ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 296, 2007-11-05 12:30

מיכאל מלכיאור: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו פה הרבה מאוד אורחים חשובים לישיבה הזאת, אני רוצה קודם כל להתנצל בפני האורחים החשובים שאנחנו באיחור, היו לנו שני דיונים דרמטיים מאוד היום ואני קצת מצטער שיש דיונים דרמטיים מטבע הדברים גם שיש הרבה עניין ציבורי עליהם אז יש לנו הרבה יותר חברי כנסת שבאים ממה שיש חברי כנסת חברים בוועדה.

מיכאל מלכיאור: אבל שאנחנו דנים במורשת חיים ויצמן אז משום מה יש פחות עניין לחברי הכנסת להצטרף, אבל יכול להיות שיצטרפו בהמשך הדרך ואנחנו בוודאי כל אחד שבא ברוך הבא.

מיכאל מלכיאור: היה לי חשוב מאוד שנקיים את הדיון הזה ויש לנו באמת אנשים שראוי לשמוע אותם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם נמצאים בשידור, אני לא אגיד שכל עם ישראל יושב ומסתכל עלינו אבל בוודאי יש הרבה שיש להם עניין והדברים גם יוצאו אחר כך.

מיכאל מלכיאור: מאחר ויש לנו אורח באמת מאוד מיוחד בוועדת החינוך, פרופסור אומן שאמר מראש שהוא צריך לצאת עוד לפני שאנחנו פותחים את הישיבה, לכן במקום שאני אפתח את הדברים, אני אתן לפרופסור אומן לפתוח את הישיבה ואני מצטרף לדבריו כפתיחה גם שלי של הישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: בבקשה פרופסור אומן.

ישראל אומן: אני מבקש סליחה, אבל יש לי משהו אחר ב- 12:45 באוניברסיטה ואני לא אוהב לאחר, אני פשוט אצרף את הברכות שלי לאירוע הזה.

ישראל אומן: חיים ויצמן היה בנוסף לזה שהוא היה מדען, הוא היה מדען בשירות החברה להבדיל ממדע בשירות החברה.

ישראל אומן: אני הכנתי כמה מילים על מדע בשירות החברה אבל אני לא אגיד את הדברים מפני שאני לא אוהב לדבר בלחץ.

ישראל אומן: אני רוצה להצדיע למדען דגול שהיה מוכן להקריב את זמנו, את המדע שלו למען שירות החברה.

ישראל אומן: המדע בעצמו כמובן משרתת את החברה, אבל הנה היה מדען שמשרת את החברה והיה מוכן להקריב את עצמו, את הקריירה שלו לצורכי ציבור.

ישראל אומן: כל הכבוד לאדם הגדול הזה וזה מה שאני אגיד ואני מברך את הישיבה הזאת, אני מבין שהיו דברים אחרים, דחופים וחשובים, ואני מתנצל.

ישראל אומן: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: צאתך לשלום, אנחנו נמשיך את הדיון ויש פה מצגת שעוד לא מוכנה.

30709: כדברי מורי, לא כל כך רבי, אבל מורי, פרופסור אומן, הייתי סטודנט שלו לתורת המשחקים גם בירושלים וגם בסטנפורד, אז אני אקצר ואומר שני דברים.

30709: אחד, אף אחד לא יודע מי זה חיים ויצמן, או כמעט אף אחד לא יודע מי זה חיים ויצמן.

30709: דרך אגב, מי שרוצה לגרות את האנשים היותר צעירים לדעת מי זה חיים ויצמן, הדרך הכי טובה זה להפנות אותם למגילת העצמאות, כי במגילת העצמאות יש שני דברים מעניינים.

30709: אחד, יש שלוש מילים שלא מופיעות שם, אלוהים, ירושלים ודמוקרטיה, שלוש מילים שלא מופיעות בכל מגילת העצמאות למרות שהיא מגילה מאוד דמוקרטית.

30709: דבר שני, שיורדים למטה ורואים מי שחתם על המגילה, אז אחרי וילנר יש מקום ריק, למה יש מקום ריק?

30709: כי דאגו שויצמן לא יחתום על זה בטקס עצמו ואחר כך גלגלו את זה כך שזה נשאר ריק, להראות שיצר הרע היה גם בימים ההם מספיק חזק ומספיק טוב.

30709: אז זה הדבר הראשון שאנשים לא יודעים מזה.

30709: אם רוצים שידעו מה זה, וזאת הסיבה שבאתי לכאן, אני מציע שלוש הצעות מעשיות ולא רק לכבד את זכרו ואת מורשתו.

30709: כי אם רוצים שאנשים יתחילו בכלל לשמוע, להבין, מי יודע היום, מי הייתה הציונות הסינטטית וכולי, אם רוצים שזה יגיע לאיזה הוא מקום של הבנה והיכרות, אז אני מציע לבית הנכבד הזה שלושה דברים.

30709: אחד, ללכת למשרד החינוך ולבקש שיתנו לזה שעות, זה שיצא על זה חוזר מנכ"ל זה לא יעזור לשום דבר.

30709: אם רוצים אפשר להגיד, לא צריך את זה לכל השנים וכולי, אבל לתת לזה שעות ואני מניח שהעמותה תשמח להתחייב שהשעות האלה ילכו למקומות שצריכים את שעות הלימוד האלה כשעות העשרה או בצורה אחרת ואז אפשר להביא את מורשתו של ויצמן לתלמידי בית ספר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין, מה זאת אומרת 'לתת שעות'?

30709: שעות לימוד.

מיכאל מלכיאור: לא נותנים לכל תת נושא שעות, זה לא הולך ככה.

מיכאל מלכיאור: יש מקצועות ששם ראוי לתת את מלוא המשקל של אישיותו של חיים ויצמן, אבל מבחינת שעות אני לא בדיוק מבין מה הכוונה.

30709: אפשר לתת לעמותה מימון שהיא יכולה לממן שעות בתי ספר, בלי שיממנו את זה אף אחד לא יעשה את זה בשום מצב.

30709: וזה שכתוב בחוזר מנכ"ל זה נחמד, אבל המון דברים כתובים בחוזר מנכ"ל שלא מגיעים לכדי מימוש.

30709: ובתי ספר מאז שהפניקים המציאות את הכסף, יש דרך לפיו הם מחליטים מה נכנס ולא נכנס אצלם.

30709: ולכן, אני אומר, אני לא חושב שהכנסת צריכה לתת את זה - - -

מיכאל מלכיאור: את זה אפשר להגיד, לתת העברה כספית לעמותה, זאת החלטה שאפשר לקבל.

30709: זאת המלצתי הראשונה, קונים בזה שעות לימוד, זאת אומרת קונים את זה כשעות שאתה יכול לתת אותם כהעשרה וכולי במקומות שצריכים.

30709: דבר שני, אנחנו נכנסים עכשיו עוד רגע קט לחגיגות שישים שנה לישראל, המלצתי לעמותה ללכת לשרה שאחראית על זה, אצלנו יש הרבה שרים ולכן יש להם הרבה דברים שהם אחראיים על זה, אז יש אפילו שרה שאחראית על חגיגות השישים.

30709: לראות איך מכניסים את הנושא הזה כאחד הנושאים, מורשתו של חיים ויצמן ושישים שנה לישראל.

30709: גם זה אני אגיד בסוגריים, בסוף נגמר בשני דברים, או בכסף או באירועים ולכן המלצתי השלישית היא לראות אם במסגרת שנה השישים, מסגרת השנה הבאה עלינו לטובה, ליצור מצב בכנסת שזה לא רק במין אירוע כזה, אלא שנגיד עושים איזה שהוא אירוע שמפיקים אותו יותר גדול למשל באולם כאן ומקדישים אותו כמין חצי יום, רבע יום, למורשתו של חיים ויצמן.

30709: אלה המלצותיי, תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, יש פה הרבה מאוד אורחים חשובים ובאמת לא קיבלתי בקשה, אגב, אני חושב שכן החוזר מנכ"ל זה חשוב, זה נכון שזה לא כשלעצמו פותר שום דבר ויש הרבה חוזרי מנכ"ל שלא, אבל דווקא היוזמה של החוזר גם באה מהעמותה שבאה אליי ואני דיברתי עם המנכ"ל והבטיח בעקבות זה להכניס את החוזר.

מיכאל מלכיאור: וזה בכל זאת אומר שכל מנהל בארץ מקבל הוראה להקדיש, בוודאי השנה, גם של שישים שנה וגם של תשעים שנה מאז הצהרת בלפור, להקדיש לזה זמן חינוכי בבתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שהעמותה גם במקרה הטוב לא תגיע לכל בתי הספר, זה חשוב מאוד שמי שילמד את החומר בבתי הספר יהיו המורים ולא רק אנשים חיצוניים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך, מה מתכוונים ואיך מתכוונים, יש לנו בעיה שהנציג של משרד החינוך, מי שרוצה לדבר פה, מה שמקובל, תכתבו איזה פתק, עם השם שלכם.

מיכאל מלכיאור: יש לנו את מפמ"ר ההיסטוריה במשרד החינוך שמשום מה חשבו במשמר הכנסת שהוא לא לבוש כהוגן ועצרו אותו בכניסה ולא נתנו לו להיכנס.

רון פונדק: אני לא מייצג את מרכז פרס במקום הזה, ובטח לא את שמעון פרס, אלא את עצמי ואת מה שאני מנסה, אני רק רוצה לומר, אני לא ראיתי את חוזר המנכ"ל אני כאן מרפרף באמת באופן כללי על ירושת העבר, צו ההווה ותקוות העתיד של חיים ויצמן.

רון פונדק: אני רוצה להסית את זה לכיוון שהוא משלים לחיים ויצמן המדינאי, אנחנו מדברים הרבה היום על מורשת רבין, במיוחד השבוע ובמידה רבה אני חושב שמה שאנחנו קורים מורשת רבין ומה שאנחנו מכנים במילים אחרות את הדיאלוג הישראלי ערבי, מה שנמצא היום על שולחן המשא ומתן.

רון פונדק: במידה רבה האיש שהתחיל את המהלך הגדול הזה, האיש שהוביל לחשיבה נקרא לזה אלטרנטיבית היום, היה דווקא חיים ויצמן.

רון פונדק: מי שלמד באוניברסיטה מזרח תיכון כמוני, זוכר את חילופי האגרות ואת הדיאלוג המאוד מעניין בין מי שלימים נעשה מלך פייסל מהשושלת האשמית לבין חיים ויצמן כנציג הציונות או נאמר אפילו בצורה יותר מוגזמת, שתי המערכות הלאומיות, המערכת הלאומית הערבית מול המערכת הלאומית היהודית שבסופו של דבר היא המערכת הציונית שכבר בשנת 1919 הם חתמו על הסכם מה שנקרא הסכם פייסל ויצמן בין שתי תנועות לאומיות שמדברות למעשה על הכרה הדדית של התנועה הלאומית הערבית והכרה הדדית בתנועה הלאומית היהודית ובציונות.

רון פונדק: בדרך הזו באותו הסכם שלו, באה לידי מיצוי הסכם שמדבר על שיתוף פעולה, הסכם שמדבר על ראייה מרחבית של המזרח התיכון כשייך לערבים וליהודים לצורך העניין.

רון פונדק: הסכם שמדבר על הכרה הדדית בהיבטים התרבותיים, בהיבטים הלאומיים.

רון פונדק: אני רק רוצה לומר שכאשר תעלה מורשת ויצמן המדען, המדינאי, איש העולם, האיש שתרם אולי יותר מכל לחלקים שהתחילו את המהלך הציוני וציין פה חבר הכנסת מלכיאור את הצהרת בלפור, אני מציע גם להתעסק במורשת הזו שמדברת על השותפות המזרח תיכוני, על המארג המזרח תיכוני ועל מה שאני מקווה שבסופו של דבר התהליכים המדיניים הנוכחיים בהובלת הממשלה הנוכחית ובהובלת כל ממשלה אחרת, יוביל אל אותו דבר שעליו בעצם חלק ואותו התחיל הנשיא הראשון ולפני שהיה הנשיא הראשון, חיים ויצמן.

מיכאל מלכיאור: אני מצרף את דעת הוועדה לתקווה הזאת.

מיכאל מלכיאור: גברת רחל ויצמן שניאורסון שהיא יושבת ראש העמותה של חיים ויצמן.

רחל ויצמן- שניאורסון: אני חייבת להתנצל בפני המוזמנים שלי על העיקוב, ומתנצלת לפי יושב ראש הוועדה שכמה היו נאלצים לעזוב.

רחל ויצמן- שניאורסון: עמותת מורשת חיים ויצמן קמה השנה והיא קמה מהצורך שלא כמו שאמרו קודמיי, לא עוסקים במורשתו של חיים ויצמן כמעט בכלל.

רחל ויצמן- שניאורסון: ואם עוזי דיין אמר שאחוז כל כך גדול לא יודע אפילו מיהו חיים ויצמן, אז זאת כנראה הסיבה שאנחנו קמנו לפעול.

רחל ויצמן- שניאורסון: האיש מאחורי השלטים ברחוב, רחוב ויצמן ובתי ספר ויצמן, הלך ונמוג ואנחנו קמנו לקדם את מורשתו, להטמיע אותה ולעסוק בה.

רחל ויצמן- שניאורסון: ועיקר הפעילות שלנו היא בקרב הצעירים, יש כאן נציגים מבית ספר תל- מונד, תיכון רבין בתל- מונד.

רחל ויצמן- שניאורסון: הם הראשונים שיתחילו בפרויקט בעזרת המועצה הציונית כשהנושא הוא מנהיגים בצמתי הכרעה.

רחל ויצמן- שניאורסון: והשנה ויצמן, בעקבות זה שהכנסנו לחוזר מנכ"ל הנושא ידון בו.

רחל ויצמן- שניאורסון: אני מודה לכל אלה שטרחו להגיע, תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: מאחר ומשרד החינוך לא פה, מינהל תרבות ונוער.

מיכאל מלכיאור: עמליה ליאון: בהנחיית חוזר מנכ"ל אנחנו כן הפקנו גיליון שיצא והופץ בבתי הספר, חטיבות הביניים וחטיבה עליונה שעוסקת בדמותו של חיים ויצמן כמדינאי וכמדען.

מיכאל מלכיאור: לצערי בתי הספר בשביתה כך שרק חטיבות הביניים יכלו לעסוק בו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו המלצנו לעסוק בנושא הזה לא רק סביב הראשון בנובמבר שהוא יום הקמת מכון ויצמן ויום שבו מתקיים הטקס, אלא גם סביב ה- 2 בנובמבר שזה יום הצהרת בלפור.

מיכאל מלכיאור: ובנוסף סביב חגיגות שישים שנה למדינת ישראל, אנחנו ממליצים לבתי הספר לעסוק במספר דמויות מופת ובניהם חיים ויצמן.

מיכאל מלכיאור: נענינו לחוזר המנכ"ל וגם אם לא היה חוזר מנכ"ל, אני חושבת שהוא בהחלט איש ראוי שסביב העיסוק בנושא של שישים שנה, כשחיפשנו אישים להכניס, אז בוודאי אנחנו מכניסים את ויצמן, אנחנו נכניס את אליעזר בן- יהודה ואנחנו נציע לבתי הספר בהחלט עיסוק סביב אישים מרכזיים שתרמו תרומה מרכזית למדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני הבאתי לכאן את הגיליון ותוכלו לראות אותו.

מיכאל מלכיאור: אני חושבת שיש כן מקום בתוך מערכת החינוך, משום שאנחנו מופקדים על שעת המחנך והשנה לראשונה מופעלת תוכנית ליבה שמחייבת בשעת מחנך, זאת אומרת שהיא גם נבדקת, המחנך יהיה חייב בדיווח מה הוא עושה בשעת המחנך ולכן אני כן חושבת שיש מקום בתוך המסגרת הזאת של מערכת החינוך להכיר אישים שונים בתולדות הציונות ובכללם בהחלט את חיים ויצמן.

מיכאל מלכיאור: אני אעביר כאן שתוכלו לראות את הגיליון שהוצאנו ובאתר האינטרנט שלנו יש גם תכנים נוספים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים שבאו כחלק מהיוזמה שלכם שדרכנו, דרך ועדת החינוך גם לפני הישיבה הרשמית החגיגית שאנו מקיימים היום, הם דבר חשוב.

מיכאל מלכיאור: תודה.

בת- שבע דן: שלום לכולם, ראשית אני נפגשת עם אנשי העמותה שהוקמה השנה.

בת- שבע דן: משרדנו תומך מזה שנים, למעלה מ- 15 שנה ביד חיים ויצמן שנמצא במכון ויצמן.

בת- שבע דן: התמיכה היא תמיכה שותפת המתרכזת שניתנת מידי שנה והיא עבור פעילות המתרכזת בשימור או בהחזקה של גנזך ויצמן, שימור המסמכים וכן פרויקט רחב היקף של מחשוב המסמכים על מנת שיהיו נגישים יותר לקהל החוקרים והמתעניינים.

בת- שבע דן: אנחנו ב- 2006 יצאנו בפרויקט, יזמנו הפקת סרט תיעודי המביא את הסיפור של הנשיא ויצמן שמעולם לא סופר בגוף ראשון.

בת- שבע דן: הסרט מופק לרגל שישים שנה למדינה ומיועד לנוער ולמבוגרים.

בת- שבע דן: ההפקה היא הפקה יוקרתית, חובקת עולם המצולמת באנגליה, בלארוס, פולין, צרפת, גרמניה, ארצות הברית, אפריקה, שוויץ.

בת- שבע דן: הסרט יוצא למסע בעקבות מסע נדודיו של ויצמן בעולם ומשרטט לראשונה את סיפורו האישי של מי שהיה וידוע בכינוי, היהודי המפורסם ביותר בעולם שחי במחצית הראשונה של המאה ה- 20.

בת- שבע דן: אני רוצה לציין שוב במה שהתחלתי בדבריי, שמשרדנו לא תומך בעמותה שעכשיו אני הכרתי את אנשיה, מאחר והעמותה היא גם עדיין אינה עומדת בקריטריונים של מוסדות מחקר, התקנה התקציבית, קרי, שנתיים פעילות.

בת- שבע דן: גם המשרד יבדוק את הנושא של כפל פעילות של שני מוסדות באותו תחום, דבר שגם כן יהיה בעייתי.

בת- שבע דן: אתם גם לא פניתם אלינו מעולם, לא שמענו עליכם.

בת- שבע דן: אני רוצה לומר לפרוטוקול, למר עוזי דיין, שדברים לא נעשו, אז הסרט יצא לרגל שישים שנה למדינה והתמיכה השוטפת עדיין ממשיכה מידי שנה והפעילות היא פעילות עצומה ובוודאי ידוע לאנשי משרד החינוך גם על ביקורי התלמידים במוסד, על הביקורים, על ההדרכות שנעשות במקום.

בת- שבע דן: העבודה היא עבודה בעלת היקף עצום, ביקורי התלמידים ביד חיים ויצמן, והסרט לכבוד שישים שנה למדינה על ויצמן שהוא בסדר גודל של 600 אלף שקל כאשר אנחנו מממנים כחצי מיליון שקל.

בת- שבע דן: היו"ר מיכאל מלכיאור: כמובן הוזמנו ממכון ויצמן ומשום מה לא הגיעו לישיבה היום, אני חושב שזה לא כל כך טוב, אבל הם הוזמנו ואנחנו בהחלט יודעים שהם חלק מאוד מרכזי בנושא הזה.

בת- שבע דן: אני רוצה לשמוע את הנציג של משרד ראש הממשלה, לא נמצא.

בת- שבע דן: משרד הביטחון, יש פה מחיל החינוך?

אוהד מטה- לוי: אני אתייחס למספר דברים שאנחנו עוסקים בהם, יש בעצם אצלנו מה שאנחנו מגדירים דפי הסברה למפקדים בעצם שנותנים גם מידע וגם מאפשרים קיום שיח דיי מזכיר את הדף שהוצג פה וחולק של משרד החינוך.

אוהד מטה- לוי: זה דבר שאנחנו גם מפיצים אותו דרך התקשרות האלקטרונית, הוא גם קיים כמאגר מידע באתר האינטרנט של חיל החינוך, כך שהוא נגיש לכלל המשרתים בצבא.

אוהד מטה- לוי: אנחנו משתמשים בפרקים שהופקו בסדרה של עמוד האש שהם רלוונטיים במקרה הזה גם לנשיא וגם להצהרת בלפור.

אוהד מטה- לוי: גם בסרטים שאנחנו מפיקים בשוטף על תולדות המדינה.

אוהד מטה- לוי: בדרך כלל בפתיחה שלהם או בהקדמה כחלק מהרקע הכללי באים הדברים לידי ביטוי ויש גם ביקורי חיילים במכון ויצמן.

אוהד מטה- לוי: כלומר אלה הם הדברים שהחיילים והמפקדים נפגשים בהם, כל אחד במינון שונה.

מיכאל מלכיאור: אתם עושים השנה תוכניות מיוחדות?

אוהד מטה- לוי: בשנת העבודה הנוכחית, זה עוד לא קיים כרגע.

מיכאל מלכיאור: אולי זה רעיון, בגלל כל ההקשרים ההיסטוריים שיש השנה.

אוהד מטה- לוי: נאמר פה, אנחנו לא מכירים את העמותה, אנחנו נבדוק את זה ונבחן את זה אל מול כלל המשימות שכרגע עומדות על הפרק לשנת שישים שנה למדינה.

דנה גודי: שירות הסרטים הישראלי יש לו ארכיון ענק עם מאגר סרטים שכדאי גם להישען עליו ולהכיר אותו.

דנה גודי: יש לנו גם אתר אינטרנט ואני חושבת שבהחלט התכנים שיש בתוך הסרטים האלה יכולים לשרת את הצרכים ואת הפעילויות.

דנה גודי: .

מיכאל מלכיאור: יש לנו הרבה נציגים פה של נוער שוחר מדע ושל מדענים צעירים וכולי.

מיכאל מלכיאור: נשמע קודם את פרופסור דן כנעני מאוניברסיטת תל אביב, הוא פה?

דן כנעני: כבוד היושב ראש הרב מלכיאור, משתתפים נכבדים,.

דן כנעני: אני רוצה לומר מספר מילים על המטרות של העמותה שהוקמה על ידי מספר מתנדבים, בניהם אנשי חינוך ואקדמיה וביוזמת רחל ויצמן- שניאורסון.

דן כנעני: העמותה שמה לעצמה כמטרה את הנחלת הגישה של המדע בשירות החברה והעם, מורשת דוקטור חיים ויצמן כמודל.

דן כנעני: זאת אומרת, האיש הוא איננו רק הצדק ההיסטורי לעשות עם פועלו של דוקטור חיים ויצמן, אלא תוך שימוש בדוגמה שלו להעמיק את השתתפות האנשים הצעירים בארץ בחיי החברה והמדינאות במדינה.

דן כנעני: אנשי מדע רבים תרמו לחברה, לעמם או לאנושות בכלל, בניהם אפשר להזכיר בעבר הקרוב, פיזיקאים דגולים כגון אינשטיין, פרמי, ז'ילרד, רוברט אופנהיימר, כימאים כמו ליאון פאולינג שקיבל לא רק פרס נובל לכימיה אלא גם לשלום.

דן כנעני: או יבדל לחיים ארוכים, פרופסור אפרים קציר.

דן כנעני: אבל חיים ויצמן מהווה ללא כל ספק את הדוגמה ביותר בעת החדשה בהיותו בעצם המוציא והמביא את דרישות התנועה הציונית בפני מנהיגי העולם בתקופה של קרוב לשלושים שנה.

דן כנעני: זאת תוך ניצול פקחותו, קסם אישי, הבנת האדם שלו והמוניטין שלו כמדען יוצא מן הכלל.

דן כנעני: תוך שאנחנו מכירים לנוער ולאנשים הצעירים בארץ דמויות מופת שכאלו ופועלם, כלומר חיים ויצמן ודוגמאות נוספות שכמובן ישנם, אנחנו רוצים לחזור ולהעמיק את מעורבות הסטודנטים ואנשי האקדמיה בחיי החברה והמדינה.

דן כנעני: האינטראקציה הזאת תעלה את רמת החברה, את רמת הדיון החברתי המדיני ותוביל אותנו מהר יותר לחברה מתוקנת, שוויונית, מדינת כל אזרחיה, מדינה שלוקחת אחריות על חיי תושביה, מדינה כמו שאנחנו אומרים, שכיף לחיות בה.

דן כנעני: אני אסיים אולי במספר מילים מתוך מה שויצמן אמר בנאום הכתרתו כנשיא המדינה בט"ו בשבט 1949.

דן כנעני: "עלינו לבנות גשר חדש לרוח האדם, ידעתי כי מעל המדע יש ערכים של צדק, יושר, שלום ואחווה.

דן כנעני: ציון במשפט תיפדה ושביה בצדקה.

דן כנעני: " תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שגם כולנו מצטרפים למילים הללו, אנחנו לא רגילים לדיונים כאלה פה בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע אחד מהצעירים קסה גטו שאת גם מהקבוצה שלומדת מדע באוניברסיטה, תוכנית מאוד מיוחדת שהיה לי את הזכות להכיר אותה מקרוב כמה שנים.

מיכאל מלכיאור: תספרי רק קצת על הניסיון שלך בעניין.

קסה גטו: אני באה מחולון, כרגע אני בשנת שירות בקריית משה ברחובות.

קסה גטו: השתתפתי בפרויקט של נוער שוחר מדע שלוש שנים, אני בוגרת של האוניברסיטה לנוער, הייתי מדריכה בקיץ בפרויקט.

מיכאל מלכיאור: איך הולך שם בקריית משה היום?

קסה גטו: עוד מעט ימלאו שלושה חודשים שאנחנו שם, שאנחנו קומונארים.

קסה גטו: קשה, אי אפשר להתעלם מכל האלימות שיש שם ואי אפשר להתעלם מכל מה שיש אבל אני חושבת שמה שהתקשורת יצרה והתפיסה של החבר'ה שם, של הנוער, היא קשה בגלל שזה מה שמוצג להם, הם מרגישים שהם לא יכולים לצאת כי זה מה שהם כל פעם מקבלים מסביבם, שזה שכונה רעה והדרך לצאת משם זה רק לברוח.

מיכאל מלכיאור: במשך השנים שהיית בקבוצה המאוד ייחודית הזאת, אני למשל לעולם לא הייתי יכול להתקבל לקבוצה כזאת, אבל את התקבלת לזה, איך זה עוזר לך במה שאת עושה עכשיו?

קסה גטו: אני חושבת שעצם העובדה שפעם ראשונה מישהי בת העדה באה להתעסק בקהילה, זה פעם ראשונה בתנועה נוער שאני שם ובכלל ועוד צעירה מבחינת הגיל.

מיכאל מלכיאור: זה כללית נכון, אבל ספציפית לגבי מה שקיבלת מהקורסים באוניברסיטה?

קסה גטו: נכון, אני לא רוצה להשוויץ או משהו, אבל עצם העובדה שאני שם, אני מודל לחיקוי, אין להם הרבה חבר'ה שיוצאים בגיל כל כך צעיר ולומדים אוניברסיטה, אין להם חבר'ה שאומרים אנחנו יכולים לצאת מהמציאות שאנחנו נמצאים בה.

קסה גטו: וזה שאני למדתי ושאני בוגרת של האוניברסיטה זה רק אומר להם שזה אפשרי, כי המאבק שלי ושל מי שאיתי, לעסוק בנוער בתור נוער מחנך נוער, זה להיאבק בתפיסה שהם יכולים לצאת קודם כל, לבוא ולומר, אני עשיתי את זה אז כל אחד יכול לעשות את זה.

קסה גטו: כרגע הם תופסים אותי כמישהי חיצונית, נורא קשה להם לתפוס את זה כמישהי שהיא באה מהמקום שלהם ועשתה עבודה קשה בשביל לסיים בית ספר, 12 שנות לימוד כמו כל אחד וסיימה אוניברסיטה למרות הכול, למרות כל הקשיים שלה.

קסה גטו: כי זה נדיר אצלם, לא כל הנוער בכלל ובפרט בקהילה האתיופית עושה את זה.

קסה גטו: ולבוא ולומר עשיתי את זה, זה לא שאני באה מבחוץ מלמעלה ועושה את זה, אני באמת באה מהמקום שאני יודעת מזה, אני חוויתי את זה, כמה פעמים אתה יכול ליפול בשביל להצליח.

קסה גטו: רק דרך עבודה קשה ומאמצים ודרך אמונה הצלחתי לעשות את זה.

קסה גטו: שום כלים, ההורים שלי לא יודעים עברית וההורים שלי לא יכלו לעזור לי לסיים את בית הספר, לא מבחינה כלכלית ולא מבחינת השכלה ולא היה לי גב שיכולתי לעשות את זה וזה שהייתי באוניברסיטה נתן לי את האופציה לקום ולהגיד עשיתי צעד אחד קדימה, כאילו לפני הנוער, כי תמיד הייתי צעד מאחורה ופתאום עכשיו אני כבר מעבר כי לא הרבה עושים את זה.

קסה גטו: לבוא לקריית משה ולומר לחבר'ה, זה אפשרי וזה מהמקום הכי אמיתי של מי שבא ואומר, אני עשיתי את אותם דברים, את אותם קשיים וזה נראה לי המקום שנותן לי האוניברסיטה ועוד נקודות מפנה בחיים שלי שנתנו לי להגיד, אני יכולה לעשות את זה.

קסה גטו: נראה לי פה האוניברסיטה, הידע, כי השכלה, אני הבנתי את זה מהר מאוד, שבלי השכלה אני לא אוכל להתקדם, שלהורים שלי קשה בגלל שאין להם שפה וזה הדבר הכי בסיסי, שאם מישהו היה מתעקש להסביר להם מה הזכויות שלהם אז הרבה דברים היו נפתרים.

קסה גטו: ובשביל לדעת מה הזכויות שלי אני צריכה לקרוא, אני צריכה להשתתף בכמה שיותר פרויקטים שיתנו לי לצמוח ופה הנקודה, שגם לא התעסקתי כל הזמן בכמה רע לי, כמה אני לא יכולה לצאת, כמה שאין לי תקווה.

קסה גטו: בגלל שיכולתי לשבת וללמוד על אריסטו, וללמוד על אפלטון, אנשים שהם רחוקים מהעולם שלי, שלא קשורים אליי.

קסה גטו: זה נתן לי עוד כלים להרחיב את עצמי מבחינת הידע שלי ולא להתעסק כל הזמן בכמה שאני לא יכול לצאת, שזה מה שקורה בקריית משה, שזה המאבק שלנו בתור נוער מחנך נוער זה להוציא אותם קודם כל מהתפיסה שהם יכולים להתעסק בעוד דברים ולקחת מהמקום שלהם ולתת לעוד אנשים.

קסה גטו: שזה מה שאני עשיתי וזה בזכות נקודות כאלה של להיות שותף לנוער שוחר מדע ועוד פרויקטים כאלה.

מיכאל מלכיאור: קודם כל אלה דברים מאוד מרשימים ותבורכי, ואני בטוח שתצליחי מאוד השנה במה שתעשי וגם בהמשך הדרך.

שירה שופטי: אני בטוחה שהיינו מקבלים אותך ליחידה לנוער שוחר מדע, אני מדברת בשם כל הנציגים של נוער שוחר מדע, אני חושבת שזה היבט מאוד חשוב שגם אם המצגת שלנו לא תעלה, והקשיים הטכניים יגברו עלינו, ונסביר רק את ההיבט הזה, אז דיינו.

שירה שופטי: נוער שוחר מדע לא ממיין את האוכלוסייה שמגיעה אליו, הוא מקבל כל מי שרוצה ללמוד ואני חושבת שזה אחד המאפיינים של נוער שוחר מדע מול תוכניות חינוכיות אחרות, אנחנו עובדים על מצוינות, אנחנו מטפחים, אפילו הייתי אומרת, אליטיזם אינטלקטואלי, אבל בכל מקום ועבור כל אחד.

מיכאל מלכיאור: תודה, חשוב להדגיש את זה.

מיכאל מלכיאור: גדעון שטחל ממועצה ציונית, בבקשה.

גדעון שטחל: אני נמצא כאן גם כנציג המועצה הציונית וגם כחבר בעמותה והייתי קודם כל רוצה לומר, אם אני מתייחס לתאריך של יום שישי, ביום שישי ב- 2 לנובמבר הזכרנו תשעים שנה להצהרת בלפור, אבל כדאי לזכור שיום שישי היה גם כ"א בחשוון וזה יום השנה ה- 55 להסתלקותו של הדוקטור חיים ויצמן.

גדעון שטחל: בהתייחס לדברים שעוזי דיין אמר קודם, האמת שהדוקטור חיים ויצמן מקופח גם מנקודת מבט של ההיסטוריוגרפיה הציונית וגם מנקודות מבט נוספות שלא כדאי להרחיב עליהם הרגע את הדיבור.

מיכאל מלכיאור: אבל חלקת עליו.

גדעון שטחל: אני חלקתי עליו שאף אחד לא יודע, אני אומר שהאיש מקופח.

גדעון שטחל: כאדם שהיה 35 שני במערכת החינוך, אני יכול לומר שגם בנושא הזה יש המון מה לתקן ומאוד מצערת העובדה, והתירוץ הוא, בסוגריים אני אומר, מאוד קלוש שהמפמ"ר לא נמצא כאן כמו שאני יכול לומר לך כיושב ראש ועדה שמאוד מצער שאף אחד מחברי הכנסת לא מצא נכון להיות דקה אחת בנושא, אני לא כל כך אטרקטיבי מנקודת מבטם של מה שאנחנו אומרים כרגע.

גדעון שטחל: לגופו של עניין וקצר מאוד, אני חושב שהדוקטור חיים ויצמן יכול לשמש מודל מופתי אל"ף בגלל העובדה שאתה מסתכל על ילד שלישי מתוך 15 אחים ואחיות שנולד לא בפריז ולא בלונדון ולא בברלין, אלא בעיירה קטנה בבלארוס בתחום המושב היהודי ותראה לאיפה האיש הגיע.

גדעון שטחל: היה מדען מהשורה הראשונה, מדינאי ענק בלי מדינה, פוליטיקאי מהזן שאולי לא מצוי במקומנו, בלי מפלגה, מי שגם טרומן וגם צ'רצ'יל אמרו עליו בהערצה, זה כנראה מלך היהודים.

גדעון שטחל: אז אני חושב שלאישיות מהסוג הזה שבנוסף להיותו כאמור מדינאי היה ממקימי האוניברסיטה העברית, מי שבעטיו ובזכותו התקבלה הצהרת בלפור, מי שבמו ידיו יצר את המכון המפואר שנושא את שמו, מין הראוי היה שהאיש ילמד ביתר שאת במערכת החינוך.

גדעון שטחל: אנחנו כמדרשה ציונית בתוך המועצה הציונית, בנינו תוכנית לימוד של מנהיגים בצמתיי הכרעה ולקחנו חמישה מנהיגים שדוקטור חיים ויצמן אחד מהם, אני חושב שזה נושא שראוי להילמד בבתי הספר וגם במוסדות אחרים כולל הכשרות של קורסי קצינים וכדומה.

מיכאל מלכיאור: יש עוד שרוצים להוסיף לדברים האלו בקיצור?

מיכאל מלכיאור: כי אנחנו רוצים לקבל כמה החלטות.

דן כנעני: ברשותך, אני רוצה להוסיף, תמיד שומעים רק דברים רעים, דבר אחד טוב, בדומה לאישה הצעירה הזאת, חברת אודיו קודס מארגנת זה כבר שנה שלישית שעשרה אחוז מעובדיה התנדבו ומלמדים מתמטיקה ואנגלית את תלמידי בית הספר יסודי ותיכון בלוד, מקדישים לזה פעמיים בשבוע מספר שעות כאשר את כל הפעילות מרכזת בוגרת אוניברסיטה ממוצא אתיופי שהמלגה שלה באוניברסיטה מומנה על ידי חברת אודיו קודס.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מפרסמים פה חברה כזו או אחרת, כי יש הרבה מאוד אנשים שמתנדבים ללמד בבתי ספר, יש לנו פה ברוך השם בשפע.

מיכאל מלכיאור: אני קצת מצטער על כך שהמדינה, אנחנו לא נותנים יותר שעות למורים ללמד בבית הספר, אבל זה דבר אחר.

מיכאל מלכיאור: כן, בבקשה אדוני.

דוד חן: אני יושב ראש נוער שוחר מדע במסגרת הארצית ואני רוצה בקצרה לספר סיפור קצת אחר.

דוד חן: לפני שנים רבות הייתי דוקטורנט במכון ויצמן ובניגוד למה שניסו כאן לומר, ידענו היטב מי זה חיים ויצמן, לא רק בגלל שהיינו במכון ויצמן.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שאנחנו צריכים לפתח את הויכוח הזה, אין ספק שיש כמה אנשים שיודעים היטב מי זה היה חיים ויצמן ואין ספק שיש מעט מידי שיודעים מי היה חיים ויצמן.

מיכאל מלכיאור: דוד חן: אני לא נכנס לזה כי מה שרציתי לומר זה שאנחנו התארגנו כקבוצה של אנשי מדע צעירים במכון ויצמן, זה היה בסוף שנות השישים והלכנו להביא את דבר המדע לעיירות פיתוח.

מיכאל מלכיאור: תוך שנתיים, זה קבוצה לא קטנה, תוך שנתיים אנחנו התהפכנו כי הבנו שמה שבני הנוער שגדלו באשדוד ובבית שמש ובאשקלון ובמושבים הנידחים בהרי ירושלים, מה שהם רצו זה לגעת ולהיחשף למדע המודרני.

מיכאל מלכיאור: אני אז כתבתי מאמר על שלושה אנשי מופת, דיברו פה על אנשי מופת אז אני רוצה להוסיף, הראשון, חיים ויצמן וכבר דובר ואני לא רוצה להוסיף מילה.

מיכאל מלכיאור: יחד איתו איש המופת היה אהרון אהרונסון ואיש המופת השלישי היה אפרים קצ'לסקי והם כולם כמו שכבר נאמר כאן אנשי מופת במובן שכאנשי מדע הקדישו זמן ואני לא רוצה להגיד הקריבו, שרתו את החברה והם עשו את זה, הם מצאו את דרך המלך בין שתי הדרכים.

מיכאל מלכיאור: ויצמן היה איש מדע גדול, ואחר כך תרם להקמתה של החברה הישראלית והמדינה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: בתוך האווירה והרוח והרצון הזה לשרת את החברה מהבסיס המדעי, הוקם נוער שוחר מדע.

מיכאל מלכיאור: והארגון הזה משרת היום מאה אלף ילדים בשנה כמו שאמרה כבר שירה, מכל שכבות האוכלוסייה, מי שרוצה בא ומושיטים יד לקבוצות במקומות הכי נידחים של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: ויש היום עם רב, רבים שהם הלכו בעקבות הקבוצה הראשונה, גם דוקטורנטים אבל גם אנשי מדע בכירים שמשקיעים מזמנם ואני חוזר ואומר, תבינו את ההיקף, מאה אלף ילדים בשנה נוגעים במדע, חווים את החוויה, רואים שאפשר ויש לנו מבני נוער שוחר מדע היום נציגים שנסחפו אל המדע, ממלאים תפקידים בכירים בכל מקום ואתר.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם המצגת עובדת, אבל אולי שירה, תגידי כמה מילים מפורטות יותר על המפעל.

שירה שופטי: אני אשתדל לתת רק נתונים כי זה מה שחסר ואין מצגת.

שירה שופטי: קודם כל מדובר בהרבה מאוד מוסדות שפרוסים בכל הארץ, 17 מוסדות.

שירה שופטי: זה חשוב לי להגיד שיש גם באילת, בקרית שמונה ויש בכל מוסד אקדמי בארץ.

שירה שופטי: אנחנו באמת פרוסים, אין ילד שנוער שוחר מדע לא יכול להגיע אליו.

שירה שופטי: דבר נוסף שאני רוצה להגיד, זה ששיתוף הפעולה הזה בין המוסדות האקדמיים, מי שיכול משלם, כל מי שלא יכול נקלט, עוד לא היה ילד שלא למד בגלל בעיה של כסף.

שירה שופטי: אני מוכרחה להגיד שזה שיתוף פעולה ייחודי בעולם למוסדות אקדמיים ולמערכת החינוך, שיתוף הפעולה הזה של משרד החינוך ומערכת החינוך זאת אומרת זה גם האנשים במשרד וגם אנשים בבתי הספר ובשדה החינוכי, הוא שיתוף פעולה מאוד ייחודי, ורק באופן הזה הגענו באמת למעל מאה אלף תלמידים שנהנים מהפעילויות השונות שלנו.

שירה שופטי: יש פה פרוט שאותו אני כן רוצה להזכיר, כי זה ייתן לכם קצת קנה מידה על מה אנחנו עושים.

שירה שופטי: אנחנו עושים ימי עיון וימי חשיפה שמיועדים באמת לילדים שאף פעם לא היו באוניברסיטה וייכנסו לאוניברסיטה בפעם הראשונה ויחוו למידה אקדמית ויראו שהמקום הזה הוא בהישג ידם והוא מקום שהם צריכים לסמן אותו כמטרה.

שירה שופטי: ילדים כאלה מגיעים כ- 66 אלף ילדים למוסדות אקדמיים שונים.

שירה שופטי: קורסים מתמשכים יש לנו 7000 ילדים שמגיעים מידי שבוע לקורסים, ושוב אני מזכירה כל התוכניות האלה, הרעיון של קליטת תלמיד היא על פי מוטיבציה, ילד שרוצה יכול לבוא, ילד שרוצה ולא יכול לשלם יכול לבוא.

שירה שופטי: במחנות קיץ יש לנו 4000 תלמידים, כל שנה בתחילת הקיץ כשרוב עם ישראל יוצא לחופשה אנחנו מתחילים עבודה מאוד אינטנסיבית, ילדים מגיעים מידי בוקר ללימודים.

שירה שופטי: זו חוויה, כל מי שפוגש את הילדים האלה בבוקר, זו חוויה מחממת לב, ילדים שבאים כדי ללמוד.

שירה שופטי: חשוב להגיד, אנחנו לא נותנים תעודות, אנחנו לא נותנים קרדיט בבגרות ובכל זאת אלפי ילדים מגיעים.

שירה שופטי: יש לנו תחרויות מדעיות, ילדים שלנו מגיעים בערך 30 אלף תלמידים מכל רחבי הארץ בתחרויות שונות ומשונות, 40 תלמידים שלנו מגיעים למשלחות בחו"ל.

שירה שופטי: אנחנו עושים כנסים של מדע, פסטיבל כוכבי לכת שבר אילן עשו לאחרונה, עוד 10 אלפים תלמידים.

שירה שופטי: ויש לנו גם פעילויות אקדמיות שהן פעילויות בהן קסה השתלבה שילדים לומדים לימודים אקדמיים, שם זה כבר עם קרדיט, אלה כבר באמת ילדים סופר מצטיינים.

שירה שופטי: שוב זה לא מבחני IQ, ילדים שיכולים, ילדים שמוכיחים מוטיבציה לומדים עם סטודנטים ומגיעים לציונים מצוינים.

שירה שופטי: בסוף המצגת יש עמוד, המראה על השתלבות של התלמידים של הבוגרים שלנו בלמידה אקדמית.

מיכאל מלכיאור: תגידי בכל זאת משהו על התקציב שלכם.

שירה שופטי: יש פה עמוד שלם, הוא מאוד חשוב כי יש פה גרף שמראה לכם את קו הירידה - - -

מיכאל מלכיאור: זה אומר שההתנדבות גוברת או זה אומר שהמדינה לא עוזרת?

שירה שופטי: זה אומר שב- 96' שכנראה איזה פירות של מדיניות חינוך שהייתה מטיבה עם מערכת החינוך, התקציב שמשרד החינוך הקציב לנושא היה מעל שמונה מיליון שקלים.

שירה שופטי: השנה הגענו בדיי עמל הגענו לשלושה מיליון ועלינו לחמישה מיליון בדקה התשעים כשריבי הצליחה להציל, אני לא יודעת איך הצליחה, אבל היא הצליחה.

שירה שופטי: אבל עדיין אנחנו בחמישה מיליון מול תשעה מיליון לפני כעשור.

שירה שופטי: מספר התלמידים נמצא בעלייה רוב הזמן.

מיכאל מלכיאור: יש לכם עוד הכנסות חוץ מהתמיכה הממשלתית?

שירה שופטי: בוודאי, התמיכה הממשלתית כיסתה בתחילת הפעילות בערך 30% מהפעילות שלנו, היום בחלק מהמוסדות היא מגיעה ל- 5-7%.

מיכאל מלכיאור: כל השאר זה גיוס כספים?

שירה שופטי: אנחנו גובים שכר לימוד מתלמידים שיכולים.

מיכאל מלכיאור: מה האחוז מהתקציב זה של שכר לימוד?

שירה שופטי: זה משתנה מפרויקט לפרויקט, ממש בכל פרויקט זה שונה כי תחרויות למשל הילדים לא משלמים בכלל.

מיכאל מלכיאור: גם תחרויות בינלאומיות?

מיכאל מלכיאור: שירה שופטי: גם בתחרויות בינלאומיות, הם לא משלמים.

מיכאל מלכיאור: קורסים מתמשכים, קורסי קיץ, רוב הילדים כן משלמים.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם.

מיכאל מלכיאור: לגבי האישיות של חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל ומהאנשים, ממש מאבות היושר מכל הבחינות של יושר של הציונות ושל הקמת המדינה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באמת מצדיעים גם היום לאישיותו ומורשתו ואני באמת מציין בסיפור שמשרד החינוך הוציא חוזר מנכ"ל והוציא תוכניות השנה ואני חושב שראוי שימשיכו ללמוד את התוכניות האלו גם אחרי שנת התשעים להצהרת בלפור ושנת 55 לפטירתו ושנת השישים למדינה וכולי, אתם תמצאו את הטריגר בשנה הבאה גם לקשר את זה לשנה מסוימת כי יש לנו ברוך השם הרבה שנים.

מיכאל מלכיאור: אבל זה ראוי שיהיה, כמו שיש בסיס תקציב, זה בסיס חינוך וראוי שיהיה, אבל אני משבח על מה שנעשה ואני מקווה שתוכלו גם לעודד גם בתמיכה לעמותה ושתוכלו לעודד שעות נוספות גם בתוך המערכת וגם בסיוע מחוץ למערכת.

מיכאל מלכיאור: כמובן זה חל גם לגבי הדברים שנעשים במשרד המדע והתרבות שגם שם התוכניות דרך מכון ויצמן והסרטים וכל הדברים האלו ראויים לעידוד ושוב לתת המלצה של ועדת החינוך לצה"ל גם למצוא את הדרך מעבר לדברים שנעשים באופן קבוע ברמה החינוכית, לעשות דברים מיוחדים השנה שיחברו את חיילינו לאישיות של דוקטור, הנשיא חיים ויצמן.

מיכאל מלכיאור: לגבי נוער שוחר מדע וכל התוכניות שגם יצאו ברוח האישיות של חיים ויצמן, צריכים לראות את הדברים האלו ביחס למה שקורה בכלל בחברה שלנו.

מיכאל מלכיאור: ומה שקורה זה ירידה מתמדת בדגש הציבורי שיש על מדע, משרד החינוך וממשלת ישראל החליטו להוריד כל שנה בלימודי המדע בבתי הספר, הירידה משנת 2000 ועד היום לפי הנתונים שאני קיבלתי כ- 36% ירידה של שעות הוראה במדע במשך תקופה כל כך קצרה וזה שאנחנו חלק מכפר גלובלי שבכל מקום אחר בעולם מוסיפים שעות מדע כי מבינים שזה המגרש גם החברתי וגם הכלכלי ששם אנחנו או נשחק במגרש הזה או שלא נהיה בכלל ולכן על הרקע הזה צריכים לראות את הפעילות ההתנדבותית וכל היוזמה של נוער שוחר מדע, ראוי לא להחזיר את התקציב למה שהיה לפני עשור, אלא ראוי להוסיף לתקציב הזה כי פשוט עושים את כל מה שמערכת החינוך המסודרת והמאורגנת לא עושה.

מיכאל מלכיאור: ונעביר את הדברים לגורמים האחראיים במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לברך את כל אלה שעוסקים במלאכת הקודש בתחום הזה, בהתנדבות ובכל רחבי הארץ ובמיוחד כל הארגון הזה של נוער שוחר מדע זה באמת אחד מהדברים שאנחנו כחברה ואנחנו ככנסת יכולים מאוד להתגאות בו.

מיכאל מלכיאור: כדי לסיים מאיפה שהתחלנו, האישיות של חיים ויצמן הפכה להיות אישיות כל כך מרכזית בגלל שהוא בלי לוותר על המעמד המדעי שלו ועל המעמד באמת מהשורה הראשונה העולמית של מדען דגול הוא היה מעורב בכל רמך ושסע, כל חלק בגופו הוא היה מעורב בציבוריות, באחריות לחברה היהודית שאת כאבו הוא כאב ואת מלחמתו הוא לחם והוא היה באמת הסמל מהרבה מאוד בחינות לחיבור האידיאלי בין מדע שלא סגור באיזה מגדל שן, אלא שכולו מעורב ולוקח אחריות ומשרת את הציבור ששם הוא חי.

מיכאל מלכיאור: זה הדבר המרכזי שגם בדור שלנו כל אחד ואחד ייקח את הלקח מאישיותו של חיים ויצמן וזאת המורשת שכל כך אנחנו זקוקים לה גם בחברה הישראלית של היום.

מיכאל מלכיאור: ואני מודה לכולכם על שטרחתם להודיע ושהיה דיון ענייני ומקצועי וחגיגי מסביב לאישיותו של חיים ויצמן.