ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 379, 2007-10-30 10:00

גלעד ארדן: בוקר טוב לכולם, אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.

גלעד ארדן: על סדר היום הפרת המחויבויות בתחום ההפקה על-ידי זכייני ערוץ 2, וערוץ 10.

גלעד ארדן: אני רוצה לפתוח במספר מילים בנושא, ולהעביר את רשות הדיבור למנכ"ל הרשות השנייה מר מנשה סמירה, כדי לאפשר לו להציג בקצרה את הדוח.

גלעד ארדן: השם שאני בחרתי לישיבה הזו הוא אכן הפרת המחויבויות בתחום ההפקה על-ידי זכייני ערוץ 2, וערוץ 10.

גלעד ארדן: אני חושב שהשאלה שחברי הכנסת צריכים לשאול את עצמם היא לא רק לגבי הזכיינים, אלא גם לגבי הפנים של המדינה ושל האורגנים המוסמכים שלה, הרגולאטורים כדוגמת הרשות השנייה.

גלעד ארדן: אנחנו כבר כמה שנים נפגשים פה בוועדה הזאת לא רק בתחום התקשורת, אלא בכל מיני נושאים שבהם המדינה מוציאה מכרזים, מעניקה זיכיונות, נותנת לאנשים בכל מיני תחומים אפשרות לפעול.

גלעד ארדן: לאחר מכן, אנחנו מגלים שאדם או חברה לא עמדו בהתחייבויות שהם לקחו על עצמם מול המדינה, והמדינה עושה מעצמה צחוק בכל מה שקשור לאכיפת אותן התחייבויות.

גלעד ארדן: אני לא בא כרגע לתקוף את האנשים שנוכחים כאן - הרשות השנייה לא קמה היום בבוקר.

גלעד ארדן: אבל, כאשר הרשות השנייה מציגה דוח שנתי לגבי שנת 2006 שזו שנת הפעילות הראשונה של זכייני ערוץ 2, ושנת הפעילות כבר הרבה מעבר לשנייה של ערוץ 10, ועדיין יש הפרות כל כך משמעותיות שאנחנו לא יודעים לגביהן מה התגובה של הרשות, זה מעורר שאלות האם בכלל יש צורך בגופים רגולאטורים כאשר לגופים האלה אין בעצם שום משמעות מול הגופים שהם צריכים לפקח או לבקר.

גלעד ארדן: אני לא כבר מציע חס וחלילה לבטל את הגופים הרגולאטורים, אבל ברור שיש כאן בעיה שורשית בהתנהלות שלנו מול הגופים שאנחנו צריכים לבקר.

גלעד ארדן: המסר הזה עובר לא רק לתחום התקשורת, הוא עובר גם לתחומים נוספים.

גלעד ארדן: להבדיל אלף אלפי הבדלות, אנחנו עוסקים פה גם בנושאים של בטיחות בדרכים.

גלעד ארדן: אבל, אם אדם יודע שכשהוא זוכה בנכס של המדינה ומתחייב למדינה לעמוד בסטנדרטים מסוימים, והוא לא צריך לעמוד באותם סטנדרטים ולא בגלל שהיה איזשהו שינוי נסיבות אדיר במדינה או מלחמה או איזשהו שינוי משמעותי אחר - הדבר הזה משפיע ופוגע בתרבות שלנו באלף ואחד תחומים נוספים.

גלעד ארדן: ולכן אני אומר באופן חד משמעי, הדיון הזה לא יסתיים כאן היום.

גלעד ארדן: אני מתכוון לבצע מעקב צמוד וקרוב אחר העמידה בהתחייבויות.

גלעד ארדן: אם לשם כך צריך לשנות גם חוקים, לתת לגופים הרגולאטורים איזשהם כלי אכיפה מיידיים יותר או נכונים יותר, זה מה שייעשה.

גלעד ארדן: כמובן שאפשר לקיים ויכוח מעמיק האם ההתחייבויות שניתנו הן נכונות, והאם הן נאכפות בצורה נכונה, אני לא חושב שלחברי הכנסת יש את הכלים להחליט מה זה תוכנית מסוגה עילית, ומה זה דרמה מסוג כזה או מה זה דרמה מסוג אחר.

גלעד ארדן: אני ניהלתי שיחות עם חלק מהזכייניות לפני הישיבה, והסברתי גם את העמדה הזאת שלי שזה לא דבר נכון בעיניי שחברי הכנסת ייכנסו לתוך הקרביים של הרגולאטור האם זה נכון ש"ארץ נהדרת" או תוכנית אחרת היא כן סוגה עילית או לא סוגה עילית, או האם האודישנים ל"כוכב נולד" זה סוגה עילית.

גלעד ארדן: אלו דברים שאנחנו הסמכנו רגולאטור להחליט, והוא צריך להחליט.

גלעד ארדן: לטעמי, תפקיד חברי הכנסת מתמצא בשאלה איך אנחנו דואגים שהרגולאטור שיש חזקת תקינות מינהלית לגבי ההחלטות והפעולות שלו, יבצע את תפקידו בצורה הטובה ביותר, ולשם כך כינסתי את הישיבה.

גלעד ארדן: יש לי כוונות גם לגבי ההמשך ועתיד שוק התקשורת והטלוויזיה, אבל אני הייתי מבקש שקודם נעסוק בנושא שלשמו התכנסנו, ולשם כך אני מבקש ממנכ"ל מועצת הרשות השנייה להציג את הדוח בתמצית.

נורית דאבוש: שלום, למי שלא מכיר, אני יו"ר מועצת הרשות השנייה.

נורית דאבוש: אני רוצה לפתוח במספר משפטים לפני שאנחנו מציגים את הנתונים עצמם.

נורית דאבוש: ראשית, אני רוצה להודות לך על קיומו של הדיון.

נורית דאבוש: העובדה שאנחנו מקיימים את הדיון הזה בכנסת ישראל, וועדת הכלכלה נדרשת לנושא הזה, היא חשובה, והיא מכרעת מבחינתנו.

נורית דאבוש: הדבר השני והוא מאוד משמעותי - על הזכות לשדר בשידור מסחרי יש מחויבויות שהן מחויבויות ציבוריות, ואנחנו לגבי המחויבויות הציבוריות האלה שמים את יהבנו.

נורית דאבוש: הזכיינים הם גופים מסחריים, הרגולאטור הוא רגולאטור ציבורי, ואנחנו רואים את עצמנו כמי שמשרתים את ההיבט הציבורי.

נורית דאבוש: הדוח הוא דוח מוקפד כי מבחינתנו קיבלנו פיקדון לייצג את הציבור, ואנחנו מתכוונים לייצג אותו.

נורית דאבוש: יחד עם זאת, אנחנו נראה פה במצגת מחויבויות שהן מחויבויות תוכן.

נורית דאבוש: חשוב להדגיש שהמחויבויות של הזכיינים למעשה מתחלקות לשני עוגנים.

נורית דאבוש: העוגן הראשון הוא מחויבויות כלכליות.

נורית דאבוש: על הזכות לשדר נדרשים הזכיינים לשלם הרבה מאוד כסף, והם עושים את זה, בשנתיים האחרונות הם עושים את זה - חשוב לציין גם את הנתון הזה.

נורית דאבוש: החלק השני הוא מחויבויות התוכן שאנחנו נראה אותן תיכף במצגת במספרים.

נורית דאבוש: אבל לגבי מחויבות התוכן, אנחנו רואים בזה אכן את המאבק המשמעותי ביותר שהרשות השנייה אמורה לנהל.

נורית דאבוש: אנחנו חושבים שבנושא הזה לא יכולות להיות פשרות.

נורית דאבוש: אנחנו חושבים שצריך לקדם את שוק התקשורת במדינת ישראל, אבל עדיין מחויבויות כפי שהן בוודאי בהיבט של התוכן, הזכיינים מחויבים למלא.

נורית דאבוש: אנחנו נדבר בסוף המצגת על הכלים כפי שאנחנו רואים אותם.

מנשה סמירה: אני מנכ"ל הרשות השנייה מאז יולי שנה זו.

מנשה סמירה: בהמשך לדברים שנשמעו כאן – הרגולאטור, הרשות השנייה, מבצע את הדברים מתוקף חוק הרשות השנייה בצורה אחראית וכמשתמע מגוף ציבורי.

מנשה סמירה: אני אומר זאת משום שהתהליך הוא לקבוע את המכסות, לדרוש את הדברים מהזכיינים, לעמוד על המחויבויות, לבדוק, לפרסם את הנתונים, ולאחר שיקול דעת בצורה מוסדרת לקבוע את הסנקציות ואת התגובות.

מנשה סמירה: הדברים נעשו בשיקול דעת, בשום שכל, ובצורה אחראית כנדרש מרגולאטור ציבורי שפועל על-פי חוק.

מנשה סמירה: ההערה הראשונה שאני מבקש לומר זה רקע קצר מאוד כדי להסביר למי שלא מצוי בהליכי העבודה.

מנשה סמירה: החוק קבע מחויבויות תוכן בסיסיות לערוצים 2 ו-10, ששיעורן - וזו נקודה מאוד חשובה - נגזר מהיקף ההכנסות של הערוצים.

מנשה סמירה: שיעור החובות קשור ותלוי בהיקף ההכנסות.

גלעד ארדן: לצורך העניין, 60% מההכנסות צריך להוציא.

מנשה סמירה: בדיוק, זה מסביר גם מדוע הדוח יכול להתפרסם, או ניתן לבחון את סך הכול המחויבויות רק לאחר פרסום הדוחות הכספיים, רק לאחר הבדיקה היסודית שנעשית.

מנשה סמירה: מן הסתם, דוחות כספיים מבוקרים של הכנסות לוקח להם קצת זמן, אנחנו נטפל בעניין הזה ותהיה התייחסות.

מנשה סמירה: מכסות של הפקות המקור סביב הסוגה העילית שמטרתן טיפוח התרבות, היצירה, הפלורליזם, לפתח את שוק ההפקה, להשביח את התעשייה, נקבעו בחוק ובכללי הרשות השנייה.

מנשה סמירה: כלומר, אם יש ביקורת על העובדה מדוע נדרשים זכיינים לבצע סוג כזה או אחר של תוכניות תוכן, זוהי הגדרה של המחוקק שאנחנו בוודאי תומכים בה, וחושבים שהיא מתאימה לתרבות הישראלית.

מנשה סמירה: מחויבויות הזכיינים בערוץ 2 מבוססות על היקפים שהם בחרו להציע במכרז.

מנשה סמירה: כלומר, יש מחויבויות מינימום, וערוץ 2 למשל במכרז התחייב על מעבר, ובכך זכו שני הזכיינים שנמצאים כאן במכרז בהתאם למחויבויות שלהם, ולכן העמידה והבדיקה היא ביחס לחוק וביחס למחויבויות היתר שהם לקחו על עצמם.

מנשה סמירה: הבדיקה כוללת פרסום דוחות, הצלבת נתונים, בדיקת חוזים, והיא בדיקה מאוד מעמיקה ויסודית.

מנשה סמירה: אני אעבור לנתונים.

מנשה סמירה: יש פה קצת נתונים, ניסינו לתמצת את זה ולא לעשות את זה מסובך מידיי למי שלא מתעסק עם זה ביום יום.

גלעד ארדן: מנשה, חשוב לי להוסיף הערה שחלק מהדברים שאתם בודקים נקבעו כאן בוועדה בחוק שעבר לפני כשלוש שנים בשיתוף ובהשתתפות רוב הנוכחים כאן שעדיין מחזיקים ברוך השם בזיכיונות.

גלעד ארדן: זאת אומרת, אם דובר על 60% מההכנסות, אם דובר על 65% להוציא החוצה הפקה.

מנשה סמירה: היקף הסוגה העילית, וכן הלאה.

מנשה סמירה: תיקון 19 לחוק הרשות השנייה.

מנשה סמירה: לכן אני אומר, זה היה גלוי, שקוף וידוע, בוודאי בחוק, וגם במחויבויות ובדרישות ובכללים של הרשות השנייה למכרזים.

גלעד ארדן: כאשר הכנסת לא במקרה עשתה הפרדה בין היקף ההוצאות שצריך להוציא שזה אולי גם דבר חשוב, אבל לא במקרה יש התייחסות מפורשת של המחוקק גם לעניין הסוגה העילית, כי מבחינתנו הענקת הזיכיון למשך שנים זה גם איזושהי אחריות שאותו אדם לוקח על עצמו לתכנים שהציבור הישראלי רואה וסופג, ולאור זה גם מתחנך הדור הצעיר.

גלעד ארדן: זה אולי נשמע כמו סיסמאות, אבל אני באמת מאמין שלדברים האלה יש משמעויות לגבי רמת התרבות והשיח במדינת ישראל.

גלעד ארדן: לא מדובר פה רק במספרים ובטבלאות - זה דבר שחשוב שייאמר.

מנשה סמירה: אני מצטרף להערה ומוסיף שהסוגיה העילית היא ליבה של היצירה, והיא ליבו של לוח השידורים, ולכן בהחלט יש לזה משקל וחשיבות.

מנשה סמירה: שנית, רגולאטור כשהוא מודד דברים, מן הסתם הוא מכמת אותם או הופך אותם לקריטריונים, וחלק ההשקעה נמדדת בכסף למרות שאנחנו מדברים פה על תכנים ועל תוכן, ועל דברים ערכיים ותרבותיים.

מנשה סמירה: אבל, כנראה שאין מנוס מסוג כזה של קריטריונים.

מנשה סמירה: לגבי המחויבויות להפקת תוכניות ולרכישתן בערוץ 2 - כאן אנחנו מדברים על המחויבויות הכוללות, ההוצאה לשידורים.

מנשה סמירה: קשת היתה מחויבת ל-277 מיליון, והיא עמדה בכך ואף למעלה מזה.

מנשה סמירה: רשת -216, היא עמדה בכך ואף למעלה מזה.

מנשה סמירה: צריך לומר שבנושא הזה בהחלט ישנה עמידה.

מנשה סמירה: מדובר כאן על ההוצאה הכוללת, זה סך הכול השידורים שנעשים - רכש, הפקת תוכניות וכן הלאה.

מנשה סמירה: מתוך זה הם מחויבים בהפקה ישראלית.

מנשה סמירה: הפקה ישראלית בהגדרה פשטנית היא ש- 75% מיוצריה ומבצעיה הם תושבי ישראל - גם בכך ישנה עמידה.

מנשה סמירה: ניתן לראות את המספרים, אני לא אעבור עליהם.

מנשה סמירה: בסך הכול, בשקף ניתן לומר שבהחלט היתה עמידה.

מנשה סמירה: ערוץ 10 - אותו כנ"ל, ואני שמח לומר שזו שנה ראשונה שיש עמידה בנתון הזה.

מנשה סמירה: הוא מחויב ב-225 מיליון וישנה עמידה, ובהפקה הישראלית -144 מיליון, וגם כאן אנחנו רואים עמידה.

מנשה סמירה: אם כן, זה לגבי ההשקעה הכוללת בלוח השידורים.

מנשה סמירה: מחויבויות לסוגה עילית - סוגה עילית היא מרכיב בתוך לוח השידורים, וכפי שאמר היושב ראש אנחנו מצטרפים ואומרים שזהו ליבו של הלוח, זה מה שבאמת נותן את האיכות ואת המשקל המיוחד.

מנשה סמירה: מדברים על השפעה, על החברה, ועל הנוער, ובוודאי שדרך תוכניות כאלה יש אפשרות בהחלט להעביר מסר אחר וראוי.

מנשה סמירה: קשת - המחויבות הכוללת, כולל ההתחייבויות שהם נתנו במכרז שמעבר למה שהם מחויבים, המחויבות הכוללת עמדה על כ-89 מיליון שקלים.

מנשה סמירה: רשת - 64 מיליון שקלים.

מנשה סמירה: בסך הכול ערוץ 2 - 153 מיליון שקלים.

מנשה סמירה: ערוץ 10 מחויב ב-51 מיליון שקלים כנגזרת של המדרגה הראשונה של החוק - זה מה שתופס כרגע לגבי ערוץ 10.

מנשה סמירה: כשאנחנו אומרים דיווח הזכיין זה איך הם ראו את הדברים, איך הם קראו את המפה, איך הם חשבו שהם הציגו הם עשו את הפעולות.

מנשה סמירה: זה בהחלט לגיטימי שזה ייראה מנקודת ראותם, זה לא לגיטימי ברמה האובייקטיבית, ואנחנו הגוף שמוסמך לקבוע, ובהתאם לכך קבענו שההוצאה המוכרת לקשת הינה 66 מיליון שקלים, רשת – 45, ערוץ 10 – 19.4 מיליון.

מנשה סמירה: כשאנחנו אומרים קבענו - לא בשרירות לב, לחלוטין לא, ההיפך מכך.

מנשה סמירה: נעשתה בדיקה יסודית על-פי הקריטריונים, על-פי אמות המידה שנקבעו והדרישות לסוגה העילית.

מנשה סמירה: נעשתה התייעצות לך ושוב באמת אפילו עם הזכיינים עצמם.

מנשה סמירה: היה אפילו תהליך של ערעורים.

מנשה סמירה: הנושא הובא לוועדת טלוויזיה, הנושא הובא למועצת הרשות השנייה.

מנשה סמירה: הנושא הזה נבחן גם באמות מידה משפטיות על-ידי סוללות של עורכי דין שעסקו בסוגיה הזאת.

מנשה סמירה: השורה התחתונה לאחר שנבדקו חלק מהטענות - אלה הם הפערים, לצערנו הרב.

גלעד ארדן: בערוץ 10 מדובר על הפרה של בערך 70% מההתחייבות.

מנשה סמירה: כן, בתחום הסוגה העילית חסר של 31 מיליון שקלים, כמעט 32 מיליון שקלים.

גלעד ארדן: מנשה, האם הפרה ברמה כזאת של ערוץ 10 של הסוגה העילית זה לא משהו שאתם רואים כבר במהלך השנה?

מנשה סמירה: אדוני היושב ראש, אתה מקדים את המאוחר, אנחנו נתייחס.

מנשה סמירה: ערוץ 10 עומד עכשיו גם בפני תקופה של חצי תקופת הזיכיון.

גלעד ארדן: למה במהלך השנה אתם לא משתמשים בסמכותכם כבר?

גלעד ארדן: הרי פה אין צורך לחכות אפילו לדוח הכספי - כלומר, בהיקף כזה של חוסר בסוגה עילית.

מנשה סמירה: במהלך השנה ניתנו התראות, נעשו ישיבות, הוצאו אפילו "איומים בסנקציות".

מנשה סמירה: נעשתה פעולה קודם כל לפני שאנחנו רוצים להביא אותם ולהגיד שחסר, אלא להיפך, להשלים, נעשו פעולות, פנינו ליוצרים שיעזרו להם לאתר מקורות וחומרים.

גלעד ארדן: סנקציות לא ננקטו.

מנשה סמירה: במהלך השנה לא ניתן לנקוט סנקציות עד שיש - - -

מודי פרידמן: אני חייב להעיר משהו.

גלעד ארדן: אני אתן לך בהרחבה, רשמתי.

מנשה סמירה: הפערים על-פי ז'אנרים - אנחנו רואים שבתחום הדרמה החסר הוא הגבוה ביותר.

מנשה סמירה: אנחנו מדברים על סדר גודל של 27 מיליון בערוץ 2, ו-18 מיליון בערוץ 10.

מנשה סמירה: בסרטי תעודה יש חסר של כ-10 מיליון, וז'אנרים אחרים עוד סדר גודל של 18 מיליון.

מנשה סמירה: כאמור, בסך הכול כ-70 מיליון חסר בסוגה עילית - זה הנתון המסכם את שנת 2006.

מנשה סמירה: צריך לזכור שפערים אלה באו לידי ביטוי לאחר שהרשות והמועצה במהלך שנת 2006 נעשו התאמות, כי שנת 2006 היתה שנה מורכבת, שנה עם מלחמה, שנה עם מונדיאל שהיה צורך לתת מענה, היתה פנייה אל הרשות לפתור את הבעיה ולתת מענה לציבור - אלו דברים שנלקחו בחשבון.

מנשה סמירה: לאחר שנעשו ההתאמות האלה, אלה הם הנתונים.

גלעד ארדן: כלומר, החוסרים הקיימים הם לאחר שעוד הופחתו המחויבויות בגלל המלחמה או בגלל המונדיאל וכו'.

מנשה סמירה: נכון.

קריאות: - - -

גלעד ארדן: רבותי, אני אתן לכם לדבר אחר כך באופן מסודר.

גלעד ארדן: מודי, פה אני בינתיים מנהל את הדיון.

גלעד ארדן: תרשום לך כל דבר שלדעתך הוא לא נכון, ולא מדויק, ותאמר אותו.

גלעד ארדן: אי אפשר כל רגע.

מנשה סמירה: ההתאמות שאני מדבר עליהן, הן בהחלט סייעו או באו לידי ביטוי לערוץ 2 משום שהעשייה שלו היא הרבה מעבר למינימום המוגדר בחוק.

מנשה סמירה: ההתאמות לערוץ 10 לא באו לידי ביטוי כי הוא חייב לעמוד בחוק, והחוק הוא מינימליסטי, הוא לא מאפשר מתחת לזה, וצריך לזכור את הנקודה הזאת.

מנשה סמירה: אבל, זה חלק מהמצב של ערוץ 10 שאני לא חושב שזה המקום לקיים עליו את הדיון הכולל כי ערוץ 10 נמצא באיזושהי בדיקה אחרת, רחבה יותר.

מנשה סמירה: השקף הבא - היקף ההפקה המקומית.

מנשה סמירה: אני עובר כאן לנושא שנקרא הפקה מקומית והפקה קנויה.

מנשה סמירה: הפקה מקומית היא הפקה ישראלית, הפקה שנעשית כאמור בישראל, למעט ספורט וענייני היום, אקטואליה.

מנשה סמירה: רשת מחויבים ב-45% - עמדו.

מנשה סמירה: קשת ב-45% - עמדו ב-41%.

מנשה סמירה: הטלוויזיה החינוכית שהיא גם זכיין שיש לו יחידת שידור בתוך הערוץ, עמדו ב-63%, וערוץ 10 כמעט ועמד - 39% מתוך 40%.

מנשה סמירה: היקף ההפקה המקומית הקנויה - וזה תחום שני שהוא חשוב גם לפלורליזם, חשוב גם לעניין עידוד התעשייה, וחשוב גם לכך שנראה כאן מגוון של נושאים ותוכניות ופעילויות - זה מה שמסתתר מאחורי ההחלטה.

מנשה סמירה: אם כן, בהפקה המקומית הקנויה - כלומר, ההפקה שצריכה להיעשות מחוץ לבית, מהשוק הישראלי ומהתעשייה הישראלית - כאן יש להפקיד בין הפקה כוללת לבין הפקה קנויה בתחום הסוגה העילית.

מנשה סמירה: אלו מרכיבים חשובים שגם מופיעים בחוק, ולכן אנחנו מתייחסים אליהם בצורה הזאת.

מנשה סמירה: רשת מחויבת ב-65% - והזכיר יושב ראש הוועדה את הנתון הזה בראשית הדברים - והם עמדו בכך.

מנשה סמירה: מדובר כאמור על כלל השידורים: תוכניות הבוקר, תוכניות הצהריים, תוכניות הערב, כל הז'אנרים.

מנשה סמירה: קשת עמדו ב-62% מתוך 65%.

מנשה סמירה: הטלוויזיה החינוכית - חסרים 7%, הם עשו קצת יותר מידיי בתוך הבית.

מנשה סמירה: ערוץ 10 - 49% מתוך 65%.

מנשה סמירה: למען השקיפות אני רוצה לציין כאן - רשת סיווגה 87%, וקשת 73% מההפקות שלהם כהפקה קנויה.

מנשה סמירה: על-פי בדיקה יסודית שלנו של רואי חשבון ושל החוזים ושל הנתונים והדיווחים של הזכיינים, לא הכרנו בכך משום שהם לא עמדו בכללים המופיעים באופן מלא.

מנשה סמירה: יש לזה סטנדרטים מהי הפקה קנויה.

מנשה סמירה: מאחר ונמצא שימוש בין אם זה בכלים של הזכיין, או בטאלנטים, עובדים, או מהדברים מהסוג הזה, לא יכולנו להכיר, ולכן אלה הם הפערים לעומת הנתונים שהזכיינים טענו בעררים.

מנשה סמירה: רשת טענה 87% ואנחנו הכרנו להם ב-65%.

מנשה סמירה: בשקף הבא אנחנו מדברים על הפקה מקומית קנויה מסוגה עילית.

מנשה סמירה: כלומר, בתוך הסך הכול הכולל ששם היתה כמעט עמידה מלאה של הזכיינים ברכישה של תוכניות מכל הז'אנרים, בז'אנר הסוגה העילית הבעיה מתמשכת.

מנשה סמירה: אם ראינו קודם שיש חסר, יש גם בעיה שאנחנו מצביעים עליה, דיברנו עליה עם הזכיינים, וזו הבעיה של ההפקה הקנויה.

מנשה סמירה: בסוגה העילית - רשת עמדה ב-32% מתוך 65%.

מנשה סמירה: כאן חשוב לומר שהחוק מתייחס גם בשעות וגם בכסף, ולכן יש פה אבחנה בין שני הממדים, שני הקריטריונים.

מנשה סמירה: בשעות - 32%, בכסף אנחנו מדברים על 28%.

מנשה סמירה: קשת - 26% ו-26% בכסף, כך שיש פה פער יחסית גדול.

מנשה סמירה: רשת סיווגה 91% מהתוכניות שלה ו-93% מההוצאה הכספית, כהפקה קנויה בסוגה עילית - אנחנו לא קיבלנו מאותן סיבות שהזכרתי קודם, ההערה מופיעה על השקף.

מנשה סמירה: קשת סיווגה 51% כך שמראש גם אם היינו מקבלים, יש פה פער של 14% ביחס לנדרש.

מנשה סמירה: אלה הם הנתונים בתחום ההפקה הקנויה.

מנשה סמירה: זה בהחלט לטעמנו נתון חשוב שצריך לטפל בו על מנת ליצור את אותם יעדים שנקבעו הן במכרז, הן בחוק הרשות השנייה, והן בכללים - להציג פלורליזם, מגוון, ולהשביח את איכות השידורים של המסך.

מנשה סמירה: הפקה מקומית קנויה מסוגה עילית של ערוץ 10 - ישנה עמידה, אם כי צריך לזכור שההיקף הוא צנוע יותר.

מנשה סמירה: כלומר, בהתאם למחויבויות ערוץ 10.

מנשה סמירה: ההיקף הוא של כ-20 מיליון, אבל ב-20 מיליון ששודרו היתה עמידה ברכישה קנויה של תוכניות מסוגה עילית.

מנשה סמירה: נושא נוסף שעלה במכרז והדגשנו אותו הוא התוכניות המועדפות.

מנשה סמירה: ההגדרה של מועדפות היא: תוכניות מורשת ותרבות יהודית, דעת ותרבות, שיח ציבורי ופריפריה.

מנשה סמירה: כלומר, ביקשנו מהזכיינים לתת דגש לנושאים הללו, היתה על כך גם תחרות במכרז.

מנשה סמירה: בנושא הזה הרימו את הכפפה, ואנחנו רואים כאן שאם בסוגה עילית הם היו מחויבים ב-15% מהתוכניות כמועדפות, כלומר בנושאים הללו שמופיעים למעלה, רשת התחייבה ל-72% במכרז ועמדה בזה.

מנשה סמירה: קשת התחייבה ל-78% ועמדה בזה.

מנשה סמירה: כלומר, בתחום של המועדפות ישנה עמידה, ואף למעלה מכך.

מנשה סמירה: ישנה עמידה בתוכניות הכוללות.

מנשה סמירה: היו מספר מחויבויות מרכזיות נוספות חוץ מסכיות.

מנשה סמירה: אנחנו בחרנו את המרכזיות שבהן היתה עמידה, ובחלק לא היתה עמידה.

מנשה סמירה: חשוב לומר את זה כי קיבלנו בשבוע האחרון הרבה שאילתות לנוכח פרסומים כאלה ואחרים, זה מופיע בדוח המפורט של הרשות השנייה.

מנשה סמירה: בכל אופן, יש דברים שהם עמדו.

מנשה סמירה: למשל, הכנת מאגר מגזרי למרואיינים מהפריפריה, שיתוף פעולה עם בתי ספר לטלוויזיה וקולנוע - כאן יש מענה.

מנשה סמירה: בגיוון תרבותי בכוח האדם מצאנו מענה חלקי.

מנשה סמירה: יש דברים שלא היה בהם מענה, כגון: הקמת מרכזי הפקה בפריפריה, והתחייבות לציון חגים ומועדים - אלו דוגמאות של מחויבויות נוספות.

מנשה סמירה: חשוב לומר שחוץ מסכיות אנחנו מחויבים כרשות לעמוד עליהן כי הן הוצגו במכרז.

מנשה סמירה: יחד עם זאת, אלו נושאים שהטיפול בהם נמשך.

מנשה סמירה: דיברנו עד עכשיו על רשת.

מנשה סמירה: קשת - שילוב אנשים מקהילות מגוונות בתוכניות, מצאנו מענה מלא.

מנשה סמירה: השקעה בפרויקט ליוצרים צעירים, מצאנו מענה.

מנשה סמירה: נעשו פעילויות בדימונה, אשקלון עם הרבה בני נוער.

מנשה סמירה: מענה חלקי בתחום מאגר אנשים מהפריפריה.

מנשה סמירה: בתחום החגים בין אם זה חגים יהודים או חגים של דתות אחרות, לא נמצא מענה, או מענה חלקי.

מנשה סמירה: אם אני מסכם, אלה בעצם הדברים המרכזיים.

מנשה סמירה: זה מסכם את המצגת, זה אולי עושה קצת עוול בתמונה כולה.

מנשה סמירה: אבל, אנחנו פשוט רוצים לקיים דיון.

גלעד ארדן: אנחנו ביקשנו דיון על ההפרות ולא על העמידה.

מנשה סמירה: נכון, על הפערים.

מנשה סמירה: הדיון רצה להתמקד בפערים, אבל אני חושב שבכל זאת זה לא יהיה הוגן לא להציג תמונה מאוזנת.

מנשה סמירה: אנחנו רואים שבהוצאה לשידורים הכוללת ובהפקות הישראליות היתה עמידה בערוץ 2, ובערוץ 10, וזה בהחלט מבורך.

מנשה סמירה: אנחנו רואים שלמרות שאין עמידה בסוגה העילית, ויש חסר, עדיין היקף הסוגה העילית הוא גדול.

מנשה סמירה: כ-400 שעות נעשו - צריך לומר זאת, זו עובדה.

מנשה סמירה: חסרות שעות רבות, אבל נעשו.

מנשה סמירה: שלישית, ניתן דגש לתוכניות המועדפות, ובזה בהחלט ניתן מענה.

מנשה סמירה: הפערים והבעיות - כ-75 מיליון הוצאה לסוגה עילית, והסברנו, לא נחזור על הפרטים.

מנשה סמירה: 45 מיליון מהם בתחום הדרמה, ואנחנו חושבים שהדרמה זה ז'אנר חשוב ביותר בתרבות הישראלית, בקולנוע הישראלי, ובוודאי ובוודאי בטלוויזיה.

מנשה סמירה: וחוסרים במכסות הפקה המקומית הקנויה כמו שהסברנו קודם, כדי לתת לשוק, לאולפנים, ליוצרים העצמאיים, ליוצרים הקטנים, להתקיים ולפעול הן בחופש תרבותי יצירתי, והן מבחינה כלכלית - כאן היה חסר, וזה דבר שצריך לטפל בו.

מנשה סמירה: בעניין הזה הצגנו את הדברים, גם במועצת הרשות השנייה התקבלו החלטות, ואני חושב שכדאי שיושבת ראש המועצה תציג את המשך הטיפול.

נורית דאבוש: קודם כל, לאחר לא מעט דיונים החלטנו לאמץ את הדוח השנתי שהוצג על ידי הרשות השנייה.

נורית דאבוש: דבר אחד היה ברור - מועצת הרשות השנייה ניסתה לקדם כבר לפני שנה וחצי אפשרות של שינוי חקיקה בנושא קנסות, וראוי לומר את זה.

נורית דאבוש: כתוצאה מהעובדה שהמחוקק, ואולי אתה אדוני היושב ראש תפעל מהר יותר, זה לא עבד, זה עדיין לא בא לידי ביטוי חקיקתי, ועל זה אנחנו תיכף נגיד שלושה משפטים.

גלעד ארדן: מה השינוי שביקשתם ממשרד התקשורת ועוד לא הגיע לשולחננו?

נורית דאבוש: שנייה, אני אגיד את זה.

נורית דאבוש: שנית, קודם כל עשינו בדק בית אצלנו.

נורית דאבוש: אנחנו חושבים שפרסום הדוחות לא צריך להיות באוקטובר שנה אחרי, אנחנו חושבים שפרסום הדוח צריך להיות הרבה יותר מוקדם.

נורית דאבוש: לכן, ביקשנו מהמנכ"ל החדש לעשות עבודת מטה כך שבסופו של דבר אנחנו נדבר על דוחות ביניים, ונוכל להגיד לזכיינים איפה הם עומדים ואיפה הם לא עומדים כבר בתקופה של אחרי חצי שנה, כדי שנוכל באמת לנקוט בצעדים שהם צעדים מעשיים יותר, ולפרסם את הדוח בתקופה שהיא הרבה יותר מוקדמת מאשר אוקטובר שנה זו.

נורית דאבוש: שנית, המנכ"ל יציג למועצה בישיבתה הקרובה את הדרך שבה הזכיינים יצטרכו למלא אחר המחויבויות שלהם.

נורית דאבוש: זה כתוב בחוק, אנחנו רוצים לראות את זה על המסך.

נורית דאבוש: המנכ"ל ישב יחד עם כל המנכ"לים של הזכיינים, ויתנו לנו את ההשלמה כנדרש.

נורית דאבוש: שלישית, אנחנו חושבים שבעניין הזה דוח שטרום - ואני מניח שהיושבים סביב השולחן הזה מכירים אותו - יצר מצב של ניסיון חיובי.

נורית דאבוש: אנחנו רוצים למנות בודק חיצוני לבדוק את כל סוגיית נושא ההפקה הקנויה.

נורית דאבוש: ישבו אצלנו היוצרים ואמרו דברים שאנחנו כגוף ציבורי לא יכולים לעבור עליהם לסדר היום.

נורית דאבוש: אנחנו רוצים לבדוק את הסוגיה הזאת באופן המקצועי ביותר, ואנחנו רוצים למנות בודק חיצוני שיבדוק את הסוגיה הזאת.

גלעד ארדן: אני לא בטוח שכל חברי הכנסת מבינים את המשמעויות של מה שאמרת.

גלעד ארדן: האם אתם רוצים פירוט בעניין?

נורית דאבוש: תאמין לי שמי שיושב פה מבין.

ישראל חסון: אנחנו רוצים פירוט.

נורית דאבוש: אנחנו נפרט באס, אם, אסים.

נורית דאבוש: דבר אחרון, במסגרת מכרז ערוץ 2 ניתנה לרשות השנייה אפשרות להטיל עיצומים כספיים.

גלעד ארדן: אני חושב שהם ביקשו פירוט, זה לא היה בהומור.

נורית דאבוש: אין בעיה, אנחנו בדיון הבא נעשה לגבי דוח שטרום.

נורית דאבוש: במסגרת השימועים שקיימה ועדת טלוויזיה, הגיעו ארגוני היוצרים וטענו לגבי שאלות של הפקה קנויה, והפקה שאיננה קנויה, שיכול להיות מצב שהזכיינים מצד אחד מקימים חברות שהן לא חברות קש כדי שבכל זאת ההפקה תהיה הפקה שלהם.

נורית דאבוש: מצד שני, הסעיף הזה הוא סעיף שהוא מורכב וחדש.

נורית דאבוש: מצאנו לנכון למנות בודק שהוא בודק חיצוני שיבחן את כל שוק ההפקה, יגיש מסמך שיהיה מסמך ראוי, ובעיקר שיציין את העובדות.

נורית דאבוש: על בסיס העובדות האלה, אנחנו נקבל את ההחלטות שלנו בנושא ההפקה הקנויה.

גלעד ארדן: האם נבחר כבר בודק חיצוני?

נורית דאבוש: לא, יש כמה הצעות.

נורית דאבוש: אבל, עדיין לא נבחר.

גלעד ארדן: למה צריך לשם כך בודק חיצוני, האם אנשי הרשות השנייה לא יכולים?

גלעד ארדן: הרי יש קריטריונים מה זה הפקה פנימית, ומה זה הפקה קנויה.

גלעד ארדן: יש לכם הרי סמכויות אפילו לראות את הספרים שלהם, ראיתי שיש לכם סמכויות מאוד נרחבות.

גלעד ארדן: אפשר ללכת לזכיין, להגיד: יש מפיק שעד לפני שנה הוא עבד אצלך, ועכשיו הוא שוכר פה חדר, תראה לנו כמה אתה משלם לו לשעה, תראה את זה וזה.

גלעד ארדן: ישב עו"ד אבני ויחליט האם זה קנוי או לא קנוי.

גלעד ארדן: למה צריך מישהו חיצוני לעניין הזה?

נורית דאבוש: קודם כל, אני חושבת שאתה צודק.

נורית דאבוש: אנשי הרשות השנייה עושים את עבודתם, והם עושים את עבודתם נאמנה.

נורית דאבוש: אבל, כשאתה רוצה לקבל החלטה שהיא החלטה ציבורית מהמעלה הראשונה, אתה לא לוקח אנשים שהם אנשי הרשות השנייה ומבקש מהם.

גלעד ארדן: זה תפקידם, בשביל מה אנחנו מחזיקים אותם?

גלעד ארדן: זה מנגנון שעולה המון.

נורית דאבוש: אגב, העבודה שלהם היא לא רק החלק הזה, אלא העבודה שלהם היא עבודה כוללת.

נורית דאבוש: אבל בכל מקרה, מינוי הבודק החיצוני מיועד לתת לנו כגורם ציבורי איזשהן עובדות שאנחנו חושבים שהרשות לא יכולה לתת לנו את העובדות האלה.

נורית דאבוש: אני חושבת שאתה צריך לברך על העובדה שיתמנה בודק חיצוני.

נורית דאבוש: אנחנו רוצים לבחון את הסוגיה הזאת.

גלעד ארדן: סליחה, יכול להיות שאני לא יודע לקבל על עצמי החלטות.

גלעד ארדן: אבל, אני מחליט שאני לא מברך על זה.

נורית דאבוש: או-קי, מותר לך.

נורית דאבוש: אני חושבת שבעניין הזה קיבלנו פה החלטה שהיא החלטה ציבורית נכונה.

נורית דאבוש: אנחנו חושבים שהבודק החיצוני יעשה עבודה שהיא עבודה שהיא נדרשת היום לתעשייה הזאת.

נורית דאבוש: אני לא חושבת שאני רוצה שפקידי הרשות השנייה יעשו את זה.

נורית דאבוש: אגב, הוא לא יבדוק את החלטות של הרשות השנייה, הוא יבדוק את השוק הזה.

נורית דאבוש: אני חושבת שזה דבר שהוא מאוד ראוי וחשוב.

נורית דאבוש: הדבר הנוסף הוא נושא הקנסות - אנחנו פנינו לפני שנה לפחות.

גלעד ארדן: מתי ימונה הבודק החיצוני?

נורית דאבוש: בישיבת המועצה הקרובה.

מנשה סמירה: יש דיון על המנדט של הבדיקה.

גלעד ארדן: אני רק רוצה להסביר למה אני כועס על זה, שלא יובן שאני סתם מתפרץ.

גלעד ארדן: הסעיף הזה של ההפקות הקנויות עבר כך נדמה לי בחוק פה בכנסת לפני למעלה שלוש שנים.

גלעד ארדן: במקרה היתה הסתייגות שלי שעברה, זה היה הרי 50%, עלה ל-65%.

גלעד ארדן: למה הרשות צריכה לחכות כמה שנים כדי להבין שאין לה כלי לאכוף בכלל את ההפקה, ולדעת מה קנוי ומה לא קנוי?

גלעד ארדן: זאת אומרת, עד שלא יבואו מרגלים מטעם היוצרים ויגידו: רגע, יש פה כך וכך.

גלעד ארדן: אגב, אני לא אומר שהם צודקים בעניין הזה, אני לא קובע שום מסמרות.

גלעד ארדן: אבל, אם יש מנגנון של הרשות השנייה, לא יכול להיות שרק אחרי כמה שנים תחליטו שאין לכם איך לבדוק את הדבר הזה שהכנסת חוקקה.

נורית דאבוש: לדעתי, יש כאן אי הבנה.

מנשה סמירה: המנדט של הבודק בגלל שיכול להיות שיוגדר לה תחום של בדיקה של דברים שהם חורגים מהמינהל התקין, יש טענה של יוצרים על חברות קש ודברים מהסוג הזה - זה לא תפקיד הרשות השנייה לבדוק דברים בתחום הזה.

מנשה סמירה: לגבי היישום של ההפקה הקנויה, הוא מתבצע.

מנשה סמירה: זו שנה ראשונה שהוא התבצע בצורה הזו.

מנשה סמירה: הרשות ביצעה אותו, הצגנו פה את הנתונים, הבהרנו את זה לזכיינים, הבהרנו את זה לשוק.

מנשה סמירה: יכול להיות שיבואו אנשים ויגידו שצריך לשנות את התנאי - זכותם לבקש.

מנשה סמירה: זה עדיין לא אומר שזה יקרה.

מנשה סמירה: זה במהלך רגיל, לא באמצעות הבודק.

מנשה סמירה: אם הבודק יתמקד, הוא יתמקד בדברים והמועצה עוד תצטרך להחליט איך בדיוק ובמה, בתחום שהוא חורג ממינהל תקין נגדיר את זה כך כרגע, לא בדברים יותר חמורים.

מנשה סמירה: אבל, לא בעבודה השוטפת של ההפקה הקנויה.

מנשה סמירה: ההפקה הקנויה נאכפה, הוצגו כאן נתונים ברורים.

מנשה סמירה: יש ויכוח על העיקרון, יש כאלה שהיו אולי רוצים אחרת, להקל - זה סיפור אחר.

גלעד ארדן: אפילו לפי מה שהכרתם גם בהפקה הקנויה יש עדיין פער גדול.

מנשה סמירה: יש פער, חד וחלק.

נורית דאבוש: לגבי הסעיף הזה בחוק, אני חושבת שגם ועדת טלוויזיה, וגם המועצה אמרה את הדברים שלה באופן ברור - אין לנו שום כוונה לשנות את הסעיף הזה.

נורית דאבוש: אבל, אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לבדוק את המידע שמגיע אלינו, ולתת את כל המידע שצריך, ולקבל החלטות.

נורית דאבוש: הדבר האחרון הוא נושא הקנסות.

נורית דאבוש: כמו שבוודאי אתה יודע, חוק הרשות השנייה לא מאפשר לנו להטיל קנסות על הזכיינים.

נורית דאבוש: אבל, עדיין במסגרת מכרז ערוץ 2 יש לנו אפשרות להטיל עיצומים כספיים.

נורית דאבוש: אנחנו ביקשנו מהמנכ"ל להתחיל בהליך שהמשמעות שלו אומרת להטיל עיצומים כספיים על הזכיינים כתוצאה מזה שהם לא עמדו במחויבויות שלהם.

נורית דאבוש: אנחנו את התהליך הזה נתחיל.

נורית דאבוש: הוא תהליך משפטי שידרוש כמובן תהליכי שימוע בכל מה שקשור בזה, אבל אנחנו את התהליך הזה נתחיל.

גלעד ארדן: האם אתם מחויבים בשימוע על פי החוק?

גלעד ארדן: האם אין לכם סמכות להטיל עיצום כספי בלי שימוע?

נורית דאבוש: אין לנו שום יכולת.

דורון אבני: בלי כללי מינהל תקין, לא.

דורון אבני: זה חורג מעבר לנושא של הגדרה בחוק או לכללי זיכיון.

דורון אבני: אנחנו סבורים שכרשות ציבורית אנחנו מחויבים בשימוע במקרה שכזה.

גלעד ארדן: ולמה מועצת הכבלים והלוויין יכולה להטיל קנסות בלי?

דורון אבני: למיטב ידיעתי, גם הם צריכים לערוך שימוע.

נורית דאבוש: זו סוגיה קצת מורכבת.

גלעד ארדן: אני מנסה להבין למה המשטרה יכולה להטיל קנס בלי שימוע, ואתם צריכים שימוע אם אתם כרשות שמוסמכת לקבוע עמידה או אי עמידה במחויבויות, צריכים לאפשר שימוע?

דורון אבני: צריך קודם כל לזכור שמדובר על מגוון רחב של סנקציות.

דורון אבני: למשל, סנקציות של שלילת זיכיון או צמצום זיכיון, ברור שאתה צריך לשמוע את בעל הזיכיון מה יש לו לומר בעניין.

גלעד ארדן: אני מדבר על העיצום הכספי?

דורון אבני: מדובר על עיצומים כספיים בסדרי גודל של סכומים לא מבוטלים, ואתה רוצה לדעת מה הטיעונים לעניין הזה, כמו שיש הכרעת דין וגזר דין.

גלעד ארדן: האם לפני שהוצאתם את הדוח לא שמעתם את הטיעונים שלהם?

דורון אבני: ודאי ששמענו.

דורון אבני: הייתי מבדיל בעניין הזה כמו שאנחנו מבדילים בין הכרעת דין לגזר דין.

דורון אבני: בעצם ניתנה פה הכרעת דין שמשקפת בצורה מאוד ברורה את החוסרים, ועכשיו מועצת הרשות השנייה צריכה לתת לצורך העניין במירכאות את גזר הדין במובן של להחליט מהן המשמעויות מבחינת סנקציות של הדבר הזה.

נורית דאבוש: יותר מזה, היתה החלטה של המועצה לצד העניין הזה שאומרת שגם אם יוטלו עיצומים כספיים הם לא יהיו חלק מתקציבה של הרשות השנייה, וזה לא יעבור לחלק הפרוצדוראלי שלנו, אלא זה כסף שייצבע ליצירה הישראלית, והוא יעבור as is ליצירה הישראלית.

נורית דאבוש: אלו למעשה החלטות של המועצה בעניין הזה.

נורית דאבוש: כללי האכיפה כפי שהם נמצאים היום הם אולי כללי אכיפה לא מספיקים.

נורית דאבוש: אנחנו אולי צריכים לחזק אותם, ואנחנו נשמח למצוא את הדרכים לחזק אותם.

נורית דאבוש: אבל כמו שמנשה אמר ובעניין הזה אני רוצה לסכם, אנחנו למעשה חושבים שהעובדה שנבנה תמהיל לסוגה העילית, היא לא גחמה של מישהו, והיא לא רצון של איזה רגולאטור להיכנס פנימה לתוך נבכי השידור הציבורי.

נורית דאבוש: היה בזה היגיון שהוא היגיון תרבותי, בעינינו יש לזה חשיבות שהיא חשיבות מכרעת, ועל זה אנחנו מתכוונים להתעקש.

נורית דאבוש: אני מאמינה שגם בשנת 2007 - 2008, התוצאות ידברו בעד עצמן.

גלעד ארדן: האם את חושבת שב-2007 התוצאות יהיו הרבה יותר טובות?

גלעד ארדן: אנחנו לקראת סיום השנה

נורית דאבוש: לי אין ספק.

קריאה: ממש לא.

גלעד ארדן: לי נאמרים דברים אחרים על ידי אנשים מהתעשייה.

נורית דאבוש: בואו ניפגש פה במאי 2008 עם הדוח.

יורם חטב: אני יושב ראש שח"ם, איגוד שחקני המסך.

יורם חטב: נמצאים איתי כאן שניים מהעמיתים שלי מפורום האיגודים בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.

יורם חטב: נפתלי גליקסברג יו"ר פורום היוצרים הדוקומנטאריים, ובנצי שירה חבר הוועד המנהל של איגוד המפיקים, ואסף פרץ מנכ"ל איגוד הבימאים והתסריטאים.

יורם חטב: קודם כל, אנחנו רוצים לברך אותך כבוד היושב ראש ואת חברי הוועדה על ההידרשות לנושא.

יורם חטב: אני חושב שאפילו יש חשיבות גדולה בכך שאתה פרסונאלית יושב בראש השולחן היום כמי שהיה בכובעים רבים לאורך כל השתלשלויות רגולאציה וחקיקה של הטלוויזיה המסחרית, ומכיר את הנושא לפניי ולפנים, לקולא לחומרא.

יורם חטב: היו מקומות שלטענתנו עזרתה לזכיינים, והיו מקומות שחשבנו שההיפך.

יורם חטב: מבחינתנו זה מצוין שאתה יושב שם היום כי בטח אתה לא נחשד בנטיית יתר לצד שלנו - זה מנקודת המבט שלנו.

יורם חטב: לנו זה טוב כי בדרך כלל אחת הדרכים לפסול את טענותינו - - - אנחנו מברכים גם על הגישה שלך שבעצם אומרת אי התערבות מקצועית בעבודתה המקצועית של הרשות, ורואה מצד שני עין פקוחה ודואגת על המתרחש, ודאגה שלרשות יהיו הכלים ושהיא תעשה את מה שהיא צריכה לעשות.

יורם חטב: חשוב לי להבהיר בתחילת הדברים שהדברים שנשמיע ביקורתיים ככל שלא יהיו, לא לוקחים כמובן מאליו לא את עבודתה של הרשות במשך השנים, ולא את עבודתם של הזכיינים במשך השנים.

יורם חטב: כבוד היושב ראש, השיטה מטרידה אותנו הרבה יותר מהמספרים.

יורם חטב: השיטה היא שמכרזים בתחום התקשורת בישראל, הם טיוטא למשא ומתן יום לאחר קבלתם.

יורם חטב: השיטה הזאת היא מדאיגה, מטרידה, וכאזרחים אנחנו רואים אותה מתרחשת גם בדיציפלינות אחרות במשק כמו שציינת בעצמך.

יורם חטב: אני אפילו אגיד שהמספרים - ואנחנו עשינו פה איזשהי רשימה פשטנית כי זה כל כך מורכב ומסובך שאפשר ממש להתבלבל - הם מספרים בלתי נתפסים, הם מספרים קשים לעיכול.

יורם חטב: אם אנחנו לוקחים את ערוץ 2 ואת ערוץ 10 כולל החוסרים של ערוץ 10 מ-2005 ו-2004 שהם עדיין צריכים להשלים אותם, אנחנו מגיעים ל-182.5 מיליון שקלים בסוגה עילית.

יורם חטב: פלוס הקלות שהזכיינים קיבלו ב-2006 שזה 37.5, אנחנו מגיעים ל-220 מיליון שקל של אי ביצוע בסוגה עילית.

יורם חטב: אם אני מכמת את זה, אנחנו מגיעים ל-55 מיליון דולר.

יורם חטב: אם אני לוקח שעה שהיא שעה שמנה, שעה יפה, של סוגה עילית של 100 אלף דולר, אני מגיע ל-550 שעות בשנה של אי ביצוע סוגה עילית.

גלעד ארדן: לא בשנה, על כל התקופה.

גלעד ארדן: הוספת את 2004- 2005 של ערוץ 10.

יורם חטב: לא נשכח שאני מגלגל את זה קדימה כי מצפים מהם להשלים את זה.

גלעד ארדן: בסדר, 550 שעות חוסר.

יורם חטב: זאת אומרת, אילו היו משלימים את זה ב-2006, היינו מקבלים שעה וחצי סוגה עילית ביום לפי המפתח היקר הזה, שעה וחצי ביום כל יום.

יורם חטב: אם אני מוריד את ערב יום הכיפורים, ואת ערב יום הזיכרון, ועוד כמה דברים, אני מגיע למספרים נכבדים ובלתי נתפסים.

יורם חטב: כאן נשאלת השאלה הבאה, שאלת החוב הנגרר, עד כמה צבירת חובות בכלל אפשר להחזיר?

יורם חטב: חווינו את זה בזמנו בכבלים.

יורם חטב: צריך להבין שהפקות טלוויזיה וקולנוע זה לא חוסר שאני הולך לבנק ומשלים אותו בצ'ק.

יורם חטב: מרגע שאני רוצה כבר להחזיר עד הרגע שזה מופיע על המסך, זה תהליך של בין שנה לשנה וחצי לכל הפחות, אם לא שנתיים, מרגע שההפקה נהגית ועד שהיא מופיעה על המסך.

יורם חטב: אנחנו כבר רואים ב-2007 - ואנחנו מעמידים תזה הפוכה, כמו שהיושב ראש נוכח אנחנו יותר זריזים מהרשות, ואולי טיפה פחות מדויקים - כבר ב-2007 אנחנו רואים חוסרים שוב גדולים מאוד.

מנשה סמירה: יורם, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להיות לא מדויקים.

יורם חטב: אבל, אין לכם גם את הזכות להיות כל כך לא זריזים.

נורית דאבוש: אני מסכימה איתך, ואת זה אנחנו נשנה.

יורם חטב: אנחנו רוצים גם לציין שהשאלה הנשאלת והיא שאלה מהותית שהעלאתה יושבת ראש המועצה, שאלת הסנקציות.

יורם חטב: אבל, אנחנו אומרים מעבר לכך, השאלה הזאת צריכה לעלות על הפרק, יש סנקציות, אין סנקציות וכו'.

יורם חטב: השאלה המקדמית יותר שאנחנו שואלים היא הגדרת תפקיד הרגולאטור.

יורם חטב: האם הרגולאטור, ולא רק הרגולאטור הזה הספציפי, בואו לא ניפול רק עליו כי כמו שאמרת יש לו היסטוריה, האם הוא מבין את תפקידו לאור השחקנים שהוא אמור "לרגלאטר", כי זה משתנה.

יורם חטב: יש עיר מסוימת שבה לפקחי התנועה מספיק לתת צ'פחה למישהו ולהגיד לו: אח שלי, יש פה רמזור ליד גן ילדים, ויש עיר אחרת שאולי בה צריך לקחת את הרישיון לאדם.

יורם חטב: אפרופו זיכיונות רישיונות, זה לא משנה אם אדם נסע ברכב שכור או קנה את האוטו.

יורם חטב: אם הוא עובר באור אדום, הוא עבר באור אדום.

ישראל חסון: יורם, אם אני מנסה להבין מהם הפערים שבינך לבין הרשות השנייה, הפערים ביניכם הם לא כל כך על התוכן, אלה הם יותר על הקצב.

יורם חטב: אנחנו נמצאים בדיאלוג מתמשך.

יורם חטב: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת שכשאנחנו יושבים כאן, עומד ותלוי בג"ץ לא רחוק מכאן, שהגשנו כנגד הרשות השנייה והזכיינים.

יורם חטב: אנחנו לא יודעים מה חלקו של בג"ץ בהאצת התהליך הנוכחי.

יורם חטב: אבל, בואו נגיד - ונגיד את זה היום בצורה ברורה - הדיאלוג שלנו עם הרשות השנייה הוא דיאלוג ברוב המקרים עד היום בסטטיסטיקה, קשה ביותר.

יורם חטב: דיאלוג שבתחושותינו היינו צריכים להוציא נתונים, ולהוציא ביצוע של בדיקות, ולא רק הרגולאטור הזה גם קודמיו בכנפי נשרים, בצבתות מלובנות.

ישראל חסון: אתה נורא ציורי בתיאורים, אבל אתה לא עונה לי על השאלה.

יורם חטב: אני חושב שמדויק יותר מזה לא יכול להיות.

ישראל חסון: אתה מתאר את חבלי הלידה, אבל אני שואל אותך שאלה נקודתית.

ישראל חסון: אתה מצביע על פערים בביצוע, הם מצביעים על פערים בביצוע.

ישראל חסון: אתה מצפה מהם שהם יהיו קצת יותר זריזים בטיפול בפערים הללו.

יורם חטב: הדוח הנוכחי צמצם עד מאוד את הפערים שלנו בראיית החוסרים.

יורם חטב: נותרו עדיין איים ולא נלאה פה את חברי הוועדה.

יורם חטב: עכשיו שאלת השאלות היא האכיפה.

יורם חטב: האם הרשות השנייה עוד בגלגול החיים שלי, תאכוף?

יורם חטב: האם היא מסוגלת לאכוף לא רק מבחינת כלים שיש ברשותה, מבחינת התפיסה שלה את תפקידה?

ישראל חסון: אני רוצה לעזור לך, אני פשוט רוצה להבין.

ישראל חסון: אומר היועץ המשפטי: אנחנו מחויבים, נכנסו לתהליך, אנחנו מתחילים לעבוד, וגלגלי הצדק מתחילים לטחון בקצב שלהם.

ישראל חסון: האם זה נותן לך איזשהו מענה?

יורם חטב: כמובן שזה נותן מענה.

יורם חטב: אנחנו כמו ועדה מסתכלים בדריכות, ועוקבים בדריכות אחרי הביצוע.

יורם חטב: התשובה היא כן.

יורם חטב: אנחנו לא מזמן גם ידענו לברך את הרשות השנייה בפומבי על הדוח הזה.

ישראל חסון: האם אתה חושד שלרשות השנייה אין מספיק אינסנטיב ודרייב למלא את המוטל עליה באכיפה?

יורם חטב: כן.

מנשה סמירה: אבל לגבי שאלת הפערים, - - -

גלעד ארדן: מנשה, תנו לו להשלים את דבריו, אחרי זה אתם תגיבו.

גלעד ארדן: זה לא הדיון האחרון.

מנשה סמירה: אני רוצה לעזור לו.

מנשה סמירה: יורם, אין מחלוקת על פערים לגבי 2006.

גלעד ארדן: הוא גם רמז על משהו אחר שהוא נאלץ לעשות כדי שהדוח הזה יוגש, ואני לא קובע אם זה נכון או לא, אבל הוא התייחס לנושא.

יורם חטב: השאלה שמטרידה אותנו - למעשה, מתקיימים פה כללי משחק במגרש בין שחקנים.

יורם חטב: חוקי המשחק האלה הם ברורים, הם נקבעו.

יורם חטב: לא יכול להיות מצב שאנחנו כולנו כל הזמן מוצאים את עצמנו מתכנסים - עם כל הרצון הטוב של כולנו, אנחנו די פתטיים.

יורם חטב: יש פה איזשהו משהו מהותי, בסיסי, שורשי, שהוא לא מטופל, ואני משתדל באמת לדבר היום בצורה לא מתלהמת ולא פופוליסטית.

יורם חטב: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד הוא לגבי נושא זליגת ז'אנרים.

יורם חטב: הטענה הזאת לפיה מחויבות הוצאה כללית נעשתה, אבל לא בדיוק כמו שהרשות, ומה שיקול דעתה של הרשות וכו' - רק בישראל הנשיונאל של ישראל מעלה את "מרי לו".

יורם חטב: צריך להגדיר מה זה סוגה עילית, עם ספר כזה של חריגים מה זה לא.

יורם חטב: זה לא זה, ולא זה, ולא זה, ולא זה.

יורם חטב: רק בישראל מותחים את האור האדום לכל גווני האדום.

יורם חטב: כלומר, יש אדום, אדמדם, ורדרד.

גלעד ארדן: אתה מתכוון שזה שמשלמים הרבה על משהו ושהוא מועלה ב"הבימה", עדיין לא הופך אותו למשהו טוב ואיכותי שמחנך את הדור הצעיר.

גלעד ארדן: אבל, זה היה נחמד.

יורם חטב: אם "לרדת בגדול" זו תוכנית תעודה, אז באמת ירדנו בגדול.

ישראל חסון: יורם, אתה דילגת פה על איזשהו שלב.

ישראל חסון: אמרת: אני חושב שהתהליך פה יהרוג אותנו.

ישראל חסון: כלומר, פרק הזמן שזה ייקח.

ישראל חסון: האם אתם יודעים להתחייב על תהליך האכיפה, תוך כמה זמן עושים את השימוע?

נורית דאבוש: אנחנו, תוך חודש.

ישראל חסון: תוך כמה זמן ימונה הבודק?

ישראל חסון: הוא קשור לפתרון.

נורית דאבוש: הבודק קשור.

נורית דאבוש: חבר הכנסת חסון, אני יושבת פה בדיון ראשון, זה דוח ראשון של המועצה בראשותי, ואני מקבלת את ההערה של יורם לגבי הקצב שבו אנחנו צריכים לפרסם את הנתונים האלה, ואמרתי את זה כבר בתחילת דבריי - על זה אנחנו מסכימים.

נורית דאבוש: יורם מסכים שאנחנו לא יכולים להיות שלא מדויקים מקצועית כי זה חובתנו הרגולאטורית, ואת זה אנחנו נעשה.

נורית דאבוש: לגבי קצב העבודה - קצב העבודה של המועצה הזאת הוא קצב עבודה מאוד מאוד מהיר.

נורית דאבוש: אין לנו שום עניין לדחות את ההחלטות.

נורית דאבוש: אנחנו עושים את זה לפי הקצב המשפטי הנדרש, ואני אומרת לך שתוך חודש סאגת הסנקציות או העיצומים הכספיים תסתיים.

נורית דאבוש: אני לא יכולה להגיד לך היום לפני שקיימנו את הדיון, איך היא תסתיים, מה המשמעות שלה.

נורית דאבוש: אבל, אני יודעת להגיד היום שתוך חודש הסיפור הזה יסתיים, כי שמי מסתכל על העבודה של המועצה הזאת בכל מה שקשור נניח במחויבויות הכלכליות, רואה קצב עבודה אחר שהרשות השנייה לא ידעה בעשר השנים שהיא היתה קודם.

ישראל חסון: אם אני מבין נכון, הסיפור הוא כזה – יש לנו חוב שנגרר, ואנחנו לא יודעים מה גורלו.

ישראל חסון: שנית, יש לנו את סוגיית הסנקציות שאמורות להמריץ למלא, ובודק שייקבע.

גלעד ארדן: הבודק הוא לגבי סוגיה אחת.

גלעד ארדן: לגבי סוגיה אחרת אין בודק.

גלעד ארדן: לגבי ההשקעה בסוגה עילית אין בודק נוסף מטעמם.

ישראל חסון: אם אני מבין את יורם נכון - ויורם תתקן אותי אם אני לא מבין אותך נכון - הם תמיד ידעו לברוח גם בשנה הבאה אם אתה לא תסגור, לכיוון הפירוש של מה זה, ואיך זה וחברות הקש וכו'.

ישראל חסון: האם אני צודק או טועה?

יורם חטב: זה החשש שזה נגרר משנה לשנה משנה לשנה.

נורית דאבוש: אנחנו לא רוצים לגרור.

נורית דאבוש: יש פה ערבוב.

ישראל חסון: אני חושב שכדאי שנשמע פה לוחות זמנים, ושיבואו לפה בעוד חודשיים או בעוד חודש לשמוע.

נורית דאבוש: אנחנו נבוא לפה.

גלעד ארדן: ישראל, אני חייב להסביר משהו.

גלעד ארדן: יש הבדל בין הטענות שלהם על כך שכאילו הזכייניות - ואני מדגיש עוד הפעם ועוד הפעם, כאילו ולכאורה כי זה טענות של צדדים שהם גם אינטרסנטיים מבחינה כלכלית להרוויח כסף, וזאת זכותכם - אבל, יש הבדל בין טענה כזאת שאומרת:

גלעד ארדן: הזכייניות לוקחות מישהו שהוא בעצם עובד שלהם, עושים אותו מסחיר לעצמאי, ועוד כאילו דין ודברים, ועושים את זה הפקה מקומית.

גלעד ארדן: כלומר, יש הבדל בין הטענה הזאת שאני אולי במהלך הדיון השתכנעתי חלקית שיש מקום גם לבדיקה חיצונית כי יש לזה השלכות מעבר, לבין דבר שאין לגביו מחלוקת מבחינת הרגולאטור שאומר: אנחנו קבענו שלגבי סוגה עילית על-פי ההגדרות שלנו, יש חוסר של X מיליוני שקלים מול מה שאתם מחויבים על-פי החוק, ועל-פי ההתחייבויות שלכם במכרז.

גלעד ארדן: לגבי זה אתה יכול לדרוש מהם כבר לוח זמנים לאכיפה.

גלעד ארדן: הדיון הזה היה אמור להיות עד השעה 11:00, ואני אאריך אותו עד 11:30.

גלעד ארדן: אבל, כדי לתת הזדמנות הוגנת גם לרשת, קשת, וערוץ 10 לומר בחמש דקות את דבריהם, בואו נאפשר להם את זה.

גלעד ארדן: אני מתכוון לעשות דיון מעקב ממש בשבועיים-שלושה הקרובים בנושא הזה.

אלון גלרט: אני מבקש לדבר בשם אולפני ההפקה, ואני אסביר בקצרה למה אנחנו כאן.

אלון גלרט: סעיף 14(ו) לכללים שנקבעו ב-2004, והיוו חלק מהזיכיון אומרים: "לא תוכר כהפקה מקומית קנויה הפקה שבה נעשה אחד מאלה – שימוש באמצעי הפקה של בעל הזיכיון, או של תאגיד של בעל הזיכיון או בעל עניין בו, שימוש בעובדים של הגופים הללו, ואמצעי הפקה כולל: אולפנים, ציוד ועובדים".

אלון גלרט: הטעם לזה הוא כזה - ואומרת את זה המועצה בדוח שלה - כדי להגדיל את המגוון וההיצע של ההפקות, ולפתח את שיווק היצירה המקומית וכו' וכו', לא יהיו מעורבים גורמים הקשורים לזכיין המשדר, מגישים ושחקנים של הזכיין, או אנשי מקצוע בתחום ההפקה.

אלון גלרט: מה אומר הדוח?

אלון גלרט: אני מקריא את הדוח: "כפי שניתן לראות מהנתונים המפורטים בגוף הדוח, הזכיינים לא עמדו בכלל האמור ב-2006.

אלון גלרט: מבדיקת הרשות עולה כי הזכיינים הפיקו תוכניות רבות באמצעות חברות הפקה חיצוניות.

אלון גלרט: אולם, בתוך תוכניות אלה ישנן תוכניות רבות אשר בהפקתן נעשה שימוש בעובדי זכיין, לרבות טאלנטים של הזכיין, באמצעי הפקה של הזכיין וכו' וכו'".

אלון גלרט: בשורה התחתונה מה שאומר הדוח, ואני חושב שהמצב הוא גם קצת יותר חמור ממה שאומר הדוח – בפועל, לא עומדים בכלל של ה-65% כי לא משתמשים באמצעי הפקה חיצוניים.

אלון גלרט: זו מגמה שהולכת ומחמירה, ויש לנו חשש שהיא תלך ותחמיר.

אלון גלרט: גם הנתונים שיש בידי המועצה, אני לא משוכנע שהם נתונים מדויקים.

אלון גלרט: אבל, אני לא רוצה להתייחס לעבר, אני רוצה להתייחס לעתיד.

אלון גלרט: הדבר החמור שאומנם יו"ר המועצה במידה מסוימת ניסתה להקהות את העוקץ, הוא נושא הזמן.

אלון גלרט: אנחנו בסוף 2007 מדברים על מה שקרה ב-2006, 2007 כבר עברה, ואולי ב-2008 יתחיל התיקון.

אלון גלרט: אנחנו לא יודעים כרגע מהם הסנקציות, מהם אמצעי האכיפה.

אלון גלרט: אני בכלל לא יודע מי הגורם שבעצם אוכף את זה.

אלון גלרט: אני חושב שכרגע הדבר העיקרי שצריך לעשות הוא למצוא את הדרך לעקוב ומהר, ולא רק להגיד: נטיל סנקציות.

אלון גלרט: בואו נתחיל קודם כל במינוי גורם כמו שיש אולי במועצת הכבלים, שקודם כל יבדוק אד-הוק כל הזמן, ולא רק יקבל דוחות.

אלון גלרט: שנית, יחייב את הזכייניות להעביר דוחות לא פעם בשנה, אלא כל כמה חודשים, כל תקופה קצרה.

אלון גלרט: שלישית, איך מעבירים את הדוחות?

אלון גלרט: דבר מאוד פשוט שהיה צריך לעשות אותו מזמן - יחתום מנכ"ל הזכיין על תצהיר, ואני מתייחס כרגע לנושא שלנו, לא לשאר הנושאים, שיתייחס האם לצורך ההפקה השתמשו באדם אשר לו יחסי עובד-מעביד עם הזכיין, האם לצורך ההפקה השתמשו באדם שמועסק על-ידי הזכיין, האם לצורך ההפקה השתמשו בחדרי עריכה של הזכיין או כאלה המוקמים.

אלון גלרט: יש רשימה שלמה של נושאים שאם משתמשים בהם הרי ברור שעברו על הוראות הכללים.

אלון גלרט: ניתן בקלות רבה לבדוק אותם, ולכן אני מבקש ש- - -

גלעד ארדן: מה שאתם מציעים זה שיהיה דיווח אישי, כלומר לא רק דיווח מטעם החברה, אלא דיווח אישי של מנכ"ל הזכיינית לגבי העמידה במכרז.

אלון גלרט: באמצעות תצהיר שיכלול מכלול פרטים, לא איזשהם פרטים כלליים, אלא שיכלול פרטים שבאמצעותם נדע האם זו הפקה מקומית חיצונית או לא.

גלעד ארדן: תודה.

גלעד ארדן: מנכ"ל רשת יוחנן צנגן, בבקשה.

יוחנן צנגן: תודה.

יוחנן צנגן: גם אני שמח על הדיון הזה.

יוחנן צנגן: אני חושב שהגיע הזמן שגם חברי הכנסת שלא מלווים את התהליכים האלה מקרוב כמו חברי הכנסת חסון וגבאי שנמצאים פה ואחרים, ישמעו פעם אחת גם את הדברים כפי שהם נראים מהצד שלנו.

יוחנן צנגן: גם אנחנו אינטרסנטים, אבל אני חושב שצריך לשמוע את שני הצדדים.

יוחנן צנגן: אני שמח על ההזדמנות הזאת להשמיע אותם, כי בדרך כלל באמצעי התקשורת האחרים, חוץ מערוצים 2 ו-10, ההצגה היא לא תמיד הכי מאוזנת.

יוחנן צנגן: למי שלא מכיר את רשת - רשת היא זכיין שקיים כבר 14 שנה, עמד בכל התחייבויותיו לאורך כל התקופה הזאת.

יוחנן צנגן: נמצאים פה אנשי הרשות השנייה שיכולים להעיד על כך.

יוחנן צנגן: שנת 2006 הגיעה, שנה מאוד מאוד מסובכת, בעייתית.

יוחנן צנגן: היו בה הרבה מאוד אירועים בלתי צפויים מבחינת ההוויה הישראלית בכלל.

יוחנן צנגן: היא התחילה במחלתו של ראש הממשלה שגזלה הרבה מאוד שעות שידור.

יוחנן צנגן: כמובן היו לכך השלכות אחרות, אבל אני מדבר על ההשלכות התקשורתיות של הדברים האלה.

יוחנן צנגן: היא המשיכה בבחירות שלא היו מתוכננות, עבור דרך מונדיאל שבו בוועדה הזאת ביקשו מאיתנו, אפשר להגיד כמעט התחננו, שנסכים לשדר את המונדיאל כדי שהוא יגיע לאזרחים ללא תשלום.

יוחנן צנגן: להזכירכם, ערוץ 2 וערוץ 10 הם הערוצים היחידים שמגיעים אל האזרחים בבית ללא כל תשלום.

יוחנן צנגן: על כל הדברים האחרים משלמים, על ערוץ 1, כבלים ולוויין משלמים.

יוחנן צנגן: ערוץ 2 וערוץ 10 הם הערוצים היחידים שמגיעים ללא תשלום, ולכן היה גם הלחץ ההוא בזמן המונדיאל.

יוחנן צנגן: כמובן אי אפשר שלא להזכיר את מלחמת לבנון השנייה שנמשכה כחמישה שבועות, וטרפה לחלוטין את כל תכנון השידור שלנו, ותכנון לוח השידורים.

יוחנן צנגן: למרות כל הדברים הללו, בשנת 2006 כפי שגם הציג פה מנכ"ל רשות השנייה בשקף, הוצאנו יותר ממה שהתחייבנו להוציא על הפקות ישראליות.

יוחנן צנגן: אם החוק מחייב 60%, הוצאנו 78% על הפקות ישראליות או על לוח השידורים שלנו.

יוחנן צנגן: על כך אין עוררין, זה גם הוצג פה על-ידי הרשות השנייה.

יוחנן צנגן: בנוסף לזה, דברים שלא הוצגו - דובר פה על תוכניות מועדפות שזה היה אחד מהדברים המרכזיים במכרז החדש.

יוחנן צנגן: לתוכניות מועדפות רשת הוציאה כפול ממה שהתחייבה - 74 מיליון שקל לעומת התחייבות של 38 מיליון שקלים.

יוחנן צנגן: עד כאן לגבי מה עשינו.

יוחנן צנגן: עכשיו לגבי נקודות המחלוקת.

יוחנן צנגן: הוצג פה שיש לגבי רשת, קשת, וערוץ 10 איזשהן מחלוקות לגבי הכרה בסוגיה עילית בסכומים, וגם בהפקה האם היא קנויה או עצמית, וברשות

יוחנן צנגן: כם אני אתייחס לשני הנושאים האלה בקצרה.

יוחנן צנגן: קודם כל, אין ויכוח על זה שהכסף יצא.

יוחנן צנגן: הכסף יצא, הכסף הלך לאנשים שעוסקים בו בטלוויזיה.

יוחנן צנגן: מי שהיה אמור להתפרנס - וזו היתה כוונת החוק - מעשייה בטלוויזיה, אכן התפרנס, וכל הכסף הזה הלך.

יוחנן צנגן: כל הוויכוח הוא על סיווג של חלק קטן מאוד מהתוכניות האם הן סוגה עילית או לא סוגה עילית.

יוחנן צנגן: אבל, אין ויכוח על זה שהכסף יצא, התוכניות שודרו, המפיקים וכל היוצרים וכל הענף הזה קיבל את הכספים האלה - אני רוצה להדגיש את ההבדל.

יוחנן צנגן: זה לא שרשת פה ניסתה לחסוך כסף או לא לעמוד באיזה התחייבות, נהפוך הוא.

יוחנן צנגן: בעלי המניות של רשת הביאו בשנת 2006 כסף מהבית.

יוחנן צנגן: ב-14 חודשים הראשונים של הזיכיון, רשת הפסידה 15 מיליון שקלים, ולמרות זאת עמדה בכל ההתחייבויות שלה, ורק נתקלה אחר כך במחלוקת מול הרשות השנייה - שהיא כמובן היתה בדיעבד אחרי שהדברים כבר שודרו - על הפרשנות של תוכנית א', ב', ג', ואני לא אכנס כרגע לפרטים האלה כי גם יושב ראש הוועדה ביקש לא להיכנס לפרטים, אבל מי שירצה אני אשמח לפרט יותר בהזדמנויות אחרות.

יוחנן צנגן: תוכניות א', ב', ג', ד' הוצגו על ידנו כתוכניות מסוג כזה ואחר, הרשות לא הכירה בהן משיקוליה.

יוחנן צנגן: זאת אומרת, הוויכוח הוא ויכוח של סיווג, זה לא ויכוח שהכסף לא יצא.

יוחנן צנגן: אני חושב שלחייב אותנו עכשיו להוציא את הכסף בעתיד – יש פה איזה משמעות של הכפלת עונשים, וצריך לבחון את העניין הזה.

יוחנן צנגן: אני רוצה להבהיר פה אחת ולתמיד, מבחינתנו אנחנו ברשת - ואני חושב שגם חבריי פה בזכיינים האחרים – סוגה עילית זה לא עונש, בואו נוריד את זה מסדר היום.

יוחנן צנגן: אנחנו רוצים לעשות סוגה עילית, אנחנו כבר למדנו לעשות סוגה עילית, ואנחנו יודעים לעשות סוגה עילית.

יוחנן צנגן: די אם אני אתן לכם דוגמה אחת שהסדרה שהביאה לנו את הכי הרבה גאווה השנה בטלוויזיה היתה סדרה שנקראה "מרחק נגיעה", והיא גם הביאה לנו את הכי הרבה רייטינג.

יוחנן צנגן: פרק הסיום של "מרחק נגיעה" עשה יותר רייטינג מרפי גינת עם החתול ב"טיב טעם".

יוחנן צנגן: כלומר, יש לנו עניין, אנחנו גם יודעים לעשות דרמות טובות, ואנחנו לשמחתנו גם מצליחים בזה.

יוחנן צנגן: אנחנו רוצים לעשות את העניין הזה, זה לא איזה משחק של חתול ועכבר שפה הרשות השנייה צריכה לשמור עלינו בעזרת היוצרים שחס וחלילה אולי לא נעשה את הסוגה עילית – ממש לא, זה ממש לא העניין.

יוחנן צנגן: סוגה עילית זו הפקה הרבה יותר מורכבת כמו שאתם יודעים, לא תמיד זה יוצא, לא תמיד זה מצליח.

יוחנן צנגן: למשל, בשנת 2006 מפיק שהיה צריך לספק לנו 12 פרקים של דרמה, התמוטט פתאום מבחינה עסקית אחרי ארבעה פרקים - דרך אגב, לא באשמתנו - ולא קיבלנו את הפרקים האלה, וצריך לחכות שנה וחצי שעד כל העניין הזה משתקם מחדש ונכנס מחדש לפעילות.

יוחנן צנגן: אלו לא עניינים מאוד פשוטים, הדברים האלה לוקחים זמן.

יוחנן צנגן: אבל בשורה התחתונה, אין לנו ויכוח.

יוחנן צנגן: סוגה עילית עושה את העבודה, הפקות ישראליות עושות את העבודה.

יוחנן צנגן: תסתכלו על שבוע השידור האקראי הזה הנוכחי של רשת, אנחנו משדרים רק שלושה ימים בשבוע, שש תוכניות בפריים-טיים, מתוך השש, חמש הן סוגה עילית, כך שאנחנו לא חושבים שיש פה איזשהו ויכוח.

יוחנן צנגן: אני חושב שצריך לפתוח את הראש, לבדוק מחדש את הכללים.

יוחנן צנגן: אנחנו חושבים שצריך לבדוק מחדש את הכללים כי הם טעונים רוויזיה.

יוחנן צנגן: הם נכתבו בתקופות אחרות, הטלוויזיה זה דבר שמתקדם.

יוחנן צנגן: אני חושב שצריך לאפשר לנו יותר גמישות בלעשות את הדברים שאנחנו יודעים ואוהבים לעשות.

יוחנן צנגן: דרך אגב, גם הציבור הרוויח מזה.

יוחנן צנגן: הוא קיבל בשנת 2006 פי 3 יותר סוגה עילית מאשר בשנת 2005, והרייטינג עלה ב-15%.

יוחנן צנגן: כלומר, הוא גם קיבל יותר וגם הביע את הערכתו על זה שהוא קיבל יותר באמצעות השלט.

יוחנן צנגן: אני רוצה לדבר על נושא הפקות קנויות והפקות עצמיות.

יוחנן צנגן: אדוני היושב ראש, יש אולי נתון אחד שאתה לא יודע, או שאתה יודע.

יוחנן צנגן: אתם חוקקתם פה חוק לפני שלוש שנים, והחוק הזה מכובד ועומדים בו עד האות האחרונה שבו.

יוחנן צנגן: החוק הזה הוחמר באמצעות כללים שהרשות הוציאה רק במכרז של ערוץ 2.

יוחנן צנגן: כלומר, את ערוץ 10 בודקים רק לפי החוק, ואת ערוץ 2 בודקים לפי כללים שהקריא אותם פה קודם עו"ד גלרט, שהם הרבה יותר מחמירים מבחינת ההכרה בהפקה קנויה לעומת הפקה עצמית.

יוחנן צנגן: אני אתן רק דוגמה אחת עד לאן האבסורד הזה מגיע.

יוחנן צנגן: אני חושב שהרשות השנייה מסכימה איתי שזה אבסורד, רק שהיא כבולה בכללים שהיא עצמה חוקקה, ואני חושב שהגיע הזמן לבדוק את העניין הזה.

יוחנן צנגן: אם יש יועץ חיצוני, אדרבא שיבדוק גם את הנושא הזה.

מנשה סמירה: לא, עם זה אנחנו לא מסכימים.

גלעד ארדן: מנשה, אל תקיימו פה עכשיו דיון על העניין הזה.

גלעד ארדן: יוחנן, תסיים בבקשה.

יוחנן צנגן: יש הפקה שנקראת "משפחה חורגת" והיא משודרת עכשיו בעונה השנייה שלה.

יוחנן צנגן: המפיק החיצוני קיבל עבור ההפקה הזאת 2 מיליון שקל.

יוחנן צנגן: כל ה-2 מיליון שקל הלכו אליו, והוא יבוא והוא יאשר את זה בפני הוועדה אם צריך.

יוחנן צנגן: אבל, אני לא חושב שצריך.

יוחנן צנגן: בנוסף לזה, לכל תוכנית טלוויזיה מכינים פתיח.

יוחנן צנגן: את הפתיח הכנו בעצמנו, הוא עלה 40 אלף שקל.

יוחנן צנגן: הצגנו את זה, עשינו מצג אמיתי לרשות השנייה.

יוחנן צנגן: אמרנו להם: תראו, אנחנו הוצאנו עוד 40 אלף שקל מכספנו לטובת ההפקה הזאת.

יוחנן צנגן: ברגע שהם שמעו שהוצאנו 40 אלף שקל מכספנו, מחקו לנו הפקה של 2 מיליון שקל.

יוחנן צנגן: זאת אומרת, צבעו אותה כבר כהפקה עצמית כאילו שהמפיק לא קיבל את הכסף - הוא קיבל אותו.

יוחנן צנגן: יש פה אבסורד שצועק לשמיים וחייבים להסדיר את זה.

גלעד ארדן: לטעמי, הכנסת אסור לה להיכנס לתוך דיונים מקצועיים בין הזכיינים לבין הרשות השנייה מה זה סוגה עילית או מה או איך.

גלעד ארדן: נקבעו כללים, ניתנו התחייבויות, ולטעמי התפקיד של הכנסת זה לוודא שהרגולאטור אוכף את ההתחייבויות שניתנו.

גלעד ארדן: הכנסת יכולה להתערב כשיש מלחמה או אינתיפאדה, ואם עוגת הפרסום יורדת ב-40% אז אנחנו שואלים את עצמנו האם הדברים שכפינו על ערוץ מסוים לעמוד בהן, האם הם עדיין רלוונטיים.

גלעד ארדן: ואם אין לרשות השנייה סמכות, אז אולי שווה לתקן את החקיקה.

גלעד ארדן: אם הרגולאטור וחברי הכנסת רואים עין בעין את ההפרה, אז אתם צריכים גם להביא אותנו מכובדי הזכיינים.

גלעד ארדן: לא יכול להיות שחברי כנסת ייכנסו במסגרת תפקידם כשאין לנו גם שום הכשרה לזה, לאנשים שעוסקים בזה יום יום ועובדים מולכם, האם אותו פתיח שאתם הפקתם הוא פוסל את זה כהפקה.

גלעד ארדן: אני לא יודע את כל המשמעויות של זה, האם הכללים המשפטיים אומרים שזו הפקה מקומית או לא.

גלעד ארדן: יוחנן, אני מניח שאתה ידעת את הכללים האלו, ואם לא - אז זו בעיה שהיא מעבר.

גלעד ארדן: אבי ניר, בבקשה.

אבי ניר: גלעד, התחלת את הדיון וגם עכשיו דיברת על חברי הכנסת.

אבי ניר: אנחנו מקיימים פה את הדיון בכנסת, ויש לכנסת תפקיד ציבורי.

אבי ניר: קודמיי דיברו שהם שמחים על הדיון הזה, ואני חייב להגיד לכם שאני גם שמח אבל גם עצוב, כי הדיון הזה אחרי רבע שעה הגיע לאכיפה, והגיע לדיון באכיפה על הזכיינים.

אבי ניר: אני חושב שהתפקיד הציבורי של ועדת הכנסת ושל הכנסת הוא לראות את התמונה הגדולה לגבי ערוץ 2, ולראות מה קרה שנה וחצי מאז המכרז של ערוץ 2.

אבי ניר: שנה וחצי אחרי המכרז של ערוץ 2 - ואני חושב שהדיון צריך להתחיל בזה, וזה גם נאמר בדוח הרשות השנייה - חלה מהפכה מוחלטת בהוצאה, בכמות.

אבי ניר: כל הצדדים שיושבים כאן, וכל הצדדים שיש להם מחלוקת איתנו, יודעים שמאז זיכיון ערוץ 2, הרבה יותר כסף הולך לאולפנים, הרבה יותר כסף הולך לשחקנים, הרבה יותר כסף הולך להפקה בכל התחומים ללא שיעור.

אבי ניר: גם רשת וגם קשת - ופה אני מתייחס לדברים של יורם שהם ממש מקוממים לגבי כביכול השיטה – יש פה שני זכיינים שב-12 השנים הראשונות של המכרז שלהם עמדו בכל תג של המכרז הזה.

יורם חטב: חוץ מ- - -

גלעד ארדן: יורם, אל תיכנס.

גלעד ארדן: אני מבקש לא להפריע.

אבי ניר: הבקשה שלי מהוועדה, מחברי הכנסת ומיושב ראש הוועדה - תראו את התמונה הכוללת לפני שאתם רצים לאכיפה.

אבי ניר: התמונה הכוללת אומרת יש כאן זכיינים שהתחייבו, יש כאן זכיינים שהוציאו את הכסף על הפקה ישראלית, ויש כאן זכיינים שהוציאו גם את הכסף על ז'אנר עליון - לא על זה הוויכוח.

אבי ניר: הוויכוח הוא על ההוצאה בתוך הז'אנר העליון, על הסיווג בתוך הז'אנר העליון, ואנחנו אחרי עשר דקות של דיון כבר מדברים על אכיפה.

אבי ניר: זו הפרופורציה, זו התמונה, וחשוב שהוועדה הזאת תדע.

אבי ניר: תמונת הטלוויזיה בישראל השתנתה באופן מוחלט מאז המכרז של ערוץ 2.

אבי ניר: אם אתם רוצים לדעת רק על זכיין אחד - קשת, שעושה בממוצע שלושה וחצי ימים, מוציא בשנה על הפקות מקור 222 מיליון שקלים.

אבי ניר: הכבלים והלוויין כל עשרות הערוצים לא מגיעים למה שחצי מערוץ 2 מוציא בשנה מאז המכרז.

אבי ניר: זאת הפרופורציה, ואנחנו מגיעים אחרי רבע שעה של דיון לאכיפה ולוויכוחים שיש לנו עם הרשות השנייה.

מנשה סמירה: על זה היה המכרז.

אבי ניר: בתוך סעיפי המכרז העיקריים, עמדנו בכל סעיפי המכרז העיקריים.

אבי ניר: קשת עשתה 52 הקפות מסוגה עילית בשנת 2006.

אבי ניר: יש ויכוח על שתי הפקות, אין ויכוח על סך ההוצאה על סוגה עילית.

אבי ניר: יש ויכוח בהכרה בסוגה עילית בשתי הפקות - על זה אנחנו מדברים, ועל זה הדיון.

אבי ניר: על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על הפקות קנויות?

אבי ניר: אני יכול לתת בדיוק דוגמה כמו יוחנן - על תוכניות שניתנו למפיקים שאתם גם מכירים בהם.

אבי ניר: מפיקים כמו מי שהיה יושב ראש איגוד המפיקים אסף אמיר, קיבל תוכנית שבגלל 2% מתקציב ההפקה שלה, 98% הוצאו החוצה.

אבי ניר: אני מקווה שאסף אמיר הוא לא חברת קש.

אבי ניר: בגלל 2% שנעשו, משמרת עריכה של תיקון שנעשתה אצל הזכיין, לא הוכרה כל ההפקה כהפקה קנויה.

אבי ניר: אז על מה אנחנו מדברים?

אבי ניר: אנחנו כן מדברים על ויכוחים בין זכיינים לבין הרשות.

אבי ניר: אבל, זו לא התמונה הכוללת של המכרז הזה.

אבי ניר: התמונה הכוללת של המכרז הוא חד משמעית שוק ההפקה בישראל, שוק היצירה בישראל קפץ קפיצה עצומה מאז המכרז של ערוץ 2.

אבי ניר: כל הכסף שהזכיינים התחייבו יצא החוצה.

אבי ניר: הכסף הוא בידי המפיקים, היוצרים, הוא לא בידי הזכיינים.

אבי ניר: הבקשה שלי אליכם כשומרי האינטרס הציבורי הוא קודם כל לראות את הדברים האלה, ואחרי זה לעסוק בוויכוחים המהותיים או הפחות מהותיים, או ברזולוציות מאוד מאוד קטנות שיש בינינו לבין הרשות השנייה – זו הפרופורציה.

ישראל חסון: מבחינתנו, מי שמייצג כרגע את התהליך הזה הוא הרשות השנייה.

ישראל חסון: האם יש לי סיבה לדאוג שהיא לא תעשה בעניין הזה, בדוח שיח מולך את מלאכתה נאמנה?

אבי ניר: לא, אין לך סיבה.

אבי ניר: אבל, בדיאלוג שלך עם הרשות השנייה גם בדיאלוג הזה חשוב שהרוח שתנשב מהכנסת, תהיה רוח של מהי התמונה הכוללת, כי גלעד אמר בתחילת השיחה: מה שהם עמדו זה לא מעניין.

אבי ניר: מה שאנחנו עמדנו זה לא דבר טריוויאלי, עמדנו מעל ומעבר בהוצאה הכספית.

גלעד ארדן: למה זה לא דבר טריוויאלי?

גלעד ארדן: למה גופים שבעלי המניות שלהם ברוך השם הם אנשים מהחזקים ביותר בכלכלה הישראלית, זה לא דבר טריוויאלי שהם יעמדו בהתחייבות שלהם - הם חשובים מאוד, אבל הם מספר 2 - כלפי כל הציבור בישראל, כלפי מה שכל הציבור בישראל רואה כל ערב בבית?

אבי ניר: אני אומר לך למה.

אבי ניר: יורם אמר שיש כביכול תפיסה שהולכים למכרז ולא עומדים בו, ואני אומר - אנחנו עמדנו בזה, אנחנו עמדנו בהוצאות.

אבי ניר: כל הציטוטים שיש לנו הם כולם במצגת שתעלה עוד רבע שעה, כל הציטוטים האלה הם כולם מתוך דוח הרשות השנייה.

ישראל חסון: אני חוזר לשאלה המקדמית, מאחר וכנראה שאני לא אשב בדיון בינך לבין הרשות השנייה, האם אתה יכול להגיד לי שאני יכול לסמוך אחרי הדיון הזה על הרשות השנייה?

ישראל חסון: אני שומע שיש פה דיאלוג בונה עם הרשות השנייה.

אבי ניר: לא.

אבי ניר: יש דיאלוג, אבל יש לנו מחלוקות קשות.

ישראל חסון: בסדר, מחלוקות מותר שיהיו.

ישראל חסון: אבל, דיאלוג יש.

ישראל חסון: אומר יורם: אני לא חלוק איתם על התהליך, לא חלוק איתם על הנתונים.

ישראל חסון: חלוק איתם כרגע על הקצב ועל האכיפה.

ישראל חסון: אתה אומר: אני חלוק על הצורך באכיפה.

ישראל חסון: הם אמורים לבוא לפה ולתת לי בסופו של דבר את הדין וחשבון כפי שסיכמתם, נכון?

נורית דאבוש: נכון.

ישראל חסון: האם יש לי סיבה לדאוג?

אבי ניר: יש לך סיבה להנחות אותם לראות את התמונה הכללית של מכרז ערוץ 2, ולא רק סעיפים קטנים בתוך המכרז.

גלעד ארדן: הסמכות שלהם זה לא לחלק צל"שים על עמידה בתנאים.

גלעד ארדן: הסמכות שלהם והדרישה מהם זה לבדוק איפה לא עומדים בהתחייבויות, זה התפקיד של רגולאטור.

גלעד ארדן: יש ועדות פרס בשביל עניינים של ציון לשבח.

אבי ניר: בסדר גמור, אבל יש פרופורציה לעמידה ואי עמידה.

אבי ניר: הדיון הזה מהר מאוד איבד את הפרופורציות.

גלעד ארדן: אתה מחלק ציונים לדיון, זה לא הדבר הרלוונטי כרגע.

גלעד ארדן: הדבר הרלוונטי - אתה יכול לבוא ולהגיד: לדעתי, ברגע שהוצאתי X כסף על סוגה עילית, אז זה לא הפרה משמעותית אם בתוך הסוגה העילית הוצאתי יותר על תעודה ופחות על דרמה - זו טענה.

גלעד ארדן: אבל אתה בא ואומר: לא, הרשות השנייה לא צריכה בכלל לאכוף בגלל שיש תמונה כללית של ההוצאה הכוללת.

גלעד ארדן: ההוצאה הכוללת מלמדת משהו, אבל היא לא נותנת את כל התמונה.

גלעד ארדן: היא מאוד מטעה כי יכול להיות שמי שעוד מעט כאן מייצג את הקבוצה שלא זכתה יבוא ויגיד: אם הייתי יודע שאפשר להשקיע את כל הכסף הזה בשעשועונים או במה שמביא לצערי היום יותר רייטינג במדינה ומעלה את מחיר הפרסום, אז הייתי מציע הצעה אחרת במכרז הזה.

אבי ניר: אבל, זה בדיוק הטיעון שלי.

אבי ניר: הטיעון שלי שגם בדוח הרשות השנייה - לא שעשועונים, וזה כן חשוב כי לא במקרה אמרת את זה - הוצאה על סוגה עילית, היא עמדה בדרישות של הוצאה על סוגה עילית.

גלעד ארדן: מנשה, האם זה נכון?

מנשה סמירה: התשובה היא לא.

מנשה סמירה: אבי, הצגנו שקף שמדבר שהמחויבות של קשת עמדה על 89 מיליון, הזכיין דיווח שביצע 87 מיליון, אבל מתוכם הוכרו רק 66 שענו על הקריטריונים.

מנשה סמירה: אבי, שופט כדורגל שופט לפי הכללים, הוא לא יכול לאנוס את הכללים כדי להיות נחמד עם מכבי תל-אביב למרות מצבה.

אבי ניר: זו לא הנקודה.

גלעד ארדן: תסיים, אנחנו נמשיך את הדיון בעוד שבועיים-שלושה.

אבי ניר: אני מסיים ואני מנסה לדייק.

אבי ניר: הדברים שהוכרו הם לא הוכרו, הם בגלל מחלוקות מקצועיות, הם לא בגלל ההוצאה הכספית.

אבי ניר: גם בדברים שיש עליהם - - -

מנשה סמירה: אבל, הרשות השנייה היא המוסמכת לבדוק.

גלעד ארדן: מנשה, אתה צודק אין מחלוקות מקצועיות בעניין.

מנשה סמירה: אבי, צריך לכבד את זה פעם אחת.

אבי ניר: אם דיברת על לכבד, קשה לכבד את זה על גוף שבגלל הוצאה של 5,000 שקלים לא הכיר ב-2 מיליון שקלים.

מנשה סמירה: אבל, עריכה זה עניין מהותי.

אבי ניר: מנשה בדיוק הדגים עכשיו את המחלוקות שיש לנו עם הרשות השנייה.

אבי ניר: אם בגלל משמרת תיקונים של עריכה ב-5,000 שקלים לא הוכרה דרמה ב-2 מיליון שקלים, יש לנו מחלוקת קשה עם הרשות השנייה על התנהגותה ועל שיקול דעתה.

גלעד ארדן: חבר הכנסת גבאי, בבקשה.

אליהו גבאי: יש פה אווירה שיש פער בביקורת שלכם או סלחנות כלפי ערוץ 10 לעומת ערוץ 2, מה האמת בדבר הפער?

אליהו גבאי: הנושא השני הוא כפי שנאמר בהתחלה שזוכים במכרז ואחר כך מתחילים לעשות שינויים ותיקונים, איך דבר כזה קורה?

אליהו גבאי: האם זה לחצים מהכנסת?

נורית דאבוש: לא, דווקא לא.

גלעד ארדן: נורית, תעני לו ואנחנו צריכים לסגור.

גלעד ארדן: אני אתן למודי פרידמן לדבר, ונועל את הדיון היום.

גלעד ארדן: אני כבר מאחר ב-40 דקות, מחכים פה אנשים.

נורית דאבוש: אני רוצה לענות על שאלת המכרז - כללי המכרז הם כללים ברורים, הם נהירים למועצה ויש בכוונת המועצה לכפות אותם, ואנחנו מדברים על מכרז של ערוץ 2.

נורית דאבוש: כל הדיאלוג שלנו גם עם היוצרים וגם עם הזכיינים הוא דיאלוג של מערכת שהיא מערכת שוטפת של קבלת החלטות, אין לזה שום קשר לכללי המכרז.

נורית דאבוש: הוויכוח שהיה פה עכשיו הוא דוגמה קלאסית לזה שאנחנו נצמדים לכללי המכרז.

גלעד ארדן: נורית, הוא שאל על ערוץ 10.

נורית דאבוש: לא, הוא שאל על ערוץ 2, לא על ערוץ 10.

גלעד ארדן: לא, הוא שאל על ערוץ 10.

קריאה: היא בכוונה לא ענתה על ערוץ 10.

נורית דאבוש: כן, אתה רואה, אני עונה רק עליכם.

נורית דאבוש: לגבי השאלה של ערוץ 10, קודם כל אנחנו כופים על ערוץ 10 ומתייחסים לערוץ 10 בדיוק כמו שאנחנו מתייחסים לערוץ 2.

נורית דאבוש: הכללים לגבי ערוץ 10 הם שונים מהכללים לגבי ערוץ 2.

נורית דאבוש: אנחנו מתכוונים לקיים בדצמבר דיון מקיף לגבי כל מה שקשור בערוץ 10, עתידו, קליטת השידור שלו, וכל הדברים האלה.

נורית דאבוש: נבוא לוועדה הזאת אם יזמינו אותנו, ונשמח להציג את זה.

גלעד ארדן: יזמינו.

נורית דאבוש: מבחינתנו, ערוץ 2 וערוץ 10 זה אותם הכללים.

נורית דאבוש: גם ערוץ 10 מחויב בדיוק כמו ערוץ 2 לעמוד במחויבויות שלו.

נורית דאבוש: אין פריבילגיות לערוץ 10.

יוחנן צנגן: במכרז של ערוץ 2 היה מצג שהכללים החדשים שמוצגים במכרז, יחולו על ערוץ 2 באחד בנובמבר 2005, ועל ערוץ 10 באחד לינואר 2006.

גלעד ארדן: איך הם יכולים להציג לכם מצג כשהחוק אומר אחרת?

גלעד ארדן: החוק שעבר כאן עושה אבחנה בין היקף המחויבות שלכם, לבין היקף המחויבות של ערוץ 10.

יוחנן צנגן: זו שאלה טובה.

יוחנן צנגן: המצג הזה קיים, והמצג הזה לא קוים עד היום ולא בוצע עד היום.

יוחנן צנגן: זאת אומרת, שערוץ 2 וערוץ 10 משחקים במגרשים אחרים.

יוחנן צנגן: אם זה טוב או לא טוב - לא אני אשפוט.

יוחנן צנגן: לדעתי, זה לא תקין.

גלעד ארדן: אל"ף, אתה צודק, אתם משחקים במגרשים אחרים, וזו מהסיבה שהכנסת החליטה שלוש פעמים לדעתי על-ידי שינויי חקיקה שהיא מעדיפה את האינטרס שתישמר התחרות בתקשורת המסחרית גם אם זה אומר להפחית פעם אחר פעם ושלוש פעמים זה הופחת בשינויי חקיקה היקף המחויבויות שנקבעו לערוץ 10 בהתחלה, ולא משנה כרגע אם הסיבות היו ירידה בעוגת הפרסום וכו' וכו'.

גלעד ארדן: אבל, זה מה שהכנסת הכריעה.

גלעד ארדן: לכן דרך אגב, ופה אני מתחבר לדבריך שאתה צודק, שההפרות של ערוץ 10 אולי המשמעות הציבורית היא שהן אפילו עוד יותר חמורות, גם של ערוץ 2 חמורות, כי ראשי ערוץ 10, בעלי המניות שהתחלפו, השתנו, באו פעם אחר פעם ויותר מכול בפעם השלישית שהובטח להם הארכת זיכיון לארבע שנים, והתחייבו בכל נקיטת חפץ שבעולם שפה עכשיו הם יעמדו בהתחייבות.

גלעד ארדן: אם רק הכנסת תשנה את זה, בזה הם יעמדו.

גלעד ארדן: השאלה היא, כמה פעמים צריך להאמין לזה?

גלעד ארדן: השנה הזאת יש פער הכי גדול בעניין של הסוגה העילית בערוץ 10, זה מה שכתוב בדוח - 31 מיליון חוסר מול 51.

מודי פרידמן: בעלי המניות של ערוץ 10 עד היום השקיעו מעל מיליארד שקל בערוץ, אנחנו הוצאנו מעל מיליארד שקל.

מודי פרידמן: אני חושב שנקודת ההשוואה שלנו מול 2 לא רלוונטית, כי אם אתם רואים את דוח 2006 אתם רואים שלכאורה אנחנו הזכיין - לכאורה, ובאמת שעומדים יחסית טוב משתיים.

מודי פרידמן: זאת אומרת, שאנחנו נמצאים בבעיה הרבה יותר מורכבת.

מודי פרידמן: עלו פה כמה טענות כדוגמה שצוין במהלך 2006 אותו סיפור של המלחמה, ואותו סיפור של המונדיאל כמו שיוחנן ציין.

מודי פרידמן: היינו פה, ולא ביקשו מאיתנו, כפו עלינו בעצם לקחת את השידורים.

מודי פרידמן: רק כדי לסבר את האוזן, הדברים האלה קיבלו הקלה בערוץ 2.

מודי פרידמן: ערוץ 10 לא קיבל על הדבר הזה כלום, לא מלחמה ולא מונדיאל – זה רק כדי להגיד את מי מעדיפים או במי פוגעים.

מודי פרידמן: אני חושב שהמשקלות הם לא זהים, ואת התמונה הזאת צריכים להבין.

מודי פרידמן: מדובר בערוצים מבוססים שעשו טלוויזיה מעולה במשך שנים, ואחרי תקופה מסוימת פתאום לא עומדים - מצב שלכאורה עמד רק מול ערוץ 10 שעשה את פריצת הדרך שלו, ומסיבות של שוק שזה המצב האמיתי, לא עמד בהן, ולא סיבות אחרות.

מודי פרידמן: אני חושב שהנקודה הזאת חייבת להיות מובהרת.

מודי פרידמן: אני מברך בהחלט על הדיון הזה מהסיבה שאני חושב שהטיפול צריך להיות טיפול הרבה יותר רחב, והרבה יותר משמעותי.

מודי פרידמן: כל השחקנים סביב השולחן צריכים לדעת איפה הם הולכים ומה גבולות הגזרה.

מודי פרידמן: בצד הזה אני בהחלט חושב שיורם חטב צודק בעניין הזה שהוא צריך לדעת מה כן ומה לא.

מודי פרידמן: התחומים האפורים שפה אנחנו בעצם משחקים כל הזמן, צריכים להתבהר, כי זה לא משרת לא האינטרס של היוצרים, זה לא משרת את האינטרס של הערוצים, וזה בטח לא אפשרי לנהל כך.

מודי פרידמן: אני חושב שהמודל הזה שבו אנחנו נשפטים במשפט הגדול של מול 2, הוא מפרגן לנו, אבל הוא לא האמיתי, כי אנחנו לא בכלים האלה.

מודי פרידמן: הסכומים שאנחנו הוצאנו עד היום הם הוכחה אמיתית לכך שיש בעלי הון שמוכנים להשקיע עבור היצירה הישראלית למרות שהם משדרים כדורגל, ואני חושב שיש אינטרס גדול מאוד לשידורי כדורגל.

גלעד ארדן: מודי, עדיין לא הסברת אפילו על קצה המזלג למה הפער בסוגה העילית הוא כל כך גדול אצלך.

מודי פרידמן: אל"ף, אנחנו הוצאנו יותר ממה שהכירו לנו.

מודי פרידמן: בי"ת, מצבנו הכלכלי הוא כזה שהדברים בנויים אצלנו יותר לאט.

מודי פרידמן: גם צוין שהנושא של יצירה של ז'אנר עילי לא תמיד מגיע בזמנים הראויים, מה לעשות?

מודי פרידמן: אנחנו מעלים בעוד חודש סדרה שנדחתה בשנה וחצי בעלייה שלה, לא מהסיבות שלנו, אלא מסיבות של עשייה.

מודי פרידמן: קוראים לסדרה "מתי נתנשק".

מודי פרידמן: רק תשימו את הדבר הזה על הלוח של 2006, משנה את התמונה לחלוטין.

גלעד ארדן: מעניין שכל ההפקות שמתבטלות הן תמיד של סוגה עילית.

גלעד ארדן: תוכנית של שעשועונים וזה, אף מפיק לא מפסיק באמצע.

מודי פרידמן: הייתי מראה לך את הסעיף של ביטולים של הפקות שהן לא מז'אנר עילי - הן מכובדות גם כך.

מודי פרידמן: אבל כרגע לציון על הז'אנר העילי, לא תמיד הדברים הם בשליטה שלנו.

גלעד ארדן: אני לא רוצה לעשות פה סיכום של הדיון כיוון שאנחנו נתכנס כאן שוב בעוד כשבועיים-שלושה.

מנשה סמירה: חודש.

גלעד ארדן: נראה לי שחודש זה קצת יותר מידיי.

נורית דאבוש: אנחנו מועצה ציבורית.

גלעד ארדן: טוב, רק מה שאני מבקש באמת שהרשות השנייה תקדם את הנושא הזה כמה שיותר.

גלעד ארדן: אני לא מנחה, ואני לא חושב שיש לנו סמכות להנחות אתכם מה לאכוף ואיך.

גלעד ארדן: כמובן שלאחר מכן אנחנו נראה את התוצאה, ונתרשם ממנה.

גלעד ארדן: אני מניח שאתם קשובים לטענות שלהם בקשר לשאלה מתי פוסלים ומתי לא פוסלים.

גלעד ארדן: אני לא רוצה כרגע פירוט מתי זה מוכר כקנוי, ומתי זה לא קנוי.

גלעד ארדן: אבל, אנחנו נקבל מכם בעוד כמקסימום ארבע שבועות גם לאן האכיפה הולכת, ומה המסקנות הסופיות שלכם בעקבות הדוח, ואז אני אנסה להעביר החלטה פה לגבי המשך העיסוק שלנו בתחום עתיד הטלוויזיה המסחרית, וגם הרב-ערוצית שהיום לא עלתה על סדר היום.

אליהו גבאי: האם יש סיכוי שהדוחות האלה לא ימרחו על תקופה ארוכה כדי שאפשר יהיה לבדוק?

נורית דאבוש: אמרתי בתחילת דבריי, אנחנו נצמצם את זה.

גלעד ארדן: וגם התייחסות שלכם להיבט הזה.

גלעד ארדן: תודה, הישיבה נעולה.