ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 129, 2007-10-24 08:45

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, קליטה ותפוצות.

מיכאל נודלמן: הנושא היום הוא נושא טרגי – האם המדינה הסתירה במשך שנתיים מידע אודות ההיעלמות של גבריאל דוויט, ז"ל, ממשפחתו?

מיכאל נודלמן: נמצאים פה המשפחה של גבריאל, נציגי משרד הביטחון, נציגי משרד ראש הממשלה, משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה שחנן קסאיי, מהמשפחה, אחיין של גבריאל דוויט, יגיד לנו כמה מלים.

חנן קסאיי: יש לי פה מכתב שנכתב על ידי משפחתי, אני רוצה רק להקריא, לפני שנתחיל.

חנן קסאיי: קודם כל, משפחתי, משפחת דוויט, רוצה להודות למדינת ישראל על שהשיבה לגבולות ישראל את גופתו של גבריאל, ז"ל.

חנן קסאיי: בנוסף, גם לבנו עם משפחות החטופים והנעדרים.

חנן קסאיי: מקווים שישובו גם הם בשלום.

חנן קסאיי: במהלך הימים האחרונים הטרידו את המשפחה אי הוודאות בנוגע לגורלו של גבריאל.

חנן קסאיי: התנהלות הגורמים השונים שהגיעו להחלטה כי יש להשאיר את המשפחה בחוסר ודאות במשך למעלה משנתיים ובינתיים לתת למשפחה לחפש ברחבי הארץ, כשהמדינה יודעת כי גבריאל כבר איננו בשטח ישראל ומוחזק על ידי איזה שהוא ארגון, או החיזבאללה, או סוריה.

חנן קסאיי: נשאלה השאלה, מדוע?

חנן קסאיי: האם חשש כי המשפחה לא תוכל להיות שותפת סוד?

חנן קסאיי: הייסורים שעברה המשפחה במשך למעלה משנתיים בכדי לדעת מה עלה בגורל של גבריאל, הם יותר מדי לפי דעתי, וגם לא הגיוניים.

חנן קסאיי: לאחר שיחה של נציגי המשפחה עם מר עופר דקל, הובאו מספר פרטים טכניים בעיקרם, בעניין העסקה והשאלה המרכזית שלא נענתה היא איך הגיעה גופתו של גבריאל ללבנון.

חנן קסאיי: בסיס לחטיפה מבחינתנו לא נפסל והשאלה אולי האם כיוון זה נבדק?

חנן קסאיי: בנוגע לסיבת הפטירה, משקיבלה המשפחה אתמול את הדוח הפתולוגי, שזה בעצם דוח הביניים, ולא הדוח הסופי, לא קבע פרופ' יהודה היס כי גבריאל נפטר מטביעה מים.

חנן קסאיי: הוא לא יכל לקבוע את זה.

חנן קסאיי: לכן הדוח היה ביניים, ובכלל לא יוכל לסיים את חוות דעתו, אלא אם הרשויות הנוגעות בדבר יספקו לו נסיבות ונתונים לגבי היעלמותו.

חנן קסאיי: בתוך כך יוכל לסיים את חוות דעתו.

חנן קסאיי: כל הטענות הללו מחזקות את תחושת המשפחה שאכן גבריאל נחטף.

חנן קסאיי: המשפחה מבקשת להתחשב בבקשותיה ולהביא לפניה את נסיבות הגעתו של גבריאל ללבנון.

חנן קסאיי: כמו כן, מקווה משפחת דוויט, משפחתי, כי ההחלטה לא לשתף משפחות בעניינים ביטחוניים, כמו המצב הזה שנקלענו אליו, לא יחזור שוב.

מיכאל נודלמן: היו הרבה לחצים על ועדת הקליטה והעלייה.

מיכאל נודלמן: יש המון גרסאות.

מיכאל נודלמן: לא גרסאות איך הוא הגיע ללבנון, אבל גרסאות למה לא הודיעו למשפחה שהוא בלבנון.

מיכאל נודלמן: יש כל מיני גרסאות למה.

מיכאל נודלמן: יוצאי אתיופיה זה אנשים חלשים, חוליה חלשה, וכשיש חלשים היחס אליהם מזלזל, אבל אני צריך להגיד שהממשלה היתה במשא ומתן עם חיזבאללה והביאה את גופתו לישראל.

מיכאל נודלמן: אבל טוענים מול זה שכשטננבאום נפל בידיים של חיזבאללה, מיד כולם ידעו, המשפחה ידעה ואחרי זה היה משא ומתן והחזירו אותו.

מיכאל נודלמן: יש גרסה שלא רצו לעשות פה לחצים ודברים אחרים, כדי לא לתת לידיים של נסראללה עוד נשק במשא ומתן ושהמשא ומתן היה יותר קשה.

מיכאל נודלמן: אני לא יודע.

מיכאל נודלמן: יש פה נציגים מהמשרדים ונציגיו של משרד ראש הממשלה, אנחנו רוצים לשמוע למה קרה ככה שהמשפחה לא ידעה על הבן שלה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע נציגה של משרד ראש הממשלה, הגב' סוויד.

מיכאל נודלמן: בבקשה, את יכולה להגיד לנו מה קרה, סיבות למה המשפחה לא ידעה כל כך הרבה זמן על הגורל של בנה.

ורד סוויד: כשאני קיבלתי את ההודעה, התייצבתי בבית המשפחה בבאר שבע, ביחד עם מפקד מרחב הנגב, אינפריאנטה, והודענו להם על חילופי הגופות שיתבצעו.

ורד סוויד: לאחר שהיה זיהוי ודאי, המשטרה הודיעה להם ובהתאם לבקשת המשפחה ולשאלות של בני המשפחה, גם של אסתר וגם של חנן, קיימתי איתם מפגש כבר במהלך השבעה.

ורד סוויד: ישבנו במשרד ראש הממשלה עם הנציג שמטפל בנושא השבויים והחטופים והוא עדכן אותם בפרטים מהרגע שהוא ידע את הפרטים ונתן להם את הדוח שלו על השתלשלות הנושאים ובהתאם גם לבקשת המשפחה קיימנו מפגש עם פרופ' יהודה היס, באבו כביר, שבו הועברו למשפחה ממצאים של המכון המשפטי.

ורד סוויד: אני רוצה להתייחס לדברים שאתה העלית בנושא אשרה של עולים ואני חושבת שזה לא קשור לנושא בשום פנים ואופן.

ורד סוויד: אני לא חלק מהמשא ומתן ואני לא יכולה להיות בטוחה, אבל בגלל זה הם ישבו עם הנציג שאחראי על התחום והסביר להם את השיקולים שלו.

יוני פולינגר: רב פקד, אני ראש חוליית נעדרים.

יוני פולינגר: צוות החקירה שטיפל בהיעדרות, בתחנת באר שבע, לא ידע על הזיהוי אלא זמן קצר מאוד לפני שהמשפחה ידעה, לכן צוות החקירה לא הסתיר מהמשפחה שום מידע.

יוני פולינגר: מעבר לזה, כל שאלה וכל נתון אחר, בגלל הקשר של החזרת הגופה לחילופי שבויים, צריך לשאול כל נתון את משרד ראש הממשלה, כי אנחנו, עקב הרגישות הנוספת---

חנן קסאיי: אבל איך המשטרה ידעה על ההיעדרות של הבחור לפני כשלוש שנים?

יוני פולינגר: לא הבנתי את השאלה.

חנן קסאיי: הבחור נעדר לפני כשלוש שנים.

חנן קסאיי: אני מבין שכשיש בחור נעדר, המשטרה מחפשת אותו.

קולט אביטל: מה עשיתם כדי לחפש אחריו?

חנן קסאיי: לפני כשלוש שנים.

חנן קסאיי: עזבו עכשיו כרגע מה קרה בשבוע האחרון.

יוני פולינגר: המשטרה ידעה על ההיעדרות כבר באותו יום.

קולט אביטל: מה עשיתם אז?

קולט אביטל: כמה זמן ארכו החיפושים?

קולט אביטל: אנחנו לא שמענו בכלל על חיפושים.

חנן קסאיי: לא ידענו בתקשורת בכלל שיש חיפושים.

יוני פולינגר: קודם כל, אם מישהו היה נכנס לאתר המשטרה, או פותח עיתון 'ידיעות אחרונות', בתקופה הראשונה, אז היה מיד נתקל בשם הזה.

יוני פולינגר: באתר המשטרה, למשל, ייתכן שהתמונה נדחקה הלאה בגלל נעדרים חדשים שנכנסו, אבל בכל מקרה, המקרה פורסם בזמנו.

קולט אביטל: סלח לי, הבעיה היא לא אם פרסמתם ואם שמתם תמונה באתר.

קולט אביטל: כשרוצים לחפש מישהו בצורה אקטיבית, עורכים חיפושים, הופכים כל אבן.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לשמוע כאן מה בדיוק עשיתם כדי לחפש אותו ומתי הגעתם למסקנה שצריך להרים ידיים.

יוני פולינגר: בשלב הראשוני מי שטיפל בהיעדרות היתה תחנת חיפה, כי התלונה התקבלה בחיפה ולמעשה הוא היה נעדר מחיפה.

יוני פולינגר: החיפושים כללו חיפושים פיזיים של שוטרי סיור, של מתנדבים, למעשה כל הכוחות שמשתתפים בחיפוש אחר נעדרים באירוע רגיל של היעדרות.

יוני פולינגר: לא היתה אינדיקציה לסכנה מסוימת וממשית לחייו.

דוד יאסו: ממחלקת קליטת עולי אתיופיה ממשרד הקליטה והעלייה.

דוד יאסו: אני חי היום בבאר שבע, יחד עם המשפחה באותה שכונה, אני יודע מתי שהוא נעלם, אני מכיר את המשפחה.

דוד יאסו: היא באה גם לחיפה וגם לבאר שבע, דיווחה.

דוד יאסו: אני יודע גם שהמשפחה הוציאה אוטובוס וגייסה את בני העדה.

דוד יאסו: לצערי, אני לא השתתפתי בגלל עבודתי.

דוד יאסו: הם יצאו, אבל לא ראיתי שם פרסום של המשטרה לא בבאר שבע, ולא היתה בטלוויזיה ולא עיתונות.

דוד יאסו: לצערי הרב, אני אומר לכם, הלוואי ויגיע מחר גם חֶבֶר וכל אלה, גם החיילים שלא נמצאים פה, אבל כאשר הם נעלמו, כל משטרת ישראל, כל עם ישראל התגייס והתקשורת והכול, כדי לחפש.

דוד יאסו: הבחור הזה, אף אחד, אף אחד חוץ מהמשפחה שיושבת כאן, אף אחד לא חיפש אותו, לא משטרה ולא זה.

דוד יאסו: ואני יודע גם כל המשפחה הזאת מגיעה כל חודש לתחנת משטרה, כדי לדעת אינפורמציה.

דוד יאסו: כל חודש.

יוני פולינגר: יש 4,000 נעדרים בשנה, בישראל.

יוני פולינגר: אתה מכיר את כולם?

קולט אביטל: אנחנו לא מדברים על סטטיסטיקה.

יוני פולינגר: הנושא של הישיבה הוא נושא אחר, האם המשפחה ידעה, אם הסתרנו או לא.

קולט אביטל: הנושא, למה לא חיפשו.

דוד יאסו: בוא נתעלם ממה שהיה בשבוע האחרון, מאז שהגופה התגלתה.

דוד יאסו: אני מדבר מינואר 2005 עד היום.

קולט אביטל: אדוני הרב פקד, אני יש לי מן תחושה, יכול להיות שאנחנו רק בתחילתה של הישיבה הזאת, אבל יש לי תחושה, כמו שרואים את הצילום או את הציור של שלושת הקופים – לא ידעתי, לא שמעתי, לא דיברתי.

קולט אביטל: אתה פה מייצג את המשטרה, שאלנו שאלה, אתה יכול לשאול, אתה יכול גם לענות.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לדעת לא כמה נעדרים יש לשנה.

קולט אביטל: האם המשטרה התגייסה וערכה חיפושים, ואם כן, איפה ומתי.

יוני פולינגר: אז, גברתי, אני השבתי לגבי מספר נעדרים בשנה, רק כדי להוכיח שלא בגלל שמדובר בגבריאל דוויט אף אחד לא שמע את שמו, כי יש עוד הרבה אנשים נעדרים כל הזמן שלא שומעים את שמותיהם ורק בני המשפחה קרובים מאוד לנושא וחיים את זה רגע רגע ושעה שעה.

קולט אביטל: תענה לשאלתי, אדוני.

יוני פולינגר: לשאלתכם אני השבתי כבר.

יוני פולינגר: תמונתו פורסמה באתר האינטרנט המשטרתי, תמונתו פורסמה בעיתון 'ידיעות אחרונות' ומעבר לזה, יש לי פה רשימה של פעולות רבות, פעולות חקירה ופעולות חיפושים שבוצעו.

יוני פולינגר: זה שזה לא הוביל לשום תוצאה, אנחנו עכשיו מבינים למה, רק אחרי שגופתו נמצאה, אנחנו מבינים למה, כי לא יכולנו למצוא אותו.

יוני פולינגר: אבל כל יום נמצאים.

יוני פולינגר: מחפשים אחר נעדרים אחרים ומוצאים אותם.

אסתר דוויט: האם הייתם באיזה שהוא שלב בחקירה, או משהו, אני לא יודעת מה, במשטרה, ידעתם שהגופה שלו לא נמצאת בארץ?

קולט אביטל: לא, הם לא היו בתמונה.

אסתר דוויט: ואז הפסקתם לחפש ומכרתם איזה סוג של סיפור למשפחה.

יוני פולינגר: ממש לא.

יוני פולינגר: התשובה היא שלילית.

יוני פולינגר: לא, באל"ף רבתי.

יוני פולינגר: אני יכול להראות בתיק החקירה---

אסתר דוויט: המשטרה לא ידעה כלום?

יוני פולינגר: אני יכול להראות בתיק החקירה פעולות שבוצעו בסמוך למציאת הגופה, פעולות חקירתיות, כולל הערכות מצב שבראשות מפקד המרחב, ולא היינו יוצאים לפעולות סרק, אם היינו יודעים שהוא נמצא.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשאול נציג ממשרד הביטחון.

מיכאל נודלמן: יש אצלכם איזה ידע על מה שקרה?

ישי יודקביץ: הנושא של נעדרים אזרחיים לא מטופל במשרד הביטחון.

ישי יודקביץ: אין לנו קשר לנושא.

ישי יודקביץ: יחד עם זאת, מאחר וכל הנושא רוכז...

ישי יודקביץ: הנושא של השבויים והנעדרים שלנו, צינורות התקשורת מול החיזבאללה, מתווכים כאלה ואחרים, שאנחנו...

ישי יודקביץ: אנחנו לא מנותקים כמובן מההקשר הכללי של המשא ומתן לשחרור הנעדרים והחיילים, ושר הביטחון מתעדכן מעת לעת על ידי מתאם השיחות, מתאם המשא ומתן, במשרד ראש הממשלה, מר עופר דקל.

ישי יודקביץ: משרד ראש הממשלה מנהל את המשאים ומתנים האלה ומעבר לכך אין לנו מה להוסיף.

ישי יודקביץ: זאת אומרת, אנחנו לא קשורים לנעדרים אזרחיים בנושא.

מרינה סולודקין: מתי ידעתם שגופה יש אצל חיזבאללה?

ישי יודקביץ: צריך לשאול את משרד ראש הממשלה, את המתאם.

מרינה סולודקין: זו פשוט פארסה כאן.

מרינה סולודקין: סליחה, אתם באים לישיבה בכנסת, כל אחד מפנה למישהו אחר.

מרינה סולודקין: מה קרה פה?

ורד סוויד: בגלל שאלה נושאים שקשורים גם בתחום ביטחוני.

ורד סוויד: הוא ישב איתם ונקב בפניהם בתאריך הידיעה.

אסתר דוויט: לפני חודשיים.

אסתר דוויט: הוא לא נקב מתי הגיעה הגופה לחיזבאללה.

אסתר דוויט: זו שאלה שעדיין לא ענו לנו, כמה זמן הוא מוחזק---

ורד סוויד: הוא אמר לכם מתי הוא קיבל את המידע.

אסתר דוויט: לא, הוא אמר לנו 'מאוגוסט התחילה העסקה'.

אסתר דוויט: הוא לא אמר משהו אחר.

אסתר דוויט: וזאת שאלה שגם אנחנו רוצים לדעת.

קולט אביטל: אני קודם כל מבקשת, בשם כולנו כאן, באמת להביע צער וניחומים למשפחה על כל מסכת הסבל שהיא עברה.

קולט אביטל: חברת הכנסת גלאון ואני הוצאנו מכתב לראש הממשלה ולשר הביטחון ואני מוכרחה להגיד שיש לנו סימני שאלה ואני אציג אותם פה, ולא קיבלנו תשובות.

קולט אביטל: אנחנו לא מבינים הרבה מאוד דברים.

קולט אביטל: אנחנו מבינים שהמשא ומתן הוא לא ישיר, אנחנו מבינים שהמשא ומתן הוא באמצעות מתווך.

קולט אביטל: אבל לא יכול להיות שאתם באים לישיבה בכנסת וכל אחד מפנה את האצבע לשני.

קולט אביטל: אנחנו שומעים מגב' סוויד, שהיא אמרה שהמשפחה עודכנה.

קולט אביטל: אנחנו לא יודעים מה המשפחה עודכנה.

קולט אביטל: זכותנו להבין ולקבל פה תשובות ממערכת הביטחון, ממשרד ראש הממשלה, בלי שאחד יפנה לשני.

קולט אביטל: נראה לי שהישיבה הזאת היא פארסה, כי אנחנו נצא מכאן עם פחות מידע ממה שנכנסנו.

קולט אביטל: וחברים, אתם פשוט לא מכבדים את הכנסת ואני רוצה להגיד לכם, מעבר למה שעברנו עד עכשיו, אני מתביישת.

קולט אביטל: אני מתביישת שככה מתנהלת ישיבה בכנסת ואתם לא מכבדים, לא את היושב ראש ולא את חברי הכנסת שיושבים כאן ולא את הציבור, ודאי לא את המשפחה.

קולט אביטל: אנחנו מבקשים לדעת.

קולט אביטל: יכול להיות שיש סיבות, יכול להיות שלא ידעתם, יכול להיות שזה נודע רק ברגע האחרון במי מדובר, יכול להיות שהחיזבאללה, כרגיל, מסתיר מידע, אבל מתנהל משא ומתן, באיזה שהוא מקום אנחנו מבקשים לדעת מדוע הפרטים האלה לא ידועים למשפחה, לא ידועים לציבור.

קולט אביטל: אדם נעלם, עדיין לא ברור לנו את נסיבות מותו.

קולט אביטל: נאמר לנו לפני כמה ימים שאולי הבדיקה הפתולוגית תוכיח את זה.

קולט אביטל: יש לנו סימני שאלה מאוד גדולים אם האיש טבע.

קולט אביטל: איך יכול איש לטבוע ולמצוא דרכו שלם ויבש?

קולט אביטל: כל הדברים האלה, יש לנו יותר שאלות מאשר תשובות והמטרה שלי, כשאני פונה אליכם עכשיו, אני מציעה לא לזלזל בכנסת.

קולט אביטל: אני חוזרת, פנינו לראש הממשלה ולשר הביטחון, גם חברת הכנסת גלאון וגם אני, ואני מניחה שגם המשפחה.

קולט אביטל: אנחנו מבקשים לדעת מדוע המשפחה הזאת לא יודעת פרטים.

קולט אביטל: אם יש סיבה טובה, כיוון שגם אתם לא יודעים, אז תגידו אותה.

קולט אביטל: אבל לא יכול להיות שבאיזה שהוא שלב, לפני חצי שנה, לפני שנה, ידעו שמצאו כזו גופה והיה על הגופה הזו משא ומתן ואיש לא טרח לעדכן את המשפחה.

קולט אביטל: ואני שואלת שאלה, אם היה מדובר במשפחת גרשוני (שם מדומה) מצפון תל אביב, האם היו מתייחסים אחרת?

קולט אביטל: האם פה, אולי, לא רצו להטיל על המשפחה סבל נוסף?

קולט אביטל: תתנו לנו איזה שהוא הסבר סביר, כי בשביל זה אנחנו התכנסנו פה.

קולט אביטל: ואל תתחילו להגיד 'אני לא יודע, תשאלו את משרד ראש הממשלה' ומשרד ראש הממשלה, עם כל הכבוד והחיבה וההערכה שאני רוחשת לגב' סוויד, גברתי, איזה שהוא מידע.

קולט אביטל: את לא יכולה רק לבוא הנה ולהגיד לנו 'אמרנו למשפחה'.

קולט אביטל: צבי הנדל: אני רציתי לשאול את אותה השאלה ששאלה חברת הכנסת אביטל ואני מבקש ממשרד ראש הממשלה וממשרד הביטחון להביא תשובה על שאלה אחת, שהיא מרכזית בעיניי, לגבי התעודה.

קולט אביטל: איך או מה ההערכה, או מה הנתונים שיש לנו, איך אפשר ליישב את הסתירה שההבנה שלנו שהבן אדם טבע, ובסופו של דבר כהוכחה הלבנונים שולחים לנו, החיזבאללה שולח לנו תעודה מזהה יבשה.

קולט אביטל: אני מציע, גם אם אין לכם פה את התשובה כרגע, ועם כל הצער בזה שלא באתם מוכנים מספיק עם שיעורי הבית, לטעמנו, אני מבקש שהיושב ראש (את זה אני מבקש מהיושב ראש), חבר הכנסת נודלמן, שזאת תהיה הדרישה שלנו מנציגי הממשלה, תוך זמן קצוב, חמישה ימים, או שמונה ימים, להביא לנו נתון מדויק שמיישב את הסתירה וגם הערכות, אם אין משהו אחר, הן טובות לעניין הזה, אבל זה חייב להיענות, כי אחרת יש תחושה מאוד מאוד קשה.

קולט אביטל: הרבה מעבר להתנהלות לא נחמדה, שלא הודיעו למשפחה.

קולט אביטל: אם הסתירה הזאת לא מיושבת, אז יש פה תחושות מאוד מאוד קשות ובמדינה נורמלית, דמוקרטית, זה לא טוב שיהיה.

קולט אביטל: ודאי כשהאסון קרה למישהו שהוא לא אשכנזי, רחמנא ליצלן.

מרינה סולודקין: מר צבי הנדל, ואם למזרחי קרה אסון היום?

צבי הנדל: אני צוחק.

צבי הנדל: האשכנזים לא באים וקופצים יותר מהר.

צבי הנדל: מזל שאני אשכנזי, אחרת היו הורגים אותי.

מרינה סולודקין: תגיד 'עולה חדש', זה דבר אחר.

מרינה סולודקין: לא אשכנזי, זה לא קשור.

יצחק זיו: אני רוצה להמשיך באותו קו, שבעצם כולנו שותפים אליו.

יצחק זיו: נראה לי שהישיבה הזו, זו היתה רק התחלה, משום שכל הדברים נשארו בגדר של סימן שאלה.

יצחק זיו: אני מקווה שלפגישה הבאה יבוא מי שצריך לבוא וייתן נתונים כדי שנבין את כל השאלות שנשאלו.

יצחק זיו: ואין מה לחזור, חברת הכנסת אביטל אמרה, חבר הכנסת צבי הנדל אמר.

יצחק זיו: כולם אמרו את אותו דבר, אני לא אחזור על זה, הדברים ברורים.

יצחק זיו: היום כנראה לא נקבל תשובות וצריך לקבוע פגישה כדי לקבל תשובות לשאלות, כי השאלות הן מאוד קשות.

יצחק זיו: אני לא רוצה להתייחס, בגלל שזו העדה השקטה, אז לא העבירו להם מידע.

יצחק זיו: אני את העדה הזו קצת מכיר ואני חושב שכאן נעשה דבר, אני לא רוצה להתבטא במלים לא יפות, אבל אני רוצה שלפגישה הבאה נקבל נתונים ונוכל להמשיך.

צבי הנדל: סליחה, אני רוצה להגן על הממשלה.

צבי הנדל: לא בטוח שנעשה דבר לא יפה עם העדה, לא בטוח שידעו והסתירו, ההרגשה היא מאוד רעה, בגלל שחייבים להביא נתונים מסודרים, כי ייתכן והכול היה בסדר, עם כל הכאב.

צבי הנדל: ההרגשה כרגע שהכול לא היה בסדר.

צבי הנדל: אבל בשביל לתקן את התחושה, אם אפשר, תביאו נתונים.

חנן קסאיי: אני רוצה להגיד משהו.

חנן קסאיי: קודם כל, אני רוצה להודות לגב' סוויד, שעזרה לנו בהרבה מהפרשה הזאת.

חנן קסאיי: אני לא מסתכל עליה כעל שליחה של הממשלה, אני מסתכל על הממשלה עכשיו.

חנן קסאיי: יש פה התנהלות של פחד.

חנן קסאיי: אנשים, בין אם זה המשטרה, אם זה כל הגורמים האחרים, פשוט מפחדים על המשרה שלהם, מפחדים מעריפת ראשים.

חנן קסאיי: אנשים לא מבינים שיש פה איזה שהיא בעיה.

חנן קסאיי: מאז שהגיעה גופתו של גבי, דוד שלי, ז"ל, עד הקבורה לא עברו 20 שעות.

חנן קסאיי: אני ובני דודים שלי ושאר הדודים שלי צריכים לראות את התמונה בטלוויזיה.

חנן קסאיי: אף אחד לא הודיע לאף אחד, חוץ מלסבתא ולאחים האחרים, השאר – אף אחד לא ידע.

חנן קסאיי: אני צריך לראות את התמונה שלו בטלוויזיה.

חנן קסאיי: זה גועל נפש.

חנן קסאיי: עם כל הכבוד, זה גועל נפש.

חנן קסאיי: משפחה צריכה להיות שותפת סוד.

חנן קסאיי: הם באים אליי ואומרים לי 'תשמע, פחדנו שחיזבאללה ידרוש יותר'.

חנן קסאיי: חיזבאללה עושה איתכם את העסקה, הוא יכל לדרוש יותר, הוא יכל לפרסם את זה.

חנן קסאיי: זה שטויות.

חנן קסאיי: כל מה שהלך פה זה פשוט התעללות, התעללות במשפחה.

חנן קסאיי: אם אנחנו כמשפחה מבוססת, אתם יודעים מה?

חנן קסאיי: אני לא אגיד משפחה אתיופית, בסדר?

חנן קסאיי: משפחה מבוססת, בעלת אמצעים, זה לא היה קורה.

חנן קסאיי: היו עומדים ליד הדלת שלי, מתחנפים, כדי שאני אדע כל דבר.

מיכאל נודלמן: אנחנו שמענו.

מיכאל נודלמן: אני מהתחלה אמרתי, אם אין אצלנו ידע, אנחנו לא יכולים להגיד שום דבר.

מיכאל נודלמן: אולי הממסד צודק, אולי הוא לא צודק, אבל אין לנו שום דבר.

מיכאל נודלמן: עכשיו אנחנו מדברים ולא יכולים להבין.

מיכאל נודלמן: אחד מפנה לשני וזה לא בסדר.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושב שהישיבה הזאת כונסה בצדק, והישיבה, שהיא בעצם מסגרת ועדת עלייה וקליטה, אני חושב כונסה עוד יותר בצדק.

אברהם מיכאלי: בואו נבדיל אולי בכל הסיפור הזה, יש פה עניינים של ביטחון מדינה, והממשלה לא יכולה לחשוף.

אברהם מיכאלי: אני מוכן להבין, אבל שמישהו יגיד לנו שזאת הסיבה שבמשך שלוש שנים, או במשך מה שפורסם בתקשורת, חצי שנה, כשהמידע כבר הגיע, שהבחור נמצא איפה שהוא בלבנון, או איפה שהוא בסוריה, או אצל חיזבאללה, שאנחנו לא יודעים בדיוק---

ורד סוויד: אי אפשר להסתמך רק על מידע שפורסם בתקשורת, שישבו עם הגורם הרלוונטי?

דני אדינו-אבבה: אני רוצה לתקן, משום שאנחנו עומדים מאחורי הפרסום הזה.

דני אדינו-אבבה: אנחנו רוצים לתקן, לעשות סדר.

אברהם מיכאלי: אם הישיבה הזאת תהפוך לישיבה מסווגת, אז אני מבין, אז הממשלה תבוא 'רבותיי, אי אפשר למסור מידע כזה במקום כזה.

אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לוועדת העלייה והקליטה, אתם לא יכולים לדעת'.

אברהם מיכאלי: אבל לא שמענו טענה כזאת.

אברהם מיכאלי: התכנסנו פה הבוקר בשביל לקבל את התמונה.

אברהם מיכאלי: זה לא התקפה בלי לחשוש או לחשוד במשהו שלא בסדר פה.

אברהם מיכאלי: אני חוזר לסיפור של ההתחלה.

אברהם מיכאלי: לפני כשלוש שנים נעלם פה בחור במדינת ישראל ואני חושב שהמשטרה כנראה כן ידעה על ההיעלמות.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהמשפחה או העדה עשתה מאמצים, אבל זה לא זכה לשום תהודה.

אברהם מיכאלי: לא זכה לשום תהודה כמעט.

אברהם מיכאלי: אני, כאזרח במדינת ישראל, והרבה כמוני, לא שמעו שיש בחור צעיר שנעלם במדינת ישראל, בנסיבות מאוד טרגיות למשפחה באותה תקופה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שפה גם לא צריך להתבייש להפנות לתקשורת שאלה, רבותיי, אם זה באמת היה מישהו מכפר שמריהו, אתם, התקשורת, הייתם שותקים?

אברהם מיכאלי: והייתם מחביאים את זה, כפי שהמקרה הזה הוחבא?

אברהם מיכאלי: ואני יודע שהתקשורת בעצמה כבר אמרה את זה שהמידע הובא לידיעתכם, לתקשורת, והתקשורת, לא רציתם לפרסם את המקרה הזה, או לא רציתם לחטט כפי שעושים במקרים אחרים.

אברהם מיכאלי: אבל מה, אי אפשר לא להגיע לתחושה שיש פה איפה ואיפה במדינה הזאת.

אברהם מיכאלי: יש פה קבוצת אנשים שהם נחשבים כנראה לסוג אחר, שבשבילם לא התקשורת מתאמצת ולא הרשויות מתאמצות וכולם שותקים.

אברהם מיכאלי: ואם זה לא היה מגיע לנסיבות כאלה, כפי שהגיע היום, מסכן הבחור הזה, מישהו היה יודע איפה הוא נעלם?

צבי הנדל: הוא כבר לא מסכן, המשפחה מסכנה.

אברהם מיכאלי: המשפחה מסכנה והבחור מסכן.

אברהם מיכאלי: אני חוזר לסיפור של לפני שלוש שנים.

אברהם מיכאלי: המקרה לא נחקר כמו שצריך.

אברהם מיכאלי: עכשיו מתי שזה כן נודע למדינה, מתי שזה נודע, אתם לא רוצים למסור לנו כעת, אבל, רבותיי, מאז שזה נודע למדינה, לממשלה, לגוף שטיפל בזה, מישהו הגיע למשפחה ואמר להם 'רבותיי, כרגע קיבלנו מידע, אתם, כמשפחה, תשמרו את זה בסוד', כפי שמעדכנים את כל משפחות הנעדרים, בכל הכבוד.

אברהם מיכאלי: ואני מאחל לכל המשפחות שיזכו לראות את הבנים שלהם בבית.

קולט אביטל: אבל יכול להיות שהם לא ידעו.

אברהם מיכאלי: הממשלה אבל ידעה מתישהו שיש מגעים.

אברהם מיכאלי: התחילו מגעים, המגעים לא התחילו ביום אחד ונגמרו ביום אחד.

קולט אביטל: לא ידעו את זהות הגופה.

אברהם מיכאלי: רבותיי, לא יכול להיות שלא היה חשש וחשד לכיוון של משפחה מסוימת, או בחור מסוים.

אברהם מיכאלי: הם לא באו למשפחה, לא עדכנו אותם.

אברהם מיכאלי: עכשיו, אנחנו פה, בוועדה הזאת, דנים בדיוק על אותן אפליות שקבוצת העולים בארץ זוכה, ובתוך קבוצת העולים, קבוצת יהודי אתיופיה 'זוכים'.

אברהם מיכאלי: אנחנו חייבים לזעוק בוועדה הזאת את הזעקה הזאת.

אברהם מיכאלי: כי לא כונסה ועדת חוץ וביטחון בנושא הזה, גב' סוויד, מה לעשות?

אברהם מיכאלי: אם בוועדת חוץ וביטחון יתכנסו ויגידו 'זאת ישיבה סודית ביותר, שלכם אי אפשר למסור את זה' בואו נשקול את העניין אז.

אברהם מיכאלי: אבל אנחנו כרגע בתחושה לא טובה, שיש פה אפליה של קבוצה מסוימת באוכלוסייה ומשפחה שהיא בעצם שייכת לקבוצה הזאת, ואנחנו לא מקבלים שום מידע, חיים מהתקשורת, ומישהו יגיד 'התקשורת לא מצטטת נכון', אז בואו תתקנו את העובדות.

דני אדינו-אבבה: אני רוצה לעשות סדר בהיעדרות של דוויט, מעבר לטעויות שלנו כתקשורת.

דני אדינו-אבבה: הוא נעלם ב-20 בינואר 2005.

דני אדינו-אבבה: צריך לעשות סדר.

דני אדינו-אבבה: בין התאריך שמה שמותר לי להגיד, ופה כנראה שאני אצטרך על חלק לוותר בגלל הצנזורה.

דני אדינו-אבבה: מותר לי להגיד, מ-16 לשני, בין 16 ל-17 בשני, שלושה שבועות אחרי שהוא נעלם, אכן ידעו איפה הוא במדויק.

דני אדינו-אבבה: הועבר מכתב ללשכת ראש אגף מודיעין באותה תקופה, ולאלוף במילואים אילן בירן, שהיה נציג ראש הממשלה לענייני חטופים.

דני אדינו-אבבה: המכתב הועבר בוודאות.

דני אדינו-אבבה: אנחנו מביאים את העובדות בעיתון, ביקשנו תגובה, התייחסות, נתנו לנו שיחות מה שנקרא לא לציטוט ולא לייחוס ולא לזה ולא לזה.

דני אדינו-אבבה: עובדה אחת יש בידיעה זו, איש, כולל לשכת ראש הממשלה, לא הכחישו.

דני אדינו-אבבה: בשום אופן.

ורד סוויד: אני לא עוסקת בצד הביטחוני.

דני אדינו-אבבה: לא, אני לא מדבר איתך.

דני אדינו-אבבה: ממש לא.

דני אדינו-אבבה: אותה שיחה, אותה שיחה שהיתה---

קולט אביטל: אז מה שאתה בעצם אומר שבמשך שלוש שנים היה מידע, אבל לא מסרו אותו למשפחה.

אברהם מיכאלי: והם חיפשו בכבישים.

דני אדינו-אבבה: סליחה, צריך לעשות סדר, זה נורא חשוב הסדר פה.

דני אדינו-אבבה: הטענה של אגף המודיעין שאכן 'זוהתה גופת ישראלי העונה לשם זה וזה וזה, אבל לא זיהינו בוודאות'.

דני אדינו-אבבה: אין לנו ודאות שזה הוא.

דני אדינו-אבבה: אני לא מכיר כמה אנשים שקוראים להם גבריאל דוויט, שנושאים אותו מספר תעודת זהות שמסתובבים בארץ, אין לי מושג, אבל זאת עובדה קיימת.

קולט אביטל: חמור מאוד.

דני אדינו-אבבה: העובדה השנייה שצריך לשים אותה, עופר דקל מדבר על חודש אוגוסט האחרון, מרגע שעניין זה נכנס בפגישה בווינה בין נציג כלשהו, לבינו.

דני אדינו-אבבה: לראשונה דקל קיבל את הסיפור הזה באותה פגישה מפורסמת בווינה, את שמו של דוויט ומספר תעודת הזהות שלו.

דני אדינו-אבבה: מאוד שווה להציץ על תעודת הזהות שלו, צריך לבדוק אם היתה שנה או שנתיים במים.

דני אדינו-אבבה: שווה.

דני אדינו-אבבה: רק רמז למי שרוצה להבין את הסיפור.

אברהם מיכאלי: וגם באוגוסט לא באו למשפחה.

דני אדינו-אבבה: אגב, באוגוסט זו היתה החלטתו האישית של דקל לא לספר למשפחה, לא בטוח שראש הממשלה היה מעורב בזה.

מיכאל נודלמן: גב' סוויד, את ידעת?

ורד סוויד: אני יועצת של ראש הממשלה לנושאים חברתיים, חברה ורווחה, וביום שזה נודע לי, הגעתי, כמו שאמרתי, לבית המשפחה.

ורד סוויד: אני משתתפת בצערה של המשפחה ואני אומרת לכם שעשיתי את הכול, בהנחייתו של ראש הממשלה, לעזור להם ולהפגיש אותם עם הגורמים ואני אמשיך ואלווה אותם ואפגיש אותם עם הגורמים הרלוונטיים.

ורד סוויד: השאלות שיש והטענות שמעלה העיתונאי דני אדינו-אבבה, צריך להפנות לגורמים שהוא מעלה אותן כלפיהם.

דני אדינו-אבבה: הפנינו, הם לא הכחישו.

דני אדינו-אבבה: חד משמעית, לא היתה תגובה.

מרינה סולודקין: זה רק עניינו?

ורד סוויד: לא, לא, אבל אלה טענות שאני לא יכולה להתייחס אליהן.

ורד סוויד: הוא טוען על מכתבים ודברים ש---

מיכאל נודלמן: אבל לשכת ראש הממשלה יכולה להתייחס לדברים שלו?

מיכאל נודלמן: זו לא פעם ראשונה, הוא אומר.

ורד סוויד: כן, צריך להזמין את האנשים הרלוונטיים שהוא דיבר עליהם.

קולט אביטל: זאת ישיבה הזויה.

קולט אביטל: אי אפשר כך.

מיכאל נודלמן: אנחנו מבקשים שאת תעבירי את השאלות האלה ללשכת ראש הממשלה ואנחנו רוצים לקבל תשובות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני מאוד מברך על הדיון הזה, אבל ננסה לעשות סדר.

יולי יואל אדלשטיין: בנושא של גבי (גבריאל דוויט), גם אני מניח שלא אפתיע אף אחד כשאני אגיד שהזדעזעתי כשנחשפתי לסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: פניתי עם שאילתא לראש הממשלה, למחרת.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי ששאילתא זה דבר יותר ארוך, לכן אמרתי, אני מאוד מברך על הדיון שאולי העסק יתחיל לזוז קצת יותר מהר.

מיכאל נודלמן: מדובר בשלטון קודם, אני מבין כך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, זה שלוש ממשלות, זה לא עניין של ממשלה זו או אחרת, אבל יש רצף שלטוני.

קולט אביטל: זו דרך של התנהלות של מערכת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אביטל, זאת בדיוק הנקודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכדאי לנו לעשות סדר.

יולי יואל אדלשטיין: יש מקרה ספציפי של גבי, שכפי שאמר כרגע יושב ראש הוועדה, צריך לחקור ולהבין איך קרה ולמה קרה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני אומר, מעבר לזה.

יולי יואל אדלשטיין: תראו, אין פה שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: גם אם נקבל את כל העובדות ואני שמעתי מה שאמרת לגבי גב' סוויד, ומכירים אותה, ובאמת אין לי ספק שהיא מלווה בתחום החברתי עכשיו ושאתם מודים לה, אבל גם אם נשתכנע שלשכת ראש הממשלה והגורמים הרלוונטיים, יש להם טיעונים רציניים למה זה נעשה, אני אומר, הנזק מבחינת הוועדה, מבחינת הנושאים שאנחנו עוסקים בהם, הנזק נעשה, כי זה שכל עם ישראל עוד פעם השתכנע שמפלים את העדה האתיופית, אני לא חושב שזה כזאת מציאה גדולה ובשורה.

יולי יואל אדלשטיין: זה נזק.

יולי יואל אדלשטיין: זה עוד פעם איזה שהוא נזק חברתי שנעשה.

יולי יואל אדלשטיין: וזה שכנראה באמת היתה כאן שאלה של איפה ואיפה, כי אנחנו גם בימים אלה, ואתם רואים את זה כמוני כל חצי שעה בטלוויזיה, על עוד פגישה של ראש ממשלה זה או אחר, כל המנוח, עם המשפחות של נעדרים ועם משפחות של שבויים.

יולי יואל אדלשטיין: אז במקרה הזה, נכון, זה לא חייל שנפל בשבי, זה קצת שונה, אבל עדיין.

יולי יואל אדלשטיין: איך יכול להיות שיש כאן כזה עניין של איפה ואיפה.

יולי יואל אדלשטיין: ויש כאן עניין שאולי הוא לא מעניינה של הוועדה הזאת ספציפית לראות, אבל גם ראיתם כמוני שאתמול, או שלשום, היה מקרה שונה לגמרי, של משפחת עמרם, אם אני לא טועה, שלא עלינו, הבת שלהם פרפרה ואף אחד לא חיפש ולא התייחס לתלונה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אז נכון, זה מקרה שונה לגמרי, אבל יכול להיות שיש גם מכנה משותף למקרים מסוג זה, ומקרים של משפחה שבאמת פונה וזועקת ומחפשת ואף אחד לא מתייחס ברצינות, גם כשהגורמים יודעים.

יולי יואל אדלשטיין: אז לכן אני אומר, אדוני היושב ראש וחבריי, חברי הוועדה, אני חושב שאנחנו גם צריכים לא להרפות ולבדוק את המקרה הספציפי הזה ולהרגיע, עד כמה שניתן, את המשפחה, את הקרובים ואת נציגי העדה, אבל גם באמת לראות מה אנחנו יכולים ללמוד מכל הפרשה הזאת על מנת שלא יישנו מקרים כאלה בעתיד.

קולט אביטל: אני חושבת שמעבר לכאב ולאיפה ואיפה וסימני השאלה וכל מה שאמרנו, אני חושבת שצריך גם, ככנסת ישראל, ולא רק הוועדה הזאת, יכול להיות שגם ועדת החוץ והביטחון, לדרוש שיהיו נהלים מאוד ברורים ואין פה, כנראה, נהלים ברורים.

קולט אביטל: כנראה שכל אחד עושה מה שבא לו ומה שלא בא לו ומפעיל איזה שיקול ואומר 'כל עוד אני לא בטוח, אני לא אכאיב למשפחה'.

קולט אביטל: יכול להיות שזה נעשה מתוך לא כוונה רעה, יכול להיות.

קולט אביטל: אבל לא יכול להיות שאדם אחד יחליט וישפוט.

קולט אביטל: יש לו מידע שלוש שנים, והמידע הזה לא מגיע, לא למשטרה, שממשיכה לחפש, מן הסתם, ולא למשפחה, ויד ימין לא יודעת על יד שמאל, ובמדינת ישראל אין נהלים.

קולט אביטל: פשוט אין נהלים.

ישראל קסאיי: אני אחיין של גבריאל.

ישראל קסאיי: אני כאדם, וכל אחד כאזרח, זכאי לדברים מסוימים, פה, במדינה שלנו.

ישראל קסאיי: אני רוצה לדעת מי הבן אדם הזה שאחראי או שהחליט מה באמת כואב לנו, מה נוח לנו ומה לא נוח לנו.

ישראל קסאיי: איך בן אדם יכול לבוא ולהגיד דבר כזה, 'טוב, לא נגיד את זה למשפחה הזו'.

ישראל קסאיי: אתה תחליט מה הכאב שלי, מה הכאב של המשפחה?

ישראל קסאיי: מי אתה?

ישראל קסאיי: מי הבן אדם?

ישראל קסאיי: מי?

קולט אביטל: נכון.

ישראל קסאיי: אתה מייצג אותנו?

ישראל קסאיי: מה התפקיד שלך בעצם?

ישראל קסאיי: זה מה שהמשפחה שואלת וזה מה שהמשפחה כואבת וזה נותן בך חוסר...

ישראל קסאיי: כאילו אין לך למי לפנות.

ישראל קסאיי: אתה כולך עם הרבה כאב ויש המון כעס פה.

קולט אביטל: בצדק.

ישראל קסאיי: יפה, ואני חושב שמי שעשה את הדברים האלה ומי שאמר את הדברים האלה, התשובות אמורות להיות לו.

קולט אביטל: אבל אנחנו לא יודעים.

קולט אביטל: אנחנו לא יודעים גם את זה.

קולט אביטל: אפילו את זה אנחנו לא יודעים.

ישראל קסאיי: אני לא בא אליכם בטענות.

ישראל קסאיי: לא אליכם.

יצחק זיו: הנעלם הוא גדול מדי.

ישראל קסאיי: הוא גדול מדי, נכון, אבל היה קל להוציא אותו.

ישראל קסאיי: והיה קל גם להסתיר אותו.

יצחק זיו: מה ששמענו עכשיו מהעיתונאי, אני חושב שזה הדהים את כולנו.

קולט אביטל: זה הדהים, אבל זה לא הפתיע.

נגיסט מנגשה: אני מנהלת פרויקט הלאומי האתיופי.

נגיסט מנגשה: אני רואה את הדיון, ועם כל הכבוד לחברי הכנסת שהביאו את הנושא הזה היום לדיון, אני מאוד מעריכה, אבל אני מרגישה, כעולה מאתיופיה, הדיון, מה שמתנהל כאן, הוא ללא שום מוצא.

נגיסט מנגשה: אני הייתי מאוד רוצה לחלק את הדיון הזה לשלושה חלקים.

נגיסט מנגשה: אל"ף, כל תהליך הטיפול, על ידי המשטרה, לפני כשלוש שנים.

נגיסט מנגשה: שזה מצביע גם היום על אוזלת יד של משטרת ישראל כלפי עולים מאתיופיה.

נגיסט מנגשה: למרות שיש עולים מאתיופיה מועסקים על ידי המשטרה, שוטרי המשטרה, אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה לקבל החלטה בבקשה על הטיפול בחקירה, מה היה באותו זמן, מי אחראי, והדבר הזה צריך להיות טיפול מהשורש.

נגיסט מנגשה: דיון בהתייחסות של משטרת ישראל מול נערים עולים מאתיופיה ובאופן כללי, הנושא הזה צריך להיבדק.

נגיסט מנגשה: אולי הכנסת צריכה להביא לדיון את הנושא הזה.

נגיסט מנגשה: אני מבקשת לטפל בזה מהשורש, ותקימו את הוועדה הזאת, למה משטרת ישראל התעלמה בטיפול בפרסום של הבחור הזה.

נגיסט מנגשה: היום דוויט, מחר מישהו אחר.

נגיסט מנגשה: הדבר הזה לא מסתיים בזה וזה לא ראשון ולא יהיה אחרון.

נגיסט מנגשה: הדבר הנוסף הוא תהליך הטיפול של משרד ראש הממשלה במהלך, אם דני אדינו-אבבה מביא לנו נתונים מאוד מדויקים בנושא הזה, על תהליך הטיפול.

נגיסט מנגשה: תראו, הרבה דברים אני חושבת, עטופים בשם של הביטחון.

נגיסט מנגשה: הרבה דברים עטופים בדברים שיש ערכים שאזרח לא צריך להיות שותף בהם, אבל מה שאני חושבת שמה שהיה היום, כלפי המשפחה הזאת, שהוא לכולנו, זה יצלצל גם אצל החיילים שמשרתים בצבא, קצינים בצבא, מפקדים בצבא, יוצאי אתיופיה, להטיל ספק באמון למדינת ישראל, זה סכנה גדולה.

נגיסט מנגשה: הדבר השלישי, אם ראיתם בהלוויה.

נגיסט מנגשה: ..

נגיסט מנגשה: אני מבחינתי הבחור הזה היה שבוי.

נגיסט מנגשה: הגופה חזרה ממדינה זרה, הוא היה בידיים של גורם עוין, שנקרא חיזבאללה, חזרה בחזרה.

נגיסט מנגשה: אם זה היה מישהו אחר, היה נקבר באמת על ידי טקס גדול, ממשלתי, וזה לא קרה.

נגיסט מנגשה: ראיתם את ההלוויה.

נגיסט מנגשה: אף אחד אפילו לא היה להביע את צערו, מטעם המדינה, מטעם הממשלה.

נגיסט מנגשה: אם הוועדה התכנסה, אדוני היושב ראש, הוועדה הזאת צריכה לצאת בהחלטה חד-משמעית, גם כלפי המדינה וגם כלפי המשטרה (אני רואה במשטרת ישראל כתובת לכל מה שמשתמע.

נגיסט מנגשה: לא בקלות אמרתי אוזלת יד של המשטרה).

נגיסט מנגשה: אני מאוד מבקשת שהוועדה תיקח בחשבון את כל הדברים האלה ואני בטוחה שהמשפחה לא תמשיך לשתוק, היא תנקוט בצעדים משפטיים.

נגיסט מנגשה: הם אנשים חכמים, שירתו בצבא.

נגיסט מנגשה: ראיתם בעלי כושר מנהיגות חזקה מאוד, הצעירים האלה שיושבים כאן, אבל אני מודה לוועדה שהביאה בכך לדיון.

מרינה סולודקין: קודם כל, אני מתנצלת בשמי, כחברת כנסת וסגנית השרה לשעבר, לפני המשפחה, ואני חושבת שאנחנו צריכים לבקש את ממשלת ישראל להתנצל בפני המשפחה של גבריאל.

מרינה סולודקין: גבריאל היה גם עולה חדש-ותיק, וגם שירת בצבא ההגנה לישראל, ובגלל זה אני חושבת שהמדינה נכשלה.

מרינה סולודקין: לא התייחסה, גם כשהוא נעלם בנסיבות לא ברורות וגם למשפחתו, שהוא היה מאוד מאוד יקר.

מרינה סולודקין: אם אתם שואלים אותי, אם אני מופתעת מזה?

מרינה סולודקין: בכלל לא.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: בגלל שלפני שבע שנים היתה פרשה שלמה של שבויים ונעדרים בצ'צ'ניה, שזה אזור של קווקז, בזמן המלחמה של צ'צ'נים ברוסים ובכל העולם, של עולים חדשים מרוסיה ויהודים בדרך למדינת ישראל.

מרינה סולודקין: ואז ראיתי בפעם הראשונה שלא כואב.

מרינה סולודקין: שיש לנו אנשים שיושבים בכלא של מוסלמים רדיקאלים, שקוטעים להם אצבעות והמדינה לא יודעת איך לטפל.

מרינה סולודקין: המדינה שלנו, ש-60 שנה אנחנו תחת אש ובנסיבות מאוד מאוד...

מרינה סולודקין: למה אני מייחסת את זה?

מרינה סולודקין: שמעמד עולה חדש זה מעמד חלש ואפשר להתייחס אחרת.

מרינה סולודקין: כאן אומרים אשכנזים/לא אשכנזים.

מרינה סולודקין: חבר'ה, סיפור האשכנזים-ספרדים נגמר, בגלל שהספרדים נהפכו לילידי הארץ.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, עכשיו העולים הם אנשים ממדינות אחרות.

מרינה סולודקין: זה גם אתיופים, זה גם יוצאי ברית המועצות לשעבר, זה גם אלה שהגיעו מארגנטינה.

מרינה סולודקין: לא כואב בכלל.

מרינה סולודקין: כשאני שומעת את משטרת באר שבע שלא חיפשו כראוי.

מרינה סולודקין: זה גם.

מרינה סולודקין: לפני כמה שנים נעלמו אנשים בתוך הארץ, פניתי כמה פעמים, אז בצחוק אמרו במשפחה שאולי לאישה (בגיל חמישים), יש גבר אחר והיא נעלמה בגלל גבר אחר.

קולט אביטל: חברת הכנסת מרינה, תראי איך המשטרה התייחסה במקרה הזה של האישה שנרצחה.

קולט אביטל: הם היו שם, יצא גבר עם הפטיש, אמר, 'אתם רוצים לשתות קפה?

קולט אביטל: ' והם הלכו.

מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת זה קודם כל צריכים לחשוב על היחס לעלייה ושדברים שחשובים לעלייה ולעולים, צריכים להיות יקרים.

מרינה סולודקין: אני חושבת, חבר הכנסת נודלמן, שאנחנו לא חייבים את גב' סוויד (שאני מאוד מעריכה) כמתווכת.

מרינה סולודקין: יש את מר דקל שהחליט מה שהחליט ואנחנו, בדלתות סגורות, נציע בכנסת לשמוע אותו.

מרינה סולודקין: וגם אנחנו נגיד את מה שאנחנו חושבים כלפיו, החלטותיו.

מרינה סולודקין: אני חושבת שעריפת ראשים זה שלב מאוד חשוב, בגלל שלא לומדים שום דבר.

מיכאל נודלמן: חברים, מובן לכולם שלא קיבלנו תשובות כמו שצריך לקבל.

מיכאל נודלמן: אני לא יודע, אולי לא יודעים, אולי לא רוצים, אולי יש איזה סוד פה.

מיכאל נודלמן: אני מרגיש שלא צריכים להמשיך בדיונים כאלה, אני חושב שאני אפגש עם השר לביטחון פנים וצריך לדבר איתו לגבי מה הנושא הזה, למה לא טיפלו כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: הוא צריך לעשות חקירה שם וגם מה שחברת הכנסת מרינה סולודקין דיברה על מר דקל, אנחנו גם ניפגש.

מיכאל נודלמן: אחר כך, כשתהיה תמונה, זה לא דיבורים רק, ברור שזה עולים, עולים מאתיופיה, היחס לא כמו שצריך להיות, אבל בסופו של דבר, אני לא יכול להגיד עכשיו 'זה בגלל זה'.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לדעת בדיוק מה קרה במשטרה, למה לא חיפשו, למה לא מסרו מידע שלוש שנים---

קולט אביטל: אנחנו לא הורגים את זה.

מיכאל נודלמן: אני מקווה שמשפחת גבריאל מבינה שאנחנו לא רוצים פה דיבורים סתם.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לדעת מה קרה ולמה זה קרה.

מיכאל נודלמן: בגלל שאנחנו ואתם לא קיבלנו אפילו חלק של תשובה שיהיה מובן למה, ואנחנו, בכלים שלנו, צריכים לברר למה זה קרה ואיך זה קרה ואחרי זה תהיה ישיבה ושם אנחנו סופית---

קולט אביטל: אני רוצה להציע שני דברים.

קולט אביטל: קודם כל, אני חושבת שלפחות דבר אחד מובן, שלמשפחה עכשיו יש גם כתובת, ואנחנו עומדים לרשותה ואנחנו, תפקידנו כחברי כנסת, לדאוג לדעת את האמת, לדאוג למשפחה וגם ללמוד מהעניין הזה איזה שהוא לקח מערכתי, כדי שהדבר הזה לא יקרה עוד פעם למשפחה דומה.

קולט אביטל: אנחנו חושבים שאנשים שמגיעים לארץ, מתערים בחברה הישראלית, הם אנשים מבוגרים, הם משרתים בצבא, הם שותפים לגורלנו וצריך להתייחס אליהם כאל שותפים ולא כאל ילדים.

קולט אביטל: ולכן, הם צריכים גם להיות מסוגלים לקבל מידע כמו שצריך, בלי לטייח.

קולט אביטל: זה קודם כל.

קולט אביטל: שנית, אני מציעה, אדוני, לך, לכולנו – יש לפחות דבר אחד שהוא לא בגדר סוד מדינה.

קולט אביטל: מה שקרה במגעים בין מר עופר דקל לבין גורמים אחרים, לא כולנו צריכים לדעת.

קולט אביטל: אבל התנהלות המשטרה, אנחנו לא רק שחייבים, אנחנו זכאים לקבל דין וחשבון על הפעולות שנעשו על ידי המשטרה כדי לחפש אותו, ויכול מאוד להיות שאם מערכת הביטחון היתה מודיעה למשטרה 'אל תחפשו יותר', כעבור שלושה שבועות, או חודש, או חודשיים, הדברים היו נראים אחרת.

קולט אביטל: אבל כך או אחרת, אנחנו, בוועדה הזאת, לפי דעתי, צריכים לדרוש לקבל דוח מה עשתה המשטרה במקרה הספציפי הזה, אולי גם במקרים אחרים.

קולט אביטל: כל העניין הוא שאנחנו פה גם כדי למנוע סיפורים אחרים מהסוג הזה שכל המסתורין פה הוא בלתי נסבל.

קולט אביטל: דבר שלישי, אדוני, אני מרגישה פה רע מאוד בדיוק כמוך, משום שכל אותם הגורמים שאתה הזמנת לישיבה הזאת, לפי דעתי לא התייחסו ברצינות לוועדה.

קולט אביטל: יכול להיות שהם היו יכולים להגיד לך בטלפון, או בצורה אחרת, 'תשמע, יש פה סודות מדינה, אנחנו לא יכולים להופיע בפרהסיה, בוא נציע לך דיון קטן איתך ועם עוד איזה חבר כנסת, בדלתיים סגורות, ואנחנו נמסור לך את כל מה שאנחנו יודעים, כי אנחנו מכבדים את הכנסת ואת זכותה לדעת, ואחר כך אתם תשפטו איך ומה להגיד'.

קולט אביטל: אבל גם זה לא קרה.

קולט אביטל: וגם לא נוח לי כלפי כל אותם אנשים שהגיעו הנה, כי הם נשלחו, אבל הם נשלחו בלי מידע, וזה לא יכול להמשיך ככה, שככה יזלזלו בכנסת.

קולט אביטל: זה מה שיש לי להגיד.

דוד יאסו: אני קודם כל רוצה להגיד, והצגתי לפני כן שאלה למשטרה, שכמשרד הקליטה, אנחנו באמת מברכים ומוקירים את ממשלת ישראל על כך שבאמת סוף סוף הגיע לתומו הסבל שהמשפחה סבלה.

דוד יאסו: אני אומר את זה גם כבן עדה ואני מכיר.

דוד יאסו: המשפחה לא דיברה.

דוד יאסו: אתם יודעים שהאמא שלו חולת סרטן, רק בגלל הסבל?

דוד יאסו: אני אגיד לכם עוד דבר, הבחור הזה מקבל צו מילואים כל תקופה, כל תקופה.

דוד יאסו: אני מצטט את אחותו, שהיא לא פה.

דוד יאסו: כל הזמן שולחים לו צו מילואים.

דוד יאסו: גם המידע שאמר דני אבבה, מידיעות אחרונות, אז אם אגף מודיעין כבר ידע, אז לפחות בתוך המערכת הצבאית היה צריך לעצור את זה.

דוד יאסו: את זה למשל אני לא ידעתי.

קולט אביטל: זה כבר חֶלֶם.

יוני פולינגר: בעניין הזה, הצבא פנה אלינו מספר פעמים לשאול אם הוא עדיין נעדר, קיבל תשובה שהוא עדיין נעדר וכנראה שביטל את הצו.

דוד יאסו: אז לא ביטל, עובדה.

דוד יאסו: נקודה שנייה, אדוני היושב ראש, שאני רוצה להעלות אותה זה בעניין המשטרה.

דוד יאסו: אני אומר לכם, עניין המשטרה הוא בעייתי.

דוד יאסו: המשטרה מתייחסת לבני העדה בתת רמה, לא מוכנה להסתכל בגובה העיניים.

דוד יאסו: קצינים שהולכים לבילוי, תוקפים אותם בתל אביב.

דוד יאסו: אני בבאר שבע, אבי נפטר, ביקשתי שיבואו יזיזו רכב והם אמרו לי 'אתם, האתיופים, תסתדרו שם ביניכם'.

דוד יאסו: הוא גם היה אתיופי.

דוד יאסו: גם המשפחה באה ודיווחה, המשטרה מתעלמת מבני העדה.

דוד יאסו: גם כל חברי הכנסת, שאני באמת מכבד ומוקיר אתכם, וגם חברתי לעבודה, דר' נגסה מנגישו שדיברה, צריך לעשות דיון מול המשטרה.

דוד יאסו: המשטרה מתייחסת עדיין...

דוד יאסו: אם תופס אותי שוטר ואומר לי 'כבר גדלתם?

דוד יאסו: ירדת מהעץ?

דוד יאסו: ' אני, אני רב סרן במילואים, בצנחנים.

דוד יאסו: הגשתי תלונה.

דוד יאסו: אני יודע את זה, כי אם ככה היה מתפרסם, גם הממשלה אולי ידעה.