק קדמן: מגיע אלינו מכתב מאגף הרווחה כי יש לנו איזו קרן קטנה, וזה לא פתרון לשום דבר, ואומרים: אנא מכם, השגנו תרומה מפלוני, תרומה לתת טיפול נפשי לילד שנפגע מינית.

יצחק קדמן: צריך לחזר על הפתחים ולבקש.

יצחק קדמן: ואז שירותי הרווחה שולחים לאל"י, אבל אל"י היא לא איזה דוד עשיר שצריך לפתור למדינת ישראל את בעיותיה.

יצחק קדמן: שם הטיפול טוב, והטיפול אפילו מסובסד ועולה פחות מאשר אצל מטפל פרטי, אבל הוא עולה כסף.

יצחק קדמן: ואז מתחיל מחזה מביש שמשפחה לא יכולה לממן טיפולים.

יצחק קדמן: אדוני שאל למה לא מתלוננים.

יצחק קדמן: כי אם מתלוננים ומגיעים לבקש סיוע מקבלים תשובה שלא יכולים לממן להם את הטיפול.

יצחק קדמן: צריך לחזר על הפתחים, כדי לקבל מה?

יצחק קדמן: אנחנו דורשים כאן איזה לוקסוס?

יצחק קדמן: אנחנו דורשים כאן איזו הטבה מיוחדת?

יצחק קדמן: העניין הזה לא נפתר.

יצחק קדמן: עם כל הכבוד לביטוח הלאומי ולוועדה כזאת או ועדה אחרת ולדברים שעושים במשרד החינוך, זה איננו פתרון.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות פתרון.

יצחק קדמן: אגב, גברתי היושבת-ראש, בהערת ביניים צוין כאן הביטוח הלאומי כמי שיממן הקמת מרכזים.

יצחק קדמן: אין, נגמר.

יצחק קדמן: ממשלת ישראל החליטה לחסל את הקרן לילדים בסיכון.

נאדיה חילו: שמענו על כך ובשבוע הבא נקיים דיון על הנושא הזה.

יצחק קדמן: החליטו לחסל את הקרן.

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: כי מישהו באוצר החליט.

יצחק קדמן: יש כבר משהו טוב שנותן קצת כסף ועושה דברים נפלאים, לא רק בטיפול בילדים שנפגעו מינית, אז החליטו לסגור את הקרן, 15 מיליון שקל שהם אפילו לא מתקציב המדינה אלא מתקציב הביטוח הלאומי, שיש לו עודפים גדולים מאוד.

יצחק קדמן: מישהו במשרד האוצר החליט לסגור את הקרן הזאת.

יצחק קדמן: בינתיים המרכזים האלה תלויים על בלימה.

נעמי רוכמן: הם לא תלויים על בלימה.

יצחק קדמן: המוסד לביטוח לאומי מממן, וגם את זה רוצים לקחת, גם את המימון רוצים לקחת.

יצחק קדמן: אין לך מה לענות.

יצחק קדמן: אתמול דיברתי עם מנכ"ל הביטוח הלאומי ותאמיני לי, אתם צריכים להצטרף לקריאה שלי להחיות את הקרן ולא להמית אותה.

נעמי רוכמן: אני מצטרפת לקריאה שלך, בוודאי.

יצחק קדמן: אם אנחנו רוצים לשאוף לפתרון אמיתי, הפתרון צריך לבוא באמצעות חקיקה פשוטה שתקבע שילד במדינת ישראל שנפגע מינית יש לו זכות לקבל טיפול.

יצחק קדמן: אחר-כך את הפרוצדורה, איזה משרד ינווט, באיזו ועדה, ומי יעביר את הכסף למי – זה לא מעניין את הילדים שנפגעו ולא את המשפחות שלהם.

חניתה צימרין: ולא רק ל-8 פגישות.

יצחק קדמן: אני מדבר על טיפול כאשר צריך טיפול, לפי הצורך האמיתי כפי שקבעו אנשי מקצוע.

יצחק קדמן: לפעמים טיפול כזה צריך להימשך שנתיים ולא פגישה אחת ולא שתיים.

יצחק קדמן: את הטיפול הזה צריך לתת, זה צריך להיות הדבר הכי בסיסי.

יצחק קדמן: דרך אגב, זה גם ישתלם לנו מפני שכל המומחים כאן יודעים שילד שלא מטופל עולה לנו אחר-כך ביוקר.

יצחק קדמן: מעבר לזכות הבסיסית שלו להיות מטופל, זה עולה לנו ביוקר.

יצחק קדמן: חלקם הופכים להיות פוגעים ומגדילים את מעגל הפנייה, חלקם הופכים להיות דחויים בחברה, חלקם מגיעים לעבריינות והיו מקרים של גילוי עריות שבעקבותיהם ירדו לזנות, ואחר-כך זה עולה לנו פי מיליון.

קריאה: ומשתמשים בסמים.

יצחק קדמן: לא אכפת לי שמשרד הבריאות או משרד הרווחה או משרד החינוך או כולם ביחד והמשטרה והביטוח הלאומי וכל מי שרק יכול לעזור בעניין הזה יעזור, אבל הנקודה המרכזית היא הילד עצמו וזכותו, לא לקבץ נדבות כדי לקבל טיפול, אלא לקבל טיפול במימון המדינה.

יצחק קדמן: לכך צריך לשאוף.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: אני רוצה לעבור למנהלת השירות הפסיכולוגי ייעוצי, גברת חנה שדמי, בבקשה.

נאדיה חילו: אני מבקשת שתנסו להתייחס לא רק להיבט של המחסור והעשייה, אלא גם לראייה עתידית של הפתרונות.

חנה שדמי: משרד החינוך עשה פעולות בשלושה מישורים: מדיניות ונהלים, מניעה – וזה עיקר התפקיד שלו, וטיפול.

חנה שדמי: כדי להתחבר לדובר האחרון אתחיל מהטיפול.

חנה שדמי: בשש השנים האחרונות הוכשרו כ-450 פסיכולוגים חינוכיים בפרויקט משותף עם משרד הבריאות, משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי ו"אשלים".

חנה שדמי: הוקמו 20 מרכזים.

חנה שדמי: בשנה האחרונה טופלו 200 ילדים ובשנה שלפניה טופלו 100 ילדים.

נאדיה חילו: כשאת מדברת על הכשרה מקצועית, את יכולה לפרט מה זה אומר?

נאדיה חילו: מה תוכן ההכשרה והיקפה?

חניתה צימרין: לא הזכרת אותנו.

חנה שדמי: זאת הקבוצה שאחראית להקמת הפרויקט.

חנה שדמי: העמותות סייעו גם בהכשרת הפסיכולוגים וגם מסייעות בטיפול, כי חלק מן הטיפול נעשה על-ידי שליחת הילדים לעמותות השונות.

חנה שדמי: פסיכולוגים חינוכיים יכולים לטפל בהתערבות קצרת-מועד, לכן תלוי איזה סוג התערבות נדרש.

חנה שדמי: ההתערבויות הקלות יותר מטופלות על-ידי הפסיכולוגים החינוכיים, ומקרים קשים יותר מופנים בהתאם לצורך.

חנה שדמי: זה מבחינת הטיפול.

חנה שדמי: עיקר העבודה של מערכת החינוך במניעה.

חנה שדמי: לצערי לא פניתם אלינו כאשר כתבתם את המסמך ולא ידעתם שהשנה הוכנסו למערכת הרבה דברים חדשים, לכן ארחיב את הדיבור.

עדי ארד: מי עבר את סדנת המניעה, בני הנוער?

חנה שדמי: תקשיבי להמשך דברי ונראה.

חנה שדמי: ייתכן שאתם לא עברתם את הסדנה, לא אמרתי שזה הגיע לכל בתי-הספר.

חנה שדמי: אני אפרט ואת תגידי אם עברתם או לא עברתם.

חנה שדמי: בשנתיים האחרונות, 2006-2007, התקיים שבוע מערכת החינוך למניעת אלימות מינית, במעורבות של הטלוויזיה החינוכית.

חנה שדמי: כל בתי-הספר מקבלים מערך של סדנאות, לבתי-הספר היסודיים, לחטיבות הביניים ולחטיבות העליונות.

חנה שדמי: השנה חולקו לכל בתי-הספר דפים, דף לתלמידי החינוך היסודי ודף לתלמידי החטיבה העל-יסודית.

חנה שדמי: בדפים האלה יש מידע מה זה פגיעה מינית, יש הכוונה מדוע כדאי לספר, למי אפשר לספר וכולי.

חנה שדמי: השנה הפעילות ביום הזה עברה גם מחקר הערכה ואנחנו יודעים שבתי-ספר רבים הפעילו את הסדנה.

חנה שדמי: צר לי ואני גם כועסת אם בית-הספר שלכן לא הפעיל את זה, אבל בשנה האחרונה לעומת השנה הקודמת הרבה יותר בתי-ספר הפעילו את התוכנית.

נאדיה חילו: אם אני לא טועה, הכשרתם 450 פסיכולוגים.

נאדיה חילו: איזה מענה טיפולי הצוות הזה יכול לתת ולכמה מן התלמידים הזקוקים?

נאדיה חילו: אולי יש לך איזו הערכה.

חנה שדמי: את שואלת על הטיפול.

חנה שדמי: למשרד החינוך יש תקציב של מיליון שקל שמיועד לתת מענה טיפולי לילדים שנפגעו מינית ולומדים במערכת החינוך.

נאדיה חילו: כמה ילדים זה יכול להקיף?

חנה שדמי: רק כאשר תלמידים פוגעים בתלמידים, לא בפגיעה של מבוגרים בילדים.

נאדיה חילו: מיליון השקלים העומדים לרשותכם והצוות שהוכשר בתוך המערך החינוכי הכולל, איזה מענה הוא נותן וכמה תלמידים לא מקבלים מענה?

חנה שדמי: אני לא יודעת להגיד, אני צריכה לברר את הנתון הזה, אבל אני יודעת להגיד שבתשס"ו טופלו 100 ילדים במסגרת הזאת ובתשס"ז טופלו 200 ילדים.

נאדיה חילו: את מסכימה אתי שזה ממש טיפה בים.

חנה שדמי: אין לי ספק שזה מענה לא מספק.

חניתה צימרין: בעלות ממוצעת של טיפול זה פחות מ-100 ילדים.

חנה שדמי: הכסף לא רק של משרד החינוך, אלא נעשה איגום משאבים בין המשרדים.

חנה שדמי: במסגרת הזאת זה מספר הילדים שטופלו בשנתיים האחרונות.

נאדיה חילו: אני רוצה להמשיך ולשאול על מניעה והסברה.

נאדיה חילו: הפרוספקט שהראית לנו נשלח לכל בתי-הספר?

ירון שילת: הוא נשלח לכל בתי-הספר, בעותקים כמספר הילדים בבית-הספר, ותורגם גם לערבית.

ירון שילת: לצד הפרוספקט נבנתה סדנה למורים, שיפעילו את הסדנה הזאת לפני שייתנו את הפרוספקט לילדים.

ירון שילת: בשנה האחרונה נכנסה למערכת תוכנית כישורי חיים.

ירון שילת: בבית-הספר היסודי ניתנת שעה במערכת במסגרת שעת מחנך, בחטיבת הביניים זה עדיין לא ממוקם כשעה במערכת אלא בתוך סל הנושאים שמעבירים בשעת מחנך, אבל נבנתה תוכנית של שעה בשבוע בכל הנושאים של כישורי חיים.

ירון שילת: מכיתה א' ועד ו' עולים נושאים כמו איך אתה לא שומר על הסוד, למי אתה מספר, מה זה נגיעות מתאימות ונגיעות לא מתאימות, איך אתה יודע מתי קרה לך משהו, כל הנושאים של הטרדה מינית, פגיעה מינית.

ירון שילת: יש בידי תוכנית שאני יכולה להעביר לכם ותראו את מערך השיעורים המובְנים.

ירון שילת: הרבה מאוד שיעורים מוקדשים לנושא הזה.

חנה סלוצקי: זה נתון לבחירתו של מנהל בית-הספר?

חנה שדמי: לא.

חנה שדמי: בשלב הזה בהוראת מנכ"ל נקבע שבית-הספר צריך להקצות שיעור לכישורי חיים.

חנה שדמי: הבעיה היחידה, שהתוכנית הזאת דורשת הכשרה ולא בכל בתי-הספר היסודיים יש יועצים חינוכיים.

חנה שדמי: נושאים מן הסוג הזה מן הראוי שיועברו בהדרכה של יועץ חינוכי.

חנה שדמי: למרות שהמערכים נכתבו בצורה מובנית מאוד, אנחנו מתנים את זה בהדרכה.

חנה שדמי: לכן אני לא יכולה להגיד שבמאה אחוז מבתי-הספר היסודיים זה פועל.

נאדיה חילו: אנחנו חייבים לפנות את האולם בשעה 14:20.

נאדיה חילו: יש לנו עוד קצת זמן.

נאדיה חילו: אני רוצה לתת רשות דיבור למי שעדיין לא התבטא, אבל אני מבקשת שתנסו להתמקד בדברים שטרם נאמרו.

נאדיה חילו: נעבור לשמוע את כבוד השופט גילאון, את נציג המשטרה ואת נציגות מועצת התלמידים.

נאדיה חילו: תנסו להצטמצם ב-3 דקות כדי שכולם יספיקו לדבר.

נאדיה חילו: בבקשה.

503: בתי-המשפט הם החוליה האחרונה בשרשרת הארוכה של כל המוסדות והעמותות והגופים שמטפלים בנושא הזה.

503: אלינו מגיעים רק המקרים שבהם המשטרה והפרקליטות החליטו להגיש כתב אישום, רק אז בתי-המשפט נכנסים לתמונה.

503: בדקתי פסקי-דין שניתנו בנושא הזה בשנה האחרונה.

503: בתי-המשפט התחילו להחמיר יותר ויותר בעונשים שמוטלים בעבירות מין נגד קטינים.

503: יש לי כאן ארבע דוגמאות מהחודשים האחרונים.

503: השאלה אם אתם רוצים שאביא אותן, או שמפאת קוצר הזמן נוותר עליהן.

נאדיה חילו: נסתפק באמירה שלך.

503: הנטייה בבית-המשפט העליון להחמיר בעונשים.

503: כאשר צריך, קרו גם מספר מקרים שקיבלו ערעור של המדינה על קולת העונש והחמירו בעונשים שניתנו בבית-המשפט המחוזי.

נאדיה חילו: יש לכם במערכת המשפט הכשרה או השתלמות שנוגעת לנושא הזה, לילדים כקורבנות של עבירות מין?

503: שופטי הנוער שלנו מתמחים בכך.

נאדיה חילו: שופטי הנוער עוסקים בקטינים שמבצעים עבירות, אבל ברוב המקרים הפוגעים הם לאו דווקא קטינים, הקטינים הם הקורבנות.

503: המכון להשתלמות שופטים מעביר הרבה השתלמויות במהלך השנה.

503: אני מנסה להיזכר אם היתה השתלמות מיוחדת על קטינים שהם קורבנות לעבירות מין, אבל אני מוכן לבדוק את זה.

נאדיה חילו: אני יודעת שבכל הנוגע לאלימות כלפי נשים, בעבר ניתנו פסקי-דין קלים שעוררו מחאה, ואז המערך המשפטי נערך להשתלמויות לשופטים ולשוטרים וראינו במשך הזמן את התפנית שחלה הן באכיפת החוק והן בענישה.

503: ההשתלמויות הן לפי נושאים.

503: קשה לי להיזכר אם נערכה השתלמות בעניין זה, אבל אני מוכן לבדוק.

נאדיה חילו: אני מודה לך.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לד"ר יזהר אילון, בבקשה.

יזהר אילון: אני יושב כאן כנציג מועצת הפסיכולוגים.

יזהר אילון: זאת פעם ראשונה שאני מופיע בפורום הזה ואני חייב להתוודות, אני מופתע לא לטובה.

יזהר אילון: ניסיתי להתכונן לקראת הדיון הזה וחיפשתי חומר רקע באתר האינטרנט של הכנסת.

יזהר אילון: לא היה חומר רקע.

יזהר אילון: אני מודה לגברת רחל סעדה, שבסבלנות רבה התייחסה לפניות ולשיחות הטלפון החוזרות ונשנות שלי בבקשה לקבל חומר רקע.

יזהר אילון: אתמול בצהרים עדיין לא היה כלום.

יזהר אילון: באותה הזדמנות אני רוצה להודות לגברת רות רגולנט, שלא נמצאת כאן, מעמותת "אשלים", שעזרה לי באיסוף חומר רקע כדי שאבין מה קורה.

יזהר אילון: אני במקצועי פסיכולוג ולא קרימינולוג.

יזהר אילון: זה נושא לקרימינולוגים, ואולי קצת לפסיכולוגים גם.

יזהר אילון: באשר למסמך הזה, מעבר לכך שהוא נמסר ברגע האחרון, יש בו הגדרות מוזרות.

יזהר אילון: פעם כותבת המסמך מדברת על קטינים.

יזהר אילון: אני יודע מה זה קטינים, זה מוגדר בחוק.

יזהר אילון: פעם היא מדברת על ילדים.

יזהר אילון: זה אותו דבר?

יזהר אילון: בדרך כלל ילדים זה עד גיל 14.

יזהר אילון: לכן ברור שהמספרים יהיו סותרים.

יזהר אילון: לא ברור למה היא מתכוונת.

יזהר אילון: יש גם סתירות בין הנתונים במסמך שחולק לנו ובין הנתונים שמופיעים בשנתון של המועצה לשלום הילד, שוב, אולי בגלל שמשתמשים בהגדרות שונות של גיל.

יזהר אילון: במסמך הזה יש אזכור של כל מיני גופים, אבל אין שום אזכור של ועדה חשובה, שגברת שדמי הזכירה בעקיפין בדבריה, ועדה בין-משרדית להכשרת מטפלים בנפגעי פגיעה מינית.

יזהר אילון: לאור הנתונים שמופיעים כאן, אני חייב לציין שיש סתירה בין כותרת הדיון שאנחנו מקיימים היום ובין הנתונים במסמך.

יזהר אילון: על-פי הנתונים כאן מספר עבירות המין דווקא יורד, ואילו כותרת הדיון היא "העלייה המדאיגה בעבירות מין בילדים – מחויבות המדינה בדרכי טיפול ומניעה".

יזהר אילון: אין קשר בין הדברים.

יזהר אילון: בעמוד 2 הטבלה מפרטת את סך כל עבירות המין.

יזהר אילון: לא כתוב אם זה קטינים או לא קטינים, אבל מוגדר "עבירות מין" ובדברי ההסבר נאמר שזה עבירות מין בקטינים.

יזהר אילון: מספר עבירות המין מגיע לשיא בשנת 2004, ובשנת 2007 על-ידי אינטרפולציה פשוטה רואים שיש כ-1,200 עבירות מין.

יזהר אילון: זאת ירידה ממש מדהימה בעבירות מין כנגד קטינים.

נאדיה חילו: מצד שני, במסמך כזה אי אפשר להקיף את כל המידע.

נאדיה חילו: השאלות נשאלות, אבל יש כמה עובדות שאי אפשר להתעלם מהן, למשל שהיום יש ירידה בגיל הפוגעים ועלייה בחומרת העבירות.

נאדיה חילו: זה נתון שאי אפשר להתעלם ממנו.

יזהר אילון: איך אנחנו יודעים שאלה עובדות?

יזהר אילון: האם יש כאן בדל מידע שמעיד שאלה אכן העובדות?

נאדיה חילו: ברור שהמסמך שהכינה מחלקת המחקר והמידע של הכנסת הוא לא דוקטורט, אלא כלי עזר לוועדה.

נאדיה חילו: לכן אנחנו נמצאים כאן ומזמינים אנשי מקצוע מכל המשרדים ושומעים אותם.

נאדיה חילו: המגמה לדון לא רק על הסטטיסטיקה ולא רק לשקף את התופעה.

נאדיה חילו: כל השאלות ששאלת – ושאלת שאלות נכונות שצריך לשאול – מתייחסות לשיקוף של תופעה, ובדיון הזה אני רוצה מעבר לשיקוף התופעה, גם אם היא חמורה יותר וגם אם הוגדר חתך גילאי עד גיל 14 או עד גיל 18 על-פי הגדרת קטין - - -

חנה סלוצקי: חוקרי ילדים חוקרים עד גיל 14.

נאדיה חילו: זה תלוי בהגדרה.

נאדיה חילו: גיל האחריות הפלילית הוא 18 שנים, יש כל מיני הגדרות.

נאדיה חילו: אבל זה לא משנה את עוצמת הבעיה, את המחסור בכלים הטיפוליים, כפי שנאמר כאן.

נאדיה חילו: המטרה שלנו בדיון הזה לנסות לראות איך לתת מענה שלם.

נאדיה חילו: ההגדרות בעייתיות כי שירותים מסוימים משתמשים בהגדרות שונות.

נאדיה חילו: זה קשור בנהלים פנימיים לפעמים, על-פי גיל האחריות הפלילית.

נאדיה חילו: חוק חסרי ישע חל עד גיל 14, חוק הקטינים בשירות המבחן חל עד גיל 18.

נאדיה חילו: יש הגדרות שונות.

נאדיה חילו: אבל זה בהחלט לא משנה את המשקל של התופעה ואת המחסור במענים ואת חומרת המצב.

יזהר אילון: בדיוק על זה מדובר.

יזהר אילון: לפני שנותנים מענה עלינו לדעת על מה עונים.

יזהר אילון: הטיעון שלי פשוט, יש לנו בדלי מידע.

יזהר אילון: אנחנו לא יודעים בדיוק מה קורה, לפחות לא על-פי המסמכים שהוצגו כאן.

יזהר אילון: כדי שלא יהיה לאף אחד ספק, גם אם קטין אחד נפגע בעבירת מין זה קטין אחד יותר מדי, על כך אין ויכוח.

יזהר אילון: אבל בבית המחוקקים כאשר מבקשים לחפש מענה לתופעה כלשהי צריך לדעת מה התופעה, וזה חסר.

יזהר אילון: שמחתי לשמוע את דבריה של ד"ר חניתה צימרין, שבנצרת יש פניות.

יזהר אילון: אבל כל מי שנוגע בתחום הזה, של דיווח על עבירות מין, ובעיקר עבירות מין בתוך המשפחה, יודע שיש שני מגזרים בהם יש תת-דיווח מוחלט – המגזר הערבי והמגזר החרדי.

יזהר אילון: אני שואל את עצמי, ויסלחו לי חברי הכנסת שאינם נוכחים כאן, בחדר הזה אין אף חבר כנסת מסיעות חרדיות ואין אף חבר כנסת מאותן הסיעות שמוגדרות כסיעות ערביות.

יזהר אילון: אני שואל אותם ואתכם, האם יש קשר בין שני הדברים הללו?

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: אני יכולה לייצג גם את אלה וגם את אלה.

רונית צור: אני אחראית על חקירות ילדים וחקירות מיוחדות במשרד הרווחה.

רונית צור: הנתונים שהוצגו כאן הם על ילדים שנחקרו על-ידי חוקרי ילדים.

רונית צור: עדיין זה לא משקף בכלל את התופעה של הפגיעות בילדים.

רונית צור: יש לי נתון מדויק על עלייה בחומרת העבירות מאז שנת 2000.

רונית צור: יש עלייה של 42% בעבירות של אינוס ועבירות של מעשה סדום ובעילה.

רונית צור: אין לך כאן את התמונה כולה, אבל זה בהחלט משקף את המצב של חומרת הפגיעה.

רונית צור: לצערנו אנחנו נתקלים בילדים שמגיעים אלינו לחקירות כאשר לא קיבלו שום טיפול.

רונית צור: חקיקה כאן חיונית מאוד, אך עדיין לא תבטיח שילדים באמת יגיעו לטיפול.

רונית צור: מענה חלקי יכול להינתן במרכזי הגנה.

רונית צור: שם מייד אחרי החקירה הילד יוכל לקבל טיפול, יהיה קשר ישיר בין החוקר ובין המטפל שיכול להגביר את הסיכוי שהילד הזה יקבל טיפול.

רונית צור: לצערנו גם אנחנו בחקירות ילדים מתמודדים עם בעיות קשות מאוד של מחסור בכוח-אדם, של חקירות שממתינות בין השאר בגלל העלייה המואצת בחקיקה, שהיא חיובית ובהחלט עוזרת, אבל הבעיה נותרה עדיין.

נאדיה חילו: היה דיון בנושא הזה בוועדה לזכויות הילד עוד לפני הפגרה.

נאדיה חילו: השר מנסה לעשות דבר מה בעניין הזה.

רונית צור: לשופטים יש תפקיד חשוב מאוד בהגנה על ילדים שמגיעים לבית-המשפט להעיד.

רונית צור: צריכה להיות הכשרה מיוחדת של שופטים בעניין ילדים נפגעים.

רונית צור: רק מעט ילדים שנפגעו מגיעים להעדה בבית-המשפט, אבל לצערנו במספר מקרים נתקלנו בבעיה בהליך עשיית הצדק עם הילדים.

רונית צור: יש קושי להוכיח את הפגיעות, וגם במקרים שילדים מעידים נאשמים יוצאים זכאים מחמת הספק.

רונית צור: יש כאן בהחלט בעיה שצריך להתמודד איתה.

יעקב בן יששכר: ויש גם אנשים שכלואים על לא עוול בכפם.

נעמי לנגוס: בהמשך לדברים של שכנתי, באותה ישיבה על חוקרי ילדים שאלתי אותה שאלה שאני מתכוונת לשאול גם כאן:

נעמי לנגוס: האם יש למישהו התמחות בפעוטות, מלידה ועד גיל 3?

נעמי לנגוס: האם למישהו יש מידע איך לטפל באותם ילדים?

נעמי לנגוס: הילדים נמצאים באחריות משרד החינוך מגיל 6 ומעלה.

נעמי לנגוס: בכל הפרוספקטים ובכל התוכניות לא ראיתי תוכנית של כישורי חיים או משהו דומה לילדים מלידה ועד גיל הגן.

נעמי לנגוס: דבר נוסף, שותפים חשובים מאוד הם ההורים.

נעמי לנגוס: גם ההורים צריכים לקבל הדרכה על מניעה, ובמקביל הדרכה איך להדריך את הילדים.

נעמי לנגוס: כלומר לא מספיקות התוכניות בבית-הספר ובגן וכדומה.

נעמי לנגוס: תודה רבה.

נאדיה חילו: זאת בהחלט נקודה חשובה.

רם יקיר: אני רב פקד רם יקיר ממחלקת הנוער במטה הארצי.

רם יקיר: דיברו כאן על טיפול בילדים.

רם יקיר: מבחינתנו זה טיפול בעיקר על-ידי גורמי שת"פ אחרים – המועצה לשלום הילד, פקידות הסעד, חוקרי ילדים.

רם יקיר: אני חייב להזכיר את פרויקט ליווי קורבנות העבירה, שנעשה ביחד עם המועצה לשלום הילד ופועל מצוין.

נעמי רוכמן: ובמימון הביטוח הלאומי.

רם יקיר: זה פרויקט חשוב מאוד ומשמעותי מאוד.

רם יקיר: דיברתם כאן על טיפול בחשודים.

רם יקיר: אי אפשר לשכוח גם את החשודים שנמצאים במעונות החסות.

רם יקיר: לא מעט עברייני מין נמצאים במעונות חסות ומקבלים טיפול.

רם יקיר: למרות שהם במעונות נעולים זה עדיין נחשב טיפול ולא ענישה.

רם יקיר: אז יש כאן טיפול.

רם יקיר: זה לא כל-כך קשור אלינו.

רם יקיר: לגבי הנתונים – הם מופיעים במסמך ואני לא רוצה להיכנס אליהם מעבר לכך.

נאדיה חילו: רשות הדיבור לנציגות מועצת התלמידים והנוער הארצית.

אורטל כהן: אני יושבת-ראש מועצת התלמידים במחוז ירושלים ונציגה במועצה הארצית.

עדי ארד: אני יושבת-ראש מועצת הנוער העירונית במעלה אדומים, מזכ"לית מועצת התלמידים במחוז ירושלים, ונציגה במועצת התלמידים הארצית.

עדי ארד: היה לי קשה מאוד לשמוע את כל מה שנאמר כאן היום.

עדי ארד: שמענו נתונים מדאיגים נורא.

עדי ארד: חבל שבבתי-הספר אנחנו לא עוברים על הסדנה שדובר עליה כאן.

עדי ארד: אני יכולה לומר לך שהעיר שלי, מעלה אדומים, היא עיר שהחינוך הערכי מאוד חשוב בה.

עדי ארד: לא קיבלנו את חומרי ההסברה שגברת חנה שדמי הראתה כאן קודם.

חנה שדמי: אשמח מאוד שתגידי לי אחר-כך באיזה בית-ספר את לומדת.

חנה שדמי: אני מצטערת מאוד.

אורטל כהן: גם אצלנו חומרי ההסברה הללו לא הוצגו, וגם מעולם לא שמעתי מחברות שלי שהגיע אליהן חומר כזה.

חנה שדמי: אשמח לקבל את שמות בתי-הספר שלכן ולדעת אם לא קיבלתם את החומר.

עדי ארד: חשבתי שהיום אבוא לדיון הוועדה לא רק כדי לשמוע עובדות אלא גם לחשוב על פתרונות.

עדי ארד: מצער מאוד שהוועדה מתכנסת לזמן כה קצר כי זה נושא חשוב מאוד.

עדי ארד: אי אפשר לדון עליו בשעה או בשעה וחצי.

עדי ארד: צריך לחשוב על פתרונות יעילים, ואולי אפילו לשתף אותנו כמועצת התלמידים והנוער הארצית.

עדי ארד: נשמח לעזור.

נאדיה חילו: רציתי להציע בדיוק את מה שאמרת במשפט האחרון שלך.

נאדיה חילו: חשוב מאוד שמועצת התלמידים תהיה מעורבת.

נאדיה חילו: יש להם את הרשתות שלהם ולכן חשוב שהחומרים שאתם מוציאים יגיעו אליהם.

נאדיה חילו: לדעתי הם יכולים להיות משאב בהפצת חומרים לבתי-הספר.

נאדיה חילו: זו אחת ההמלצות של הוועדה.

נאדיה חילו: אני בטוחה שדיון על נושא כזה אי אפשר לסיים בשעה וחצי.

נאדיה חילו: אדרבה, יש מקום לקיים דיון רחב יותר, כי כל תופעה שנוגעת לפגיעה בילדים צריכה לקבל התייחסות במלוא הרצינות.

נאדיה חילו: אני מצטערת שחברי כנסת נוספים לא הצטרפו לדיון, אבל אני מבינה שבמקביל מתקיימות ישיבות של ועדות נוספות, וכבר קראו לי להצבעה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ששם מתנהל עכשיו מאבק על העלאת הגמלה לפנסיונרים, כך שאני בהחלט מבינה את ההיעדרות של חלק מחברי הכנסת.

נאדיה חילו: אני מבקשת לסכם את הדיון ולהדגיש מספר עניינים.

נאדיה חילו: ראשית, מרכזי החירום הקיימים היום לא נותנים מענה לילדים שהם קורבנות לעבירות מין.

נאדיה חילו: חשוב לי שזה יירשם.

יעקב בן יששכר: במרכזי החירום מחזיקים ילדים שלא צריכים להיות שם בכלל.

חנה סלוצקי: המענה אולי לא מספק, אבל נותנים מענה.

נאדיה חילו: כך אמרתי, לא נותנים מענה מספק לילדים שהם קורבנות לעבירות מין.

נאדיה חילו: יש מחסור במרכזי חירום בקרב אוכלוסיות ייחודיות, וחשוב שהוועדה תרשום זאת לפניה, במגזר הערבי ובמגזר החרדי.

נאדיה חילו: על-פי התמונה שהוצגה בפנינו, רק חלק קטן מן הילדים שנפגעו מקבלים מענה טיפולי בשירותים השונים שפורטו כאן, ואני מכלילה בזה את כל השירותים.

נאדיה חילו: לוועדה חשוב לרשום לפניה את הצורך בהכשרה מקצועית רבה יותר ורכישת מיומנויות טיפול ייחודיות כשמדובר בילדים שהם קורבנות לעבירות מין.

נאדיה חילו: התמונה שמצטיירת בפנינו, שכיום ילד שנפגע בעבירת מין לא זכאי על-פי חוק לקבל טיפול ולכן יש צורך דחוף בתיקון החקיקה.

נאדיה חילו: אני יודעת שבעבר עלו כל מיני הצעות חוק שלא קודמו.

יצחק קדמן: מונחת כרגע הצעת חוק של חברת הכנסת לימור לבנת, שקובעת שכל ילד שנפגע בעבירת מין יהיה זכאי לטיפול על-פי קריטריונים ואצל מטפלים מוסמכים.

יצחק קדמן: ההצעה מונחת על שולחן הכנסת.

נאדיה חילו: נפעל כוועדה להאיץ את החקיקה מאחר ויש הכרח לקבוע בצורה ברורה מאוד על-פי חוק את הזכאות לטיפול לילדים שהם קורבנות לעבירות מין.

נאדיה חילו: אני רוצה לציין שכרגע מונחת הצעת חוק שלי על שולחן ועדת השרים לענייני חקיקה, שתעלה אולי בשבועיים הקרובים, על מעטפת תמיכה למשפחות ולנשים שהן קורבנות לעבירות כאלה או אחרות של אלימות, על כל המשמעויות של זה.

נאדיה חילו: על-פי חוק הם לא זכאים לסיוע.

נאדיה חילו: ידוע לנו עד כמה התופעה הזאת רחבה בציבור וחמורה, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר בילדים שצריך בהחלט לסייע להם.

נאדיה חילו: הצעת החוק שלי תסלול את הדרך להצעה הייחודית הזאת לגבי ילדים.

נאדיה חילו: הוועדה קוראת לשיתוף פעולה בין המשרדים השונים למען הילדים.

נאדיה חילו: הוועדה קוראת להעצים את העמותות ולתת להן את ההכרה המגיעה להן.

נאדיה חילו: אנחנו קוראים לשתף את בני הנוער ומועצות התלמידים בתוכניות של משרד החינוך ומשרדים אחרים, אבל בעיקר משרד החינוך, ולהבטיח שחומרים על מניעה והסברה יגיעו לבתי-הספר.

נאדיה חילו: הוועדה תעקוב באופן צמוד אחר החקיקה, ונהיה בהחלט פתוחים לקבלת הצעות נוספות לשיפורים בתחום הזה, ויש מה לשפר.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: אני מודה לכולם.