ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 130, 2007-10-24 10:00

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את הישיבה עם יושב ראש הסוכנות.

מיכאל נודלמן: הוא ייתן לנו סקירה על פעולות הסוכנות בשנת 2007, ותקציבים שמחכים לשנת 2008.

זאב ביילסקי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

זאב ביילסקי: אני שמח להיות פה, בוועדה שהיא ועדת הבית שלנו, אם אפשר לומר, של הסוכנות היהודית, של משרד הקליטה, של כל אותם גופים שעוסקים למעשה בנושא שהוא לב לבה של המדינה שלנו.

זאב ביילסקי: אמנם עברו 60 שנה, אבל עשינו רק 40% מהעבודה.

זאב ביילסקי: יש לנו עוד 60% לעשות.

זאב ביילסקי: יש פרנסה לעוד הרבה שנים ואסור שבשום פנים ואופן אנחנו נוריד את נושא העלייה והקליטה מסדר היום של העם היהודי.

זאב ביילסקי: זה דבר שצריך, לצערי הרב, להזכיר אותו.

זאב ביילסקי: אני זוכר את עצמי פה נמצא בוועדה הזאת, בשנת 82', כשכמה חבר'ה צעירים (נמצא פה חבר הכנסת ביילין, חנוך, ואנשים אחרים), הקמנו את הפורום הישראלי.

זאב ביילסקי: זה היה חלום של צעירים ישראלים, להתחבר עם יהדות התפוצות, על מנת ליצור קשר טוב יותר ומאז ועד היום נעשה הרבה מאוד בתחום העלייה והקליטה, אבל יש לנו עוד הרבה מאוד לפנינו.

זאב ביילסקי: בזמן האחרון אני נשאל הרבה פעמים, אומרים לי 'מר ביילסקי, נכון שהיו בעלי חזון, בתוכם ראש הממשלה אריק שרון, שדיברו על מיליון עולם.

זאב ביילסקי: אתה באמת חושב שיבואו?' אולי באמת נודה על המצב שיש פה עכשיו איזה שהוא מצב שקצת עולים, קצת יורדים, פחות או יותר מתאזנים ואולי כדאי להניח מנושא העלייה, כי למעשה מדינת ישראל כבר עשתה מה שעשתה ואין שום סיכוי, בטווח הנראה לעין, שיגיעו לפה מספר גדול של עולים.

זאב ביילסקי: ואני, אדוני היושב ראש, אני אומר לאנשים האלה, חד וחלק, אוי לה, למדינת ישראל, אם היא תזנח את אותו חלום שהוא לא חלום שלנו, הוא חלום שמופיע.

זאב ביילסקי: ..

זאב ביילסקי: מי שקורא את ספר יחזקאל, יכול לראות איך הנביא יחזקאל מדבר על כך שאנחנו נקבץ את כל פזורותינו מכל מקום ונביא אותם.

זאב ביילסקי: אז אני מסתמך על גדולים ממני.

זאב ביילסקי: אל לנו לזנוח את אותו חלום ולהגיד ש'טוב, די, גמרנו, לא צריך עכשיו לטפל בנושא העלייה', ובטח, חס וחלילה מלהגיד שלא נפסיק לטפל בנושא הקליטה.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, כל עוד ישנם יהודים שחיים מחוץ למדינת ישראל, צריכה מדינת ישראל וחייבת הסוכנות היהודית להתרכז בנושא הזה של קליטת עלייה.

זאב ביילסקי: להמשיך את החלום, להמשיך את החזון.

זאב ביילסקי: יש הרבה מאוד דרכים לעשות את זה.

זאב ביילסקי: זה לא קורה אוטומטית.

זאב ביילסקי: אז נכון שלא נראה באופק עכשיו שום מקרה שפתאום יביא מיליון אנשים, כמו שקרה לנו בברית המועצות, אבל אני רוצה לספר לכם:

זאב ביילסקי: בשנת 89' נבחרתי פעם ראשונה לראשות עיריית רעננה.

זאב ביילסקי: רציתי לבנות 400 יחידות ברעננה, הייתי צריך אישור של שר הפנים.

זאב ביילסקי: הלכתי למשרד הפנים, דיברתי עם אנשים מאוד בכירים, שלמען כבודם לא אזכיר את שמותיהם, ביקשתי לאשר 400 דירות.

זאב ביילסקי: אמרו לי 'מר ביילסקי, בשביל מה אתה צריך 400 דירות ברעננה?

זאב ביילסקי: ' אמרתי 'תראו, יכול להיות שיבואו יום אחד עולים', אמרתי, זה בטח נימוק שיתקבל.

זאב ביילסקי: אמרו 'בשביל עולים מספיק שנאשר לך 180, לא צריך יותר'.

זאב ביילסקי: חזרתי מבויש הביתה.

זאב ביילסקי: אותם אנשים קראו לי לישיבה דחופה אחרי שנה, כשנפתחו שערי ברית המועצות, 'מר ביילסקי, האם יש אפשרות, תוך 10 חודשים, לבנות פה 3,000 יחידות דיור?' אמרתי לו 'אדוני, אני רק רוצה להזכיר לך, זה אני, שהייתי פה לפני כמה חודשים ודיברתי איתך על 400.

זאב ביילסקי: יכולנו אז להכין 3,000 אם היית אומר'.

זאב ביילסקי: 'לא, לא, לא, עכשיו השתנה המצב'.

זאב ביילסקי: לכן אף אחד לא יוכל לשכנע אותי שנגמרה העלייה למדינת ישראל.

זאב ביילסקי: אני רוצה לאחל לכל הקהילות היהודיות ברחבי העולם שימשיכו ויתקיימו ויעשו את חייהם ואני רואה את הפריחה עכשיו בברית המועצות לשעבר ואני מאחל כל טוב, אבל אנחנו, כמדינת ישראל, חרתנו על דגלנו את חוק השבות ואת הרצון להביא לפה אנשים.

זאב ביילסקי: לכן אנחנו נמשיך בכל הפעילויות שאנחנו עושים למען קליטתם של אנשים והם בוא יבואו.

זאב ביילסקי: גם אם הקצב הוא עכשיו 20-21 אלף עולים בשנה, אני עוד זוכר תקופות שמר אורי גורדון, ז"ל, היה נותן דוח שבחודש הוכפל מספר העולים מברית המועצות.

זאב ביילסקי: היה 6 והגיעו 12, אז אורי צדק, כשהוא אמר שהוכפל מספר העולים מברית המועצות.

זאב ביילסקי: וזה היה החלום.

זאב ביילסקי: אחר כך, כשבאו מיליון אנשים, כבר אף אחד לא התפלא על מה שקרה פה ומדינת ישראל קלטה עלייה שעד היום, אם אתם מסתכלים על---

צבי הנדל: כמה זה יוצא באחוזים מיליון עם 6?

זאב ביילסקי: אנחנו, בעלייה אף פעם לא מדברים על אחוזים.

זאב ביילסקי: כל עולה אצלנו זה 100%.

זאב ביילסקי: הסוכנות היהודית – התקציב שלה, כפי שיאושר בימים הקרובים בחבר הנאמנים, לשנת 2008, הוא בסביבות 320 מיליון דולר, כאשר החלק המרכזי של התקציב בא מצפון אמריקה, כאשר איגוד הקהילויות ה-UJC, מהתרומות שהם מארגנים בארצות הברית, שולחים לנו 140 מיליון דולר.

זאב ביילסקי: עוד למעלה מ-40 מיליון דולר שולחים לג'וינט, לפעילויות שהרבה מהן מתבצעות פה בישראל.

זאב ביילסקי: את השאר אנחנו מגייסים מכל העולם באמצעות קרן היסוד.

זאב ביילסקי: קרן היסוד עוזר לנו ב-42 מיליון דולר לתקציב הסוכנות.

זאב ביילסקי: חוץ מזה, ישנם סכומים שמסתובבים סביב 100 מיליון דולר של תרומות שונות ומשונות שמגיעות כל הזמן, גם באמצעות ה-UJC, גם באמצעות קרן היסוד, ואנחנו מפעילים אותם כאן.

זאב ביילסקי: הסיוע האמריקאי שניתן לסוכנות היהודית מסתכם ב-40 מיליון דולר בשנה והוא ניתן בשנים שכאן התמודדנו עם אתגר אדיר של קליטת יהדות ברית המועצות.

זאב ביילסקי: לצערנו הרב, הסיוע הזה הולך ויורד והחל מאוקטובר שנה זו, אנחנו נעבור ל-25 מיליון דולר בשנה ואנחנו במטרה לצמצם את זה.

זאב ביילסקי: אנחנו היום חושבים שיש פה מקום לעבודה משותפת בינינו לבין ממשלת ישראל, על מנת לנסות לשכנע את קובעי המדיניות שם שהיום קליטתם של יהודי אתיופיה היא מטרה מאוד מאוד חשובה, כדי לנסות ולעזור ולשפר את תהליכי הקליטה פה, ולכן אנחנו עכשיו נערכים לאפשרות, לנסות ולשכנע את קובעי המדיניות שם להמשיך את המענק הזה ולייעד את רוב רובו עכשיו לקליטתם של יהודי אתיופיה.

זאב ביילסקי: אני חושב שרוב חברי הקונגרס בארצות הברית רואים בעין יפה את קליטתם של יהודי אתיופיה על ידי מדינת ישראל.

זאב ביילסקי: אני לא חושב שהצלחנו להמחיש להם מה הקושי האדיר בקליטה של האוכלוסייה הזאת ואי אפשר להשאיר את זה בצורה כזאת, כמו שזה עומד היום, ולכן אני מקווה שאנחנו נצליח.

זאב ביילסקי: בשלב זה, זה דבר שהולך ויורד.

זאב ביילסקי: הסוכנות היהודית היתה פעם הכול, היתה המדינה שבדרך ולמעשה טיפלה בכל הדברים שמטפלת ממשלה.

זאב ביילסקי: החל מהקמתה של ממשלת ישראל, הסוכנות לאט לאט התרכזה גם בהרבה מאוד תחומים.

זאב ביילסקי: לפני מספר שנים קודמי בתפקיד, השגריר סליי מרידור, יחד עם הנהגת הסוכנות היהודית, החליטו על תכנית אסטרטגית חדשה שתחליט בדיוק מה הסוכנות מטפלת, או יותר נכון, מה לא מטפלת, כי אתה לא יכול להתפרש על כל העולם, בייחוד כשיש מדינה כל כך מתקדמת כמו מדינת ישראל כיום, ולכן נבחרו שלושה תחומים עיקריים.

זאב ביילסקי: אחד זה תחום העלייה והקליטה.

זאב ביילסקי: ממשיכים, כפי שהתחלנו, ממשיכים לעסוק בזה.

זאב ביילסקי: תחום שני זה חינוך וזהות יהודית.

זאב ביילסקי: אני תיכף ארחיב על זה את הדיבור.

זאב ביילסקי: ותחום שלישי זה צמצום הפערים בחברה הישראלית.

זאב ביילסקי: גם כאן, הלוואי ויכולנו לקחת את כל מדינת ישראל ולכנס לשם, אבל צרכי הציבור פה מרובים ואנחנו החלטנו להתמקד בפריפריה.

זאב ביילסקי: הסוכנות היהודית היום לקחה על עצמה רק לטפל בצמצום הפערים בפריפריה וצודק ידידי, ראש עיריית תל אביב, שמדי פעם בא ואומר לי ש'עניי עירו זה יותר מעניי כל הגליל ביחד'.

זאב ביילסקי: יכול להיות, לא מדדתי, אבל אני בהחלט חושב שעיריית תל אביב, היכולות שלה בהחלט מאפשרות לה לטפל בצורה הרבה יותר מושכלת ועם הרבה יותר אפשרויות מאשר אותם תושבים שחיים בפריפריה, בשדרות, בירוחם, בדימונה, או בגליל.

זאב ביילסקי: בנושא העלייה והקליטה – אנחנו ממשיכים.

זאב ביילסקי: השנה יגיעו לפה בסביבות 21,000 אנשים.

זאב ביילסקי: הרוב הגדול עדיין מגיע מברית המועצות לשעבר, בין 7,000 ל-8,000 עולים משם.

זאב ביילסקי: ארצות הברית – 3,000 עולים; צרפת – 3,000 עולים; דרום אמריקה – 2,000; אתיופיה ועוד ועוד.

זאב ביילסקי: העלייה של היום שונה מהעלייה של פעם.

זאב ביילסקי: היום זאת עלייה מתוך בחירה.

זאב ביילסקי: אדם שעולה לישראל היום יודע בדיוק לאן הוא הולך.

זאב ביילסקי: הוא כבר מתעניין לפני כן, הוא עשה ביקור, הוא יודע לאיזה בית ספר הילדים שלו יילכו, הוא מתואם, הוא מגיע, הוא יודע בדיוק לאן הוא הולך.

זאב ביילסקי: לא צריך היום שום התערבות של השלטונות.

זאב ביילסקי: הדבר היחידי שאנחנו צריכים, זה לעזור לו לקבל אינפורמציה והאינפורמציה הזאת צריכה להיות זמינה ומיידית.

זאב ביילסקי: לכן הסוכנות היהודית נכנסת היום לעידן שונה לגמרי, עידן טכנולוגי.

זאב ביילסקי: יש לנו מרכז גלובאלי שאנחנו יושבים שם 24 שעות, יושבים שם דוברי כל השפות שמשם באים עולים.

זאב ביילסקי: אנשים יכולים להתקשר 24 שעות, במספר של 1-800, מה שנקרא שיחה ללא תשלום, לקבל כל אינפורמציה שהוא רוצה.

זאב ביילסקי: המרכז הזה מסונכרן עם מחלקת העלייה, ופה נמצאת פאולה, שהיא יושבת ראש של המחלקה ועודד שהוא המנהל הכללי של המחלקה, שהגיע לפני כשנה (איך עובר הזמן, עודד, אבל תודה לך על העבודה שאתה עושה).

זאב ביילסקי: היום אנחנו משתמשים פחות ופחות בשירותים של שליחים, כפי שהיה פעם.

זאב ביילסקי: אני בזמנו הייתי שליח עלייה והייתי הולך ונוסע ופוגש שתי משפחות, או שלוש משפחות, ונוסע לכאן ונוסע לשם.

זאב ביילסקי: אמנם אין שום תחליף למגע האישי, אבל היום אתה לא מסוגל להגיע במגע האישי ליהדות כמו ארצות הברית, של 6 מיליון יהודים שפזורים בכל היבשת הענקית הזאת.

זאב ביילסקי: אתה חייב אמצעים טכנולוגיים שונים ולמעשה היום הידע של האנשים על מדינת ישראל הוא בדיוק כמו הידע של ראש ממשלת ישראל.

זאב ביילסקי: אני מעריך שהרבה מהידיעות שאנחנו קוראים באינטרנט מגיעות אליו אולי 20 שניות לפני כן, אולי דקה לפני כן, ומיד אחר כך זה מתפרסם, כך שאין צורך לבוא ולספר את דבר מדינת ישראל.

זאב ביילסקי: מה שכן, צריך לתת אינפורמציה מיידית ומדויקת.

זאב ביילסקי: אם סטודנט רוצה ללמוד בארץ, אנחנו חייבים לאפשר לו את כל האינפורמציה כדי שיקבל החלטה מהר, אם לבוא או לא לבוא.

זאב ביילסקי: נושא שני זה החינוך והזהות היהודית.

זאב ביילסקי: אני רוצה להגיד לכם שאני באופן אישי, נולדתי בירושלים, פחות או יותר יחד עם מדינת ישראל.

זאב ביילסקי: כל חיי עסקתי בנושא של זהות יהודית, של עלייה, של קליטה.

זאב ביילסקי: אשתי עולה חדשה וחלק גדול מהמשפחה שלה הגיעו לארץ כעולים חדשים.

זאב ביילסקי: הנושא הוא מאוד מאוד קרוב אליי.

זאב ביילסקי: לא האמנתי ש-60 שנה לאחר מכן, לאחר השואה שקרתה לנו, יהיה מצב שלפי הסטטיסטיקות בין 60% ל-70% מיהדות ארצות הברית לא היתה ולא תהיה פעם אחת בחיים שלהם במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: הבוקר, אני בא עכשיו ממלון 'ענבל', ישבתי שם עם קבוצה שהגיעה מאינדיאנפוליס, חצי מהם פעם ראשונה, חצי מהם כבר היו לפני כן, ודיברתי איתם.

זאב ביילסקי: אני אומר להם, 'תגידו לי, איך זה יכול להיות ש-60%, 70% לא מעוניינים לבוא לפה'.

זאב ביילסקי: אני כבר לא מדבר על עלייה, לבקר, לראות, לגעת בכותל, לראות איך הפלא שקרה פה.

זאב ביילסקי: הלוא זה פלא.

זאב ביילסקי: תראו את העם היהודי מאיפה יצא, מה קרה לנו, מאיפה יצאנו ומה אנחנו היום.

זאב ביילסקי: מי חלם על זה?

זאב ביילסקי: מי חלם?

זאב ביילסקי: אותם מסכנים שהובלו ברכבות, אותם השורדים המועטים שיצאו משם.

זאב ביילסקי: אם היית אומר להם אז, באותו יום ששחררו אותם, היו אומרים להם 'תראו, עוד כמה עשרות שנים תהיה מדינה של העם היהודי, שתגן על עצמה, שתשמור על עצמה,שתוכל להביא עולים, תהיה פה כנסת ישראל ריבונית שתשב ותנהל פה את המדינה'.

זאב ביילסקי: מי חלם על זה?

זאב ביילסקי: זה פלא, זה נס שקרה לנו.

זאב ביילסקי: אנחנו אולי, שחיים פה וציניים ומלקים את עצמנו כל הזמן, מה יהיה?

זאב ביילסקי: מה יהיה?

זאב ביילסקי: יום שישי, מה יהיה?

זאב ביילסקי: תראה, פותחים את העיתונים, הכול רע.

זאב ביילסקי: תראו מה עשינו.

זאב ביילסקי: תראו לי מדינה אחרת בעולם שעשתה מה שאנחנו עשינו.

זאב ביילסקי: אחת.

זאב ביילסקי: אחת, תראו לי שעשתה מה שאנחנו עשינו, עם כל האיומים, עם כל המלחמות, עם כל מה שעברנו, תראו מה ייצרנו פה, איזה גאווה.

זאב ביילסקי: דבר אדיר.

זאב ביילסקי: לא שסיימנו את המלאה, לא שאין מה לעשות.

זאב ביילסקי: ברוך ה', הבית הזה דואג כל הזמן שמי שלא יעשה, יעשה יותר.

זאב ביילסקי: זה תפקידו, וזה טוב שזה כך.

זאב ביילסקי: אבל סך הכול, צריך גם להתגאות.

זאב ביילסקי: איך יכול להיות שמיליונים מאחינו ואחיותינו בארצות הברית לא מוכנים לבוא לפה, כדי לראות את הדבר הזה שהוא קשור גם להם?

זאב ביילסקי: זאת מדינתו של כל העם היהודי, זאת המדינה היחידה בעולם שיש בה חוק שבות.

זאב ביילסקי: מדינה יחידה.

זאב ביילסקי: תראו לי עוד מדינה.

זאב ביילסקי: אני הייתי שליח עלייה בדרום אפריקה, ראיתי את היהודים מדרום אפריקה שרוצים ללכת לאוסטרליה.

זאב ביילסקי: אז היו שניים.

זאב ביילסקי: אחד בא לשגריר אוסטרליה, לדבר איתו, ואחד בא אליי, לדבר על ישראל.

זאב ביילסקי: זה שבא אליי אומר 'כן, מר ביילסקי, איפה התיקים?

זאב ביילסקי: איפה זה?

זאב ביילסקי: למה לא זה?' זה שבא לשגריר האוסטרלי, אומר 'מיסטר אמבסדור.

זאב ביילסקי: Yes, I would like to take your time for a minute , כן, יש לי כסף, כן, יש לי...' רק תיקח אותי, תיתן לי אשרה זמנית.

זאב ביילסקי: גרין קארד, חלום של אנשים.

זאב ביילסקי: חלק מקבלים, חלק לא מקבלים.

זאב ביילסקי: אצלנו זה המקום היחידי שכל יהודי, בערוב ימיו, חולה, חולה סרטן, יורד מהמטוס, הולך לתל השומר לטיפולים ואנחנו מקבלים אותו עם כל הזכויות, כעולה חדש.

זאב ביילסקי: איפה יש דבר כזה?

זאב ביילסקי: אז רק לראות את זה כיהודי ולא לבוא לפה?

זאב ביילסקי: לכן הסוכנות היהודית מכוונת היום את מרבית הפעולות שלה, בנושא חינוך, לקשר עם העם היהודי.

זאב ביילסקי: לשכנע את הדור הצעיר לבוא וללמוד פה.

זאב ביילסקי: אנחנו מצאנו שבארצות הברית כל שנה 20,000 צעירים יהודיים יוצאים מארצות הברית ללמוד באוניברסיטאות בכל העולם.

זאב ביילסקי: אלה שאוהבים גלישת גלים, נוסעים לאוסטרליה.

זאב ביילסקי: אלה שאוהבים אמנות, נוסעים לברצלונה.

זאב ביילסקי: אלה שאוהבים היסטוריה, הולכים לאיטליה.

זאב ביילסקי: כל העולם.

זאב ביילסקי: 20,000 צעירים יהודיים, סטודנטים, עוזבים את ארצות הברית ונוסעים.

זאב ביילסקי: אתם יודעים כמה מתוכם מגיעים לישראל?

זאב ביילסקי: אני אגיד לכם.

זאב ביילסקי: 700.

צבי הנדל: מי שאוהב קסאמים, לאן הוא יכול לנסוע?

זאב ביילסקי: 700 צעירים, מתוך 20,000, מגיעים לישראל.

זאב ביילסקי: זה מביא אותנו למסקנה---

צבי הנדל: כמה לישיבות ההסדר?

זאב ביילסקי: לא יודע.

זאב ביילסקי: מתוך 700 אני כבר לא סופר כמה מגיעים.

זאב ביילסקי: אתה יודע, שיבואו.

זאב ביילסקי: אצלנו, אנחנו מקבלים בברכה מי שבא לישיבה, מי שבא לאוניברסיטה, כל מקום שיבוא, רק בוא נאמר, קודם כל תבוא, אחר כך נתחיל להתווכח לאן שיבוא.

זאב ביילסקי: אבל קודם כל שיבוא.

זאב ביילסקי: 700 מתוך 20,000.

זאב ביילסקי: זה אומר שיש לי פוטנציאל, רק בצפון אמריקה, של למעלה מ-19,000 סטודנטים לשכנע אותם.

זאב ביילסקי: הם כבר החליטו לצאת.

זאב ביילסקי: עד שאמריקאי מחליט לצאת, לוקח זמן.

זאב ביילסקי: הוא כבר החליט לצאת.

זאב ביילסקי: הוא לבד, הוא לא עם משפחה, הוא לא צריך לדאוג לפרנסה, הוא יוצא לשנה.

זאב ביילסקי: אנחנו צריכים ליצור פה תנאים ואנחנו עושים את זה דרך פרויקט 'מסע', פרויקט שמשותף לממשלת ישראל ולסוכנות היהודית שהוא יבוא לפה למדינת ישראל.

זאב ביילסקי: זאת עבודה חשובה מאוד.

זאב ביילסקי: אני רוצה להגיד לכם, שונה אדם שהגיע לפה לשנה, מאדם שבא לבקר.

זאב ביילסקי: אני אומר רק שיבואו.

זאב ביילסקי: יבואו לשבוע, לעשרה ימים, ברוך ה', שיבואו.

זאב ביילסקי: ישנו פרויקט יוצא מן הכלל שיסדו אותו מספר פילנטרופים אמריקאים, בשם 'תגלית', שמביא כ-30,000 עד 35,000 אלף לשנה ולקראת שנת ה-60 יביאו עוד הרבה יותר.

זאב ביילסקי: פרויקט אדיר.

זאב ביילסקי: אבל להביא אנשים לשנה, אתה שולח אותו חזרה אחד משלנו.

זאב ביילסקי: הוא מדבר עברית.

זאב ביילסקי: כשהוא יהיה מנהיג בקהילה שלו ותהיה שאלה האם את הכסף להשקיע בקהילה המקומית, או לשלוח אותו לטובת מדינת ישראל, הוא יקום ויגיד 'חבר'ה, אני הייתי בשדרות, אני ראיתי מה שקורה שם, אם אנחנו יכולים עוד קצת להתאמץ פה ולשלוח כסף למדינת ישראל, עשינו דבר גדול'.

זאב ביילסקי: העלייה, הזהות, הקשר, אין תחליף לדבר הזה, ולכן יפה עשתה ממשלת ישראל וזאת החלטה די משמעותית מבחינת ממשלת ישראל, כי אני אגיד לכם תיכף מה אני חושב שהממשלה צריכה לעשות עוד, זה להיכנס לנושא הזה, בשותפות 50% עם הסוכנות היהודית, פרויקט יקר מאוד, כי סך הכול להביא אדם לשנה לארץ זה עסק מאוד יקר, ולהביא אותם לפה למדינת ישראל, לשנה.

זאב ביילסקי: ואני אומר לכם, כל מקום שהוא רוצה לבוא, זה טוב בשבילנו.

זאב ביילסקי: יש לנו למעלה מ-100 תוכניות שתפורות לכל אחד שרוצה להגיע.

זאב ביילסקי: אין שום תוכנית שאדם רוצה להגיע והוא לא יכול.

זאב ביילסקי: מה שאנחנו צריכים לעשות זה עוד להשתפר עם האוניברסיטאות, לתת יותר קורסים באנגלית, לתת יותר אפשרויות של קרדיט, של ניקוד, בכל אופן הוא בחור צעיר, הוא רוצה שמה שהוא עשה פה ייזקף לו גם כשהוא חוזר לארצות הברית, להמשיך ולעשות את זה.

זאב ביילסקי: נושא נוסף זה בתי ספר יהודיים.

זאב ביילסקי: יש למשל שני בתי ספר יהודיים בבלגיה.

זאב ביילסקי: לא יודע, מכל העולם למה בלגיה.

זאב ביילסקי: אחד שמו תחכמוני ושני שמו מיימוני.

זאב ביילסקי: שני בתי ספר יהודיים.

זאב ביילסקי: כל בוגרי בתי הספר האלה מדברים עברית.

זאב ביילסקי: איך אני יודע?

זאב ביילסקי: כשהייתי ראש עיריית רעננה, יום אחד אמרו לי שרוצים לשכור את האולם, צריכים אולם של 1,000 איש, כדי שיבואו כל העולים שעלו מבלגיה.

זאב ביילסקי: ומבקשים שתבוא לברך.

זאב ביילסקי: אמרתי 'בסדר'.

זאב ביילסקי: באתי לברך וכמו ראש עיר עסוק, הוא בא, יש לו פתק, אומר זה, שואל את ההוא 'נו, מה עכשיו?' , אומרים 'עכשיו הבלגים'.

זאב ביילסקי: טוב, מה אני אגיד לבלגים?

זאב ביילסקי: 'טוב, עלו לישראל', תעלו לישראל, אני יודע, לא צריך להתכונן יותר מדי, אני יודע מה להגיד לאנשים.

זאב ביילסקי: אני מגיע לשם, אני שואל את המארגן, אני אומר לו 'תגיד לי, אם אני אדבר אנגלית, זה בסדר?

זאב ביילסקי: ' כי אני יודע שבבלגיה מדברים צרפתית, אז לא תמיד זה, לפעמים.

זאב ביילסקי: ..

זאב ביילסקי: בצרפת אני יודע שאסור לדבר אנגלית, עדיף לדבר עברית, שיתרגמו, לא כל כך אוהבים.

זאב ביילסקי: אז שאלתי אותו, הוא אומר לי, 'מה זאת אומרת איזה שפה?

זאב ביילסקי: תדבר בעברית'.

זאב ביילסקי: אמרתי לו 'אבל זה עולים חדשים', הוא אומר לי 'מה אתה מדבר?

זאב ביילסקי: אלה עולים חדשים שבאים ומדברים עברית'.

זאב ביילסקי: ואז התחלתי להתעניין, למה במיימוני ובתחכמוני בבלגיה מדברים עברית.

זאב ביילסקי: אתם יודעים למה?

זאב ביילסקי: כי פשוט יש שם הנהגה מקומית שאכפת לה, ואז במקום עוד כמה שעות לדברים אחרים, נותנים את זה בעברית, ומביאים מורים מהארץ ובודקים שכל תלמיד מדבר עברית.

זאב ביילסקי: דרום אמריקה – היו מספר בתי ספר שאנשים דיברו עברית.

זאב ביילסקי: היום זה מתחיל לרדת, למה?

זאב ביילסקי: כי באים ההורים ואומרים למנהל 'תשמע, עזוב, מה, תוסיף קצת מתמטיקה, תוסיף קצת פיזיקה', כי הראש שלו אומר, 'תראה, זה בחיים לא יגיע לישראל, אז בשביל מה לו עברית?

זאב ביילסקי: בוא נחזק אותו בפיזיקה, כדי שהקולג', האוניברסיטה שהוא יתקבל, תהיה טובה יותר'.

זאב ביילסקי: פה אנחנו נכנסים לתמונה.

זאב ביילסקי: לנו יש עניין רב מאוד כדי שהדור הבא של יהודים ברחבי העולם יהיה דור שיודע בדיוק מה זה להיות יהודי בעולם הזה.

זאב ביילסקי: קצת הזיכרון מטשטש, קצת השנים משכיחות, אנחנו פה כדי להזכיר לכולם שאנחנו עם שההיסטוריה לימדה אותנו לקח, שאנחנו חייבים להיות ביחד.

זאב ביילסקי: חייבים לשמור על זיקה יהודית.

זאב ביילסקי: רק ההבדל הענק בין מה שהיה פעם לבין היום זה שהיום מרכזו של העם היהודי זה פה בציון.

זאב ביילסקי: התגשם לנו החלום, הגענו לפה והיום המרכז היהודי הגדול ביותר, למרות שהיה כבר ויכוח כמה שנים, פעם אמרו ניו יורק, פעם אמרו זה, הוויכוח הוכרע מזמן – פה, במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: וכדי להיות מקושר למדינת ישראל, אתה חייב להיות אחד שהיה, שקצת מדבר את השפה, שקצת מבין מה שקורה פה, שמחובר.

זאב ביילסקי: והחיבור הזה הוא מטרה עליונה אצלנו.

זאב ביילסקי: אנחנו נכנסים לעשרות בתי ספר בברית המועצות לשעבר ונלחמים על כל ילד, עוד פעם, יחד עם ממשלת ישראל.

זאב ביילסקי: פרויקטים של חי"ל, של חפציבה, שממשלת ישראל הכירה בכך, ואנחנו נכנסים היום, מצילים ילדים.

זאב ביילסקי: אני הייתי בבית ספר שם, שאומר לי המנהל 'אם היה לו בשביל משפחה X עוד 400 דולר לשנה, הילד היה בא לפה'.

זאב ביילסקי: אמרתי לו 'מה קשור 400 דולר לזה?' הוא אומר 'פשוט מאוד, התחבורה'.

זאב ביילסקי: בית הספר הרגיל הוא ליד הבית שלהם, בחינם, הוא לא צריך לנסוע.

זאב ביילסקי: בית הספר היהודי, יש לו סובסידיה, אבל תחבורה, הוא לא יכול לשלם את ה-400 דולר, ולכן אני ישבתי ואמרתי 'זאביק, תגיד לי, כמה שווה יהודי?

זאב ביילסקי: ' הלוא אני יודע שאם מצאנו את ה-400 דולר, יכול להיות שהצלנו עוד אחד.

זאב ביילסקי: לא את חייו, שיחיה, שיהיה בריא כל חייו, אבל כיהודי, ה-400 דולר האלה שינו את המסלול בשבילו.

זאב ביילסקי: או בית ספר יהודי, או בחוץ.

זאב ביילסקי: וזה דבר שאני לא יכול לישון בלילה כשאני חושב כמה שווה לקנות אדם שנכנס למסלול של העם היהודי – 400 דולר.

זאב ביילסקי: אז האם אני לא יכול להביא את ה-400 דולר?

זאב ביילסקי: אז אני צריך לעבוד עוד קצת ולהתאמץ עוד קצת ולנסוע בעולם ולדבר עם אנשים, ולשכנע אותם שמעשה היהדות של מדינת ישראל טרם הסתיים.

זאב ביילסקי: ואנחנו צריכים למצוא בשביל כל אחד את האפשרות ללמוד בבתי ספר יהודיים.

זאב ביילסקי: לבוא לקהילה, לבוא לבית כנסת.

זאב ביילסקי: תבוא פעם בשנה, תבוא פעמיים בשנה.

זאב ביילסקי: אני כבר למדתי גם שבאים עם האוטו ביום כיפור.

זאב ביילסקי: אחרי שככה התלבטתי ביני, אני ילד ירושלמי, ביום כיפור גם ציפור אתה שומע כשהיא מצייצת, ראיתי, אמרתי, 'אתה יודע מה?

זאב ביילסקי: אם זה טוב, הוא יחליט למעלה מה הוא מקבל, מה הוא לא, גם כן טוב'.

זאב ביילסקי: רק לקשר, שיבואו, שיהיו חלק מאיתנו.

זאב ביילסקי: אי אפשר שנאבד מיליונים מבני העם שלנו, שכל חייהם חיו בלי שהיו פעם אחת במדינת ישראל, בלי שיתעניינו מה שקורה לנו.

זאב ביילסקי: הנושא השלישי ובזה אני אסיים, אדוני היושב ראש, זה הנושא של סגירת פערים בחברה הישראלית.

זאב ביילסקי: קרה לנו משהו, ברובו טוב.

זאב ביילסקי: מדינת ישראל בשנים האחרונות התקדמה בצורה בלתי רגילה.

זאב ביילסקי: מי היה מאמין שאחרי מלחמה אנחנו נצמח כלכלית.

זאב ביילסקי: השנה עוד פעם צומחים כלכלית.

זאב ביילסקי: היצוא שלנו ענק, אנחנו פשוט מהווים מקור של גאווה.

זאב ביילסקי: כל פעם כשאני נוסע ומספר לאנשים על נאסד"ק, על הבורסה בניו יורק, מספר להם שאחרי ארצות הברית, המדינה השנייה בגודלה זה אנחנו.

זאב ביילסקי: מי היה מאמין?

זאב ביילסקי: כשחבר'ה צעירים נכנסים למרתף, מתחילים לעבוד, ואחרי 7-8 שנים הם נמצאים שמה, במרום הפסגה הכלכלית של העולם.

זאב ביילסקי: מי היה מאמין שחברות ישראליות היום ייקחו 20%, 25% מהנתח העולמי בטלקומוניקציה, בסלולרי, מי היה מאמין שזה קורה?

זאב ביילסקי: וזה חבר'ה צעירים ישראלים עשו את זה.

זאב ביילסקי: אבל יחד עם הפריחה הזאת, נשאר לנו למטה אלה שלא הצליחו.

זאב ביילסקי: אלה שלהורים שלהם לא היתה הזדמנות לתת לילדים שלהם את המינימום כדי שיגיעו לאותם מקומות כדי שיוכלו אחר כך להיות רשומים בנאסד"ק או לעשות איזה שהוא exit, יציאה בעברית, של החברה שלהם, שהקימו בעשר אצבעות.

זאב ביילסקי: וזאת חובתנו.

זאב ביילסקי: לכן אנחנו נכנסנו לפריפריה והמלחמה שינתה אצלנו את הכול.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, העולם היהודי התעורר ביולי שנה שעברה, ביום חמישי, עם הקטיושות הראשונות, עם טלפונים שהתחילו ממני שתי דקות אחרי נפילת הקטיושות הראשונות.

זאב ביילסקי: לא היה מנהיג יהודי, לא היה ארגון יהודי שלא קיבל ממני טלפון והתחיל להזרים כספים לפה.

זאב ביילסקי: כתוצאה מכך הצלחנו להביא 40,000 ילדים, להוריד אותם למטה, לשפר מקלטים, לעשות הרבה מאוד דברים.

זאב ביילסקי: המכונה התחילה לנוע וגיוס הכספים התחיל.

זאב ביילסקי: אני לא האמנתי שהעם היהודי יגייס 360 מיליון דולר רק בתקופת המלחמה.

זאב ביילסקי: עכשיו תבינו איך הכסף הזה מגויס.

זאב ביילסקי: זה אותם אנשים שנותנים כל שנה לזה ונותנים גם לזה ונותנים גם להוא, ופתאום באים אליהם עוד פעם ואומרים לו 'תשמע, התחילה מלחמה, צריך לעזור'.

זאב ביילסקי: 'אוקיי', אז הוא עוזר.

זאב ביילסקי: 360 מיליון שמתוכם כבר למעלה מ-200 הגיעו למדינת ישראל.

זאב ביילסקי: כל הכסף הזה, זה תרומות שמגיעות מחוץ למדינה, וכולן נכנסות לפה והיום נכנסות למערכת החינוך.

זאב ביילסקי: אנחנו נמצאים בקשר כמעט יום יומי עם שרת החינוך, עם שר האוצר, עם ראש הממשלה, כדי לכוון את הפעולות שלנו הכי נכון שאפשר.

זאב ביילסקי: אז לדוגמה לקחנו את כל החינוך המשלים בצפון.

זאב ביילסקי: היום ישנם עשרות אלפי ילדים בצפון שמקבלים מאיתנו חינוך משלים באותה רמה שיש ילדים ברעננה, בכפר סבא, בהרצליה ובתל אביב.

זאב ביילסקי: ההבדל הוא שפה ההורים משלמים ושם העם היהודי משלם בשביל זה.

זאב ביילסקי: שנתיים תוכנית של חינוך משלים, שעשרות אלפי ילדים נהנים ממנה.

זאב ביילסקי: מלגות – אנחנו תפסנו שפה הבסיס של החינוך היסודי והתיכוני וכולי... התיכוני אין בעיה, עכשיו במילא כולם בים, אז לא צריך כל כך להתרכז על העניין הזה, אבל הסטודנטים של האוניברסיטה, אלה האזרחים של מחר, אלה המוכשרים שיצמיחו את המדינה, צריך לעזור להם.

זאב ביילסקי: אז קודם כל, מיד לאחר המלחמה, אנחנו נתנו מלגות לכל סטודנט שקיבל צו 8.

זאב ביילסקי: אני זוכר את עצמי מסביר בטלפון למנהיגי העולם מה זה צו 8.

זאב ביילסקי: אז אני מנסה לתרגם, אני אומר לו 'number eight', אז עכשיו הוא לא מבין מה אני מסביר.

זאב ביילסקי: כן, אז אני אומר לו number eight is emergency, when you see it in yom shishi, אתה אוכל, עושה קבלת שבת, פתאום אומרים לך 'In two hours you have to go', אז הוא אומר אז למה number eight''?

זאב ביילסקי: אתה מבין?

זאב ביילסקי: אז אני אומר לו 'טוב, בוא נתחיל מהתחלה'.

זאב ביילסקי: אבל הצלחנו להשיג מספיק כסף, כדי שכל סטודנט שנקרא בצו 8, יקבל את המלגה.

זאב ביילסקי: החשיבות היתה שהצלחנו להסביר לעולם היהודי מה זה צו 8.

זאב ביילסקי: כל סטודנט במדינה, לא כל סטודנט עולה חדש.

זאב ביילסקי: כל סטודנט במדינה, לא משנה איפה הוא נולד,שקיבל צו 8, קיבל מאיתנו מלגה, למעלה מ-14,000 סטודנטים.

זאב ביילסקי: מה החשיבות של הדבר?

זאב ביילסקי: שאנשים מתחילים להבין מה זה לחיות במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: אתה תחיה כל חייך בארצות הברית, סבא שלך, אבא שלך, אתה וילדיך, אף פעם לא יקראו לך בצו 8.

זאב ביילסקי: פה, אנחנו יודעים מה זה צו 8.

זאב ביילסקי: לחיילים שלנו, וזה חשוב שהם יבינו את זה, התרמיל מוכן.

זאב ביילסקי: ולכן אנחנו נכנסים היום חזק מאוד לנושא החינוך, לנושא צמצום הפערים.

זאב ביילסקי: אנחנו מאמינים שזאת חובתנו, אנחנו מאמינים שהעם היהודי יתגייס לכך ואני באמת מקווה שגם אחרי השנתיים האלה, כשהכסף הזה יספיק לנו כדי לעשות את כל הפעולות האלה, נצליח לגייס את העם היהודי למרות שלא תהיה מלחמה, ואני מקווה שלא תהיה מלחמה, כדי להמשיך את הפעולות האלה.

זאב ביילסקי: אלה הפעולות של הסוכנות היהודית היום.

זאב ביילסקי: אנחנו עובדים עם שותפויות, אנחנו לא עובדים לבד.

זאב ביילסקי: כל אדם שמוכן לעזור, אם זה קליטת עלייה, ישנם ארגונים פרטיים, כמו נפש בנפש, כמו עמ"י, אנחנו מושיטים יד, רוצים לעבוד יחד.

זאב ביילסקי: האגו של אף אחד לא צריך להיות גבוה מנושא העלייה והקליטה.

זאב ביילסקי: זה הנושא הכי גבוה, אחר כך בא כל השאר ולכן אנחנו מושיטים יד להרבה מאוד ארגונים, עובדים איתם ביחד, כדי לנסות ולהביא את מדינת ישראל טובה יותר ואיכותית יותר, שתהווה משיכה לכל יהדות התפוצות להגיע לפה.

זאב ביילסקי: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: אני גאה שאני בישראל.

צבי הנדל: אדוני היושב בראש, אדוני יושב ראש הסוכנות, תודה על הדברים.

צבי הנדל: אני רוצה להדגיש נקודה אחת, בתוך העשייה המבורכת שלכם, ואני ודאי לא מאלה שחושב שפסה הציונות.

צבי הנדל: תראה, אחת לשנה, בדרך כלל לקראת סוף דצמבר, העיתונים עורכים סקרים.

צבי הנדל: סקר מצב רוח לאומי, פחות או יותר, ושמתי לב פעם לפני כמה שנים, ומאז אני עוקב ובכל שנה זה חוזר על עצמו, כששואלים את הנשאלים איך אתה מרגיש, או איך אתה מגדיר את מצבך האישי?

צבי הנדל: יוצא ש-90%, 92% שאומרים ש'מצבי טוב'.

צבי הנדל: לעומת זאת יש שאלה 'מה דעתך, מה המצב הכללי בישראל של תושבי ישראל?

צבי הנדל: ' כמעט 90% חושבים 'על הפנים'.

צבי הנדל: מה הפער?

צבי הנדל: איך זה נובע?

צבי הנדל: הרי בן אדם שמדבר על עצמו אומר את האמת, והרוב אומרים שזה טוב.

צבי הנדל: אז למה אתה חושב שזה רע?

צבי הנדל: כי הוא יודע על כל השאר דרך כל כלי התקשורת והדיבורים וכולי וכולי.

צבי הנדל: למה אני אומר את זה?

צבי הנדל: הפער בין מה שאנחנו יודעים על ישראל ועל הדברים היפים שאתה מדבר לבין השידור שמקבל יהודי שמתעניין בישראל (מי שלא מתעניין, לא מתעניין), השידור שמגיע ליהודי שמתעניין בישראל, שבישראל זה הדבר הכי גרוע.

צבי הנדל: אפילו צבי הנדל שרצה לספר בדיחה, אז הוא שאל, 'לאן הם הולכים כשהם רוצים קסאמים'?

צבי הנדל: לא שאלתי 'לאן הם הולכים כשהם רוצים מדינה הכי טובה בעולם?

צבי הנדל: ' גם אני חוטא בזה.

צבי הנדל: אני את כל זה אומר מסיבה אחת – מערכת ההסברה, על הפנים היפות של ישראל, לוקה בחסר.

צבי הנדל: אין לי טענות לאף אחד.

צבי הנדל: מאחר ויש לנו מה לשווק, בענק, גם בראייה ההיסטורית של מה היו אומרים אבותינו אם היינו יכולים להקים אותם, לפני מאה שנה, נגיד להם 'בעוד מאה שנה תהיה לנו מדינה ותהיה לה כנסת ויהיה לה צבא ותהיה לה טכנולוגיה והיא תוביל בהיי-טק ויהיו אוניברסיטאות ובתי חולים וכולי, אבל ראש הממשלה, יש נגדו תיק חקירה על בית בכרמיה'.

צבי הנדל: הוא היה אומר 'וואלה, הלוואי ואני אזכה לזה שיחקרו אותו על אלף כרמיה'.

צבי הנדל: אבל אנחנו, בתוך שמתבוססים במדמנה שלנו, לפעמים לא מצליחים להתרומם ולראות את כל זה.

צבי הנדל: בקשתי, מעבר לכל שאר הבקשות, בסיבוב הזה, שהסוכנות היהודית, על זרועותיה, בנוסף למה שצריך לעשות, אבל למשרד החוץ יש עוד משימות, לא רק להראות את הפנים היפות, הוא גם צריך להסביר למה צבא ההגנה לישראל התנהג פה כך ושם אחרת.

צבי הנדל: אתה נקי מהתחום הזה.

צבי הנדל: עוד גוף שמסוגל, שצריך ושגם יכול להרים את הכפפה הזאת, בצורה הכי חזקה.

צבי הנדל: זה יביא יותר עולים מכל דבר אחר, כי אותו תלמיד שרוצה ללמוד בחוץ, ובצדק דיברת על זה, במרחב השיקולים, אם הוא, יהיה לו את הפנים היפות של ישראל, יהיה לך הרבה יותר קל להביא אותו ובנוסף לזה, וזה כבר אמרת, שיש לנו כך וכך תוכניות לקלוט אותם.

צבי הנדל: לכן, הסברה, הסברה, הסברה של דברים אמיתיים שיש לנו, טובים, יועילו לנו בצורה מדהימה גם בקליטת עלייה וגם לנוער, להביא אותו לסיורים כאלה או אחרים.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש.

אברהם מיכאלי: אני מודה לך, אדוני יושב ראש הסוכנות, על הסקירה שנתת לנו ובאמת הסקירה הזאת מחזקת אותנו במאמצים שאנחנו משקיעים פה, גם בוועדה הזאת וגם במקומות אחרים שבכנסת, כולנו כל הזמן שואפים איך לקלוט את העולים גם כשהם מגיעים לארץ ואנחנו אמרנו את זה כמה פעמים, לא מספיק להעלות את העולים, צריך לקלוט אותם טוב, כי אחרת לפעמים הפסדנו בשכרנו, בזה שאותם עולים, מסיבות כאלה או אחרות, חלק חוזרים חזרה למדינות שהם באו משם וחלק נשארים פה, ממורמרים ואני לא רוצה כרגע להרחיב יותר מדי על הנושא של הקליטה, כי באמת זה לא מטרת הדיון.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהסוכנות היהודית עדיין יכולה להתגאות באמת בסקירה שנתת, בתפקיד שלה כ"משרד החוץ" של מדינת ישראל בקרב היהודים בעולם.

אברהם מיכאלי: בכל הכבוד לכל הנציגים של המדינה שמשרתים בשירות החוץ, הם לא תמיד בקשר יומיומי עם היהודים, הם לא בקשר יומיומי עם הבעיות שיש ליהודים בכל מיני מדינות ופה אני רוצה דווקא להתייחס לנושא אחד שהזכרת פה, הנושא של זהות יהודית בקרב יהודים בחוץ לארץ, כי הפחד שלנו היום, בעקבות הגלובליזציה של העולם ומכיוון שהיום אתה לא צריך להסביר לצעיר מה טוב או לא, או באיזה מדינה עדיף לו ללכת, אם אין לו את האידישקייט, אם אין לו את הקשר היהודי החם הזה למדינת ישראל, כי באמת למה מדינת ישראל מושכת אותו, את אותו צעיר בארצות הברית, או אפילו היום בברית המועצות לשעבר?

אברהם מיכאלי: הרי אתה יודע שברית המועצות לשעבר שהיו תקופות קשות, שבאו משם חלק מסיבות כלכליות והיום המצב שם השתפר בצורה כזאת שהרבה מאוד מעדיפים לחיות שם.

אברהם מיכאלי: אם אין לו את המשיכה הזאת, כיהודי, להגיע למדינת ישראל ולחיות פה, עם הטוב ועם הרע.

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת הנדל צודק, אנחנו לא כל כך רעים, יש לנו הרבה דברים טובים פה, אבל מה, באמת התקשורת והדברים הכלליים שמתפרסמים עלינו, אנחנו לא בדיוק in היום למשיכה.

אברהם מיכאלי: אם אין לו את הזהות היהודית ואין לו את ההבנה היהודית, את מי יש להעלות אחר כך?

אברהם מיכאלי: אם יהודי מתבולל, אחר כך אתה מחפש אותו בקרב גויים.

אברהם מיכאלי: אם הוא כבר מקים משפחה מעורבת והילדים שלו מתחנכים לא בצורה...

אברהם מיכאלי: לכן לדעתי הסוכנות עושה פה מעשה גדול, כשהיא נכנסה לתחום הזה והיום אני חושב שזאת הבעיה העיקרית שיש ליהודים בכל העולם במיוחד בברית המועצות לשעבר.

אברהם מיכאלי: אתה יודע כמה פעילות נעשית היום שם, בעזרתכם ובעזרת כל מיני גופים אחרים שעושים שם, כי זאת באמת ההצלה של אותם יהודים שכבר נפרדו כבר מהזהות היהודית והם חוזרים לזה לאט לאט.

אברהם מיכאלי: ואני מאמין שגם במדינות יותר מפותחות.

אברהם מיכאלי: העלייה מארצות הברית היום, ואנחנו רואים את העולים שבאים לאחרונה, אלה יהודים שבאמת מאמינים בעלייה הזאת כמטרה יהודית לעלות, לא לבוא הנה כי החיים שלהם פה יהיו יותר טובים מאשר בארצות הברית.

אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שצריך לחזק אתכם בפעילות שלכם בקטע הזה, כי אותם ילדים שפגשתם בבלגיה, אני חושב באמת, בדקת בטח גם מי ההורים שלהם, למה הם יודעים עברית.

אברהם מיכאלי: כי הם מאמינים שזאת הדרך הנכונה להחזיק היום ילד בחוץ לארץ ולשמור את הקשר עם היהדות ומדינת ישראל.

אברהם מיכאלי: ואתם בוודאי אחר כך יהיה לכם קל יותר, אם באמצעות השליחים, ובלי השליחים גם, לתקשר עם אותם אנשים שיעלו לארץ ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: זאב, תודה רבה על סקירתך.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש שאלות ברשותך, שתיים יותר כלליות ואחת ספציפית, ולגבי השלישית אני גם אבין אם אין תשובה מיידית, אבל אם תוכל להורות לאנשים על בדיקת העניין, אני אשמח.

יולי יואל אדלשטיין: השתיים הכלליות: אחת זה כל הנושא של אנטישמיות שבוועדה הזאת לא מעט עסקנו בזה ואני יודע שהסוכנות היהודית בצירוף, או בשיתוף פעולה עם גופים אחרים, עסקה בזה לא מעט.

יולי יואל אדלשטיין: מה שמדאיג מאוד שלא רק במדינות שעליהן "התרגלנו" לשמוע, אלא גם במדינות אחרות, העניין הזה תופס תאוצה ולאו דווקא ולא תמיד בצורה של תקריות אלימות שמדווחות בעיתונים, אבל באווירה בקמפוסים, בכל מיני דברים שבוודאי משפיעים ישירות על הדברים שהתייחסת לסקירה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה הראשונה, מה אתה יכול לספר לנו, לחדש לנו, בתחום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, הנושא של קליטת העלייה ואני שומע על פעולות שאתם עושים.

יולי יואל אדלשטיין: מניסיוני, ידעתי תקופות שונות בנושא של שיתוף פעולה בין המדינה, במקרה זה יותר בין המשרד לקליטת עלייה לבין הסוכנות היהודית.

יולי יואל אדלשטיין: עליות וירידות.

יולי יואל אדלשטיין: איך אתה, מזווית ראייתך, כרגע רואה את המצב, על מה מבוסס שיתוף הפעולה, מה הנחות היסוד לשיתוף הפעולה הזה?

יולי יואל אדלשטיין: הנקודה השלישית, אני, בעוונותיי, עוסק לא מעט בנושא של גיור כאן, כולל השדולה והכול, אז מטבע הדברים הגיעו אליי עכשיו אנשים שלומדים באולפנים דווקא של המכון המשותף, דיווחו על סיטואציה מוזרה שכביכול הם נאלצים להפסיק את הפעילות של שבתות מאורגנות, כי מישהו הודיע שם למדריכים, למורים, שאין ביטוח לשבתות ולכן הם לא יכולים לעשות את הפעילויות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא לוקח 100% את האחריות, כי הדברים לא נאמרו מאנשים שהם בתוך המערכת ומבינים את כל רזי העניין, אלא על ידי התלמידים עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: כך הם הבינו את המצב.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם המידע לא נכון, אני מאוד אשמח.

יולי יואל אדלשטיין: אם המידע נכון, אז תבדוק בבקשה, אם יש משהו שמקל, כי לכאורה זה קצת מוזר.

יולי יואל אדלשטיין: הרי מדובר במורים ומדריכים שהם אנשים דתיים שמטבע הדברים, אם הם עושים משהו בשבת, אז זה לצורך העניין ולצורך העבודה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: ותודה עוד פעם על סקירתך.

מיכאל נודלמן: אני רוצה כמה דברים להגיד, כי הזמן אצלנו קצר.

מיכאל נודלמן: בלי ספק שאיך קולטים פה עולים, זה משפיע על העבודה שלכם גם ויש בעיה גדולה אצלנו.

מיכאל נודלמן: דיברנו 4 פעמים בשנה זו, דיברנו על המצב שהוא גרוע מאוד.

מיכאל נודלמן: כל משפחה שבאה לפה, הם מקווים ואומרים שהם באים לפה, לא רק כדי לחיות בישראל, הם רוצים גורל יותר טוב לילדים שלהם, ואיזה גורל יותר טוב?

מיכאל נודלמן: 200,000 תיקים.

מיכאל נודלמן: אתמול היה מספר 80%, זה לא מספר מדויק.

מיכאל נודלמן: 88% מנוער העולים משתמשים באלכוהול.

מיכאל נודלמן: בוודאי שומעים את זה בחוץ לארץ, מה קרה פה?

מיכאל נודלמן: אתם לא יכולים לשכנע אנשים, יהודים, ממדינות ברית המועצות להגיע לפה.

מיכאל נודלמן: גם היום שמעתי על חינוך, היום שמעתי באיזה תחרות, מקום חמישי, במתמטיקה, באיזה מדינה.

מיכאל נודלמן: ליהודים מברית המועצות, זה חשוב איזה חינוך, איזה השכלה מקבלים הילדים שלהם.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהסוכנות צריכה לתאם עם הממשלה שזה דבר שמשפיע על העלייה מרוב המדינות ואתם הבאתם ילדים, יש גם אחריות עליך.

מיכאל נודלמן: מה שקרה עם הילדים האלה, זה קטסטרופה, ואני מבקש שתהיה איזה תוכנית, איזה רעיון, איך לצאת מהבעיה הזאת.

זאב ביילסקי: קודם כל, חבר הכנסת הנדל איננו, אבל אני רוצה להגיד משהו בנושא הזה.

זאב ביילסקי: תראו, אני באמת מאמין שהעם היהודי צריך באיזה שהוא מקום ללכת ולהרים את הנושא של ההסברה, כמו שקמה תחנה חדשה שנקראת 'אל ג'זירה'.

זאב ביילסקי: לא יודע כמה מכם שמעתם על התחנה הזאת, אבל זאת תחנה היום שמשדרת בשפה האנגלית והיא משדרת תכנים שמי שעומד מאחורי התחנה הזאת, מעוניין שתשדר את התכנים והרבה מאוד אנשים לוקחים את זה כאובייקטיבי.

זאב ביילסקי: הרבה פעמים כשאתה שומע בן אדם, הוא אומר, 'שמעתי, שמעתי, קראתי בעיתון, לא זוכר מאיפה'.

זאב ביילסקי: ולכן לא יקרה שום דבר לעולם היהודי אם אנחנו ניצור איזה שהוא כלי תקשורת כזה, וצודק חבר הכנסת צבי הנדל, שלפעמים אנחנו נראים כל כך רע בהסברה, ובאמת פשוט בגלל שלא מעוניינים להביא את האמת הזאת.

זאב ביילסקי: לא מעוניינים להביא את האמת.

זאב ביילסקי: אנחנו פה, שחיים בציון, רואים מה עושים לנו, את העוול שמשדרים כאשר עושים.

זאב ביילסקי: לגבי דבריו של חבר הכנסת מיכאלי – זה היום עיקר עבודתנו.

זאב ביילסקי: הקירוב, הזהות היהודית, זה כל כך חשוב.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, ברית המועצות לשעבר, אם אנחנו נמצא את המשאבים הנכונים, ותיכף אני אסביר לכם גם איפה אנחנו מחפשים אותם, אנחנו יכולים להביא עוד 100,000 אנשים שיישארו יהודים.

זאב ביילסקי: סיפרתי לכם על ילד אחד, 400 דולר.

זאב ביילסקי: תגידו לי אתם כמה שווה 100,000 אנשים שיישארו יהודים.

זאב ביילסקי: כמה זה שווה?

זאב ביילסקי: הלוא בעוד 20 שנה גם במיליונים לא נוכל למצוא אותם.

זאב ביילסקי: לא נדע איפה הם בכלל.

זאב ביילסקי: הם לא יידעו שהם יהודים.

זאב ביילסקי: הרבה פעמים אנחנו רואים ילדה בת 16 שפתאום היא מגלה שהיא בכלל יהודיה, שאמא שלה היתה יהודיה, איזה דבר זה?

אברהם מיכאלי: וזה לא שייך לפוליטיקה דתית ואנשים לא קולטים את זה.

אברהם מיכאלי: זאת הצרה של יהודים.

זאב ביילסקי: ולכן אני בנושא הזה רוצה לספר לכם על השותפויות שהסוכנות היהודית עושה.

זאב ביילסקי: אנחנו היום, התמזל מזלנו שפגשנו אנשים נפלאים.

זאב ביילסקי: אני אתן לכם דוגמה.

זאב ביילסקי: אנחנו עובדים חזק מאוד עם קרן הידידות.

זאב ביילסקי: קרן הידידות מיסודו של הרב יחיאל אקשטיין, שכל שנה הוא דואג להביא מספיק אמצעים כדי שנטפל בנושא העלייה למדינת ישראל.

זאב ביילסקי: זה נושא שחשוב לו.

זאב ביילסקי: הוא כל חייו מקדיש לנושא הזה.

זאב ביילסקי: מגיע לו מזל טוב, הוא התחתן לפני כשנה, שאלתי אותו 'איפה ירח דבש?

זאב ביילסקי: ' הוא, ירח דבש בעבודה.

זאב ביילסקי: כל חייו מקדיש לנושא הזה ואנחנו זוכים לתמיכה גדולה מאוד, של עשרות מיליוני שקלים כל שנה, בנוסף לתמיכות שהוא עושה בכל המדינה, להרבה מאוד נושאים טובים.

זאב ביילסקי: אנחנו עובדים עם פילנטרופים יהודיים.

זאב ביילסקי: ישנם יהודים, בדרך כלל אלה אנשים שמסורת ישראל היא מה שמביאה אותם לשם.

זאב ביילסקי: יהודי בשם וולפסון, בניו יורק, יהודי בשם לב לבייב, שגר בארץ.

זאב ביילסקי: יהודי בשם אלי הון, שגר בברזיל.

זאב ביילסקי: אנשים שמשקיעים היום בחינוך יהודי יותר מאשר כל הממסד ביחד.

זאב ביילסקי: לא יאומן, השקעות של אנשים פרטיים, מתוך אמונה במה שאנחנו עושים.

זאב ביילסקי: לכן אם הם מאמינים, אז בטח ממשלת ישראל והסוכנות היהודית צריכים לשנס מותניים, כשאני רואה את העזרה הנפלאה של האנשים האלה.

זאב ביילסקי: שלושה הנושאים שהעלה חבר הכנסת אדלשטיין מאוד מאוד חשובים.

זאב ביילסקי: אנחנו נלחמים באנטישמיות יחד עם משרד החוץ, מנצלים את כל השליחים שלנו, את כל הסטודנטים בעולם, בכל מקום, להילחם.

זאב ביילסקי: המצב קשה מאוד.

זאב ביילסקי: אני מקבל על שולחני יום יום דוח אנטישמיות של שניים-שלושה עמודים.

זאב ביילסקי: המקרים הקלים זה ניתוץ מצבות וציורי צלבי קרס על בתי כנסת.

זאב ביילסקי: המקרים הקשים פוגשים אותם אחר כך בבית לווינשטיין פה, במקרה הטוב.

זאב ביילסקי: אני פגשתי ילד ברובע סרסיי בפריז, רובע עני מאוד, שחיים שם עדיין יהודים וילד בן 12 אמר לי שהוא רוצה לעלות לישראל.

זאב ביילסקי: שאלתי אותו 'למה אתה רוצה לעלות לישראל?

זאב ביילסקי: ' הוא אומר 'אני אגיד לך.

זאב ביילסקי: אם אני אעלה לישראל, אני מעריך שאמא שלי תרשה לי לשחק עם הילדים אחרי הצהריים'.

זאב ביילסקי: דירה קטנטונת, שלושה ילדים, הורים, היא לא נותנת לילדים אחרי הצהריים לצאת מהבית.

זאב ביילסקי: ויש הורים שלוקחים את הילדים שעה לפני סוף הלימודים, שלא יידעו שהם באים מאיזה בית ספר יהודי.

זאב ביילסקי: אתם לא מתארים לעצמכם רמה של אנטישמיות.

זאב ביילסקי: במקום שהנשיא היום לטובתנו ואוהד, עדיין מדינה של 60 מיליון, ערש הדמוקרטיה, יש שם גילויים של אנטישמיות קשה מאוד.

זאב ביילסקי: קשה מאוד.

זאב ביילסקי: ולכן אנחנו חייבים להמשיך ולהילחם בזה.

זאב ביילסקי: הנושא של שיתוף הפעולה.

זאב ביילסקי: גם חבר הכנסת אדלשטיין, גם חברת הכנסת סולודקין, מכירים את הנושא הזה מצוין ואני רוצה להגיד לכם, לא יודע להשוות תקופות, אולי חנוך פה, שהוא הוותיק מכולם, יכול להגיד, אני לא חושב שהיתה תקופה של שיתוף פעולה בין משרד הקליטה לבין הסוכנות היהודית כמו היום.

זאב ביילסקי: מהיום הראשון שאני בתפקיד, אנחנו חוברים יחד עם משרד הקליטה.

זאב ביילסקי: אנשים לא מעריכים מספיק את פועלו של המשרד הזה.

זאב ביילסקי: זה משרד בדרך כלל קטן, שנדחף לשוליים, וכל שר שמגיע לשם, ביום הראשון שהוא נוחת, הוא כבר חושב 'איך אני יוצא משם'.

זאב ביילסקי: חבל.

זאב ביילסקי: חבל.

זאב ביילסקי: למעט שרים מסוימים וסגנית שר מסוימת, שלא נזכיר את שמה, ראו את זה בתור שליחות לאומית.

זאב ביילסקי: אבל אני אומר לכם, זה משרד שעושה הרבה מאוד פה במדינת ישראל וזה שאנחנו חוברים ביחד...

זאב ביילסקי: אתן לכם דוגמה, המשרד היום הולך, מרים את הדגל של ישראלים.

זאב ביילסקי: יש היום, לצערנו, כמיליון ישראלים שחיים בכל העולם, בעושר ובאושר.

זאב ביילסקי: המשרד היום החליט על מדיניות.

זאב ביילסקי: אנחנו כינסנו את כל השליחים, אנחנו כבר מזמינים עכשיו את המנהל הכללי של המשרד, הזמנו את השר והוא לא יכול להגיע, לכנס שליחים בעוד מספר ימים בארצות הברית.

זאב ביילסקי: יהיו שם 150, 200 שליחים שלנו ויעמוד שם הבכיר ביותר במשרד הקליטה ואני לאחריו אומר לכולם, 'שמעתם מה שהוא אומר?

זאב ביילסקי: מעכשיו אתם כולכם שליחים של משרד הקליטה'.

זאב ביילסקי: זאת המדיניות, זה אתם צריכים לעשות.

זאב ביילסקי: לכן שיתוף הפעולה היום הוא יוצא מן הכלל ויימשך.

זאב ביילסקי: מלה אחרונה לגבי הגיור.

זאב ביילסקי: נושא כאוב מאוד במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: כאוב מאוד.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, אנחנו מעורבים בזה יחד עם מר יעקב נאמן, שהוא חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות, מנסים.

זאב ביילסקי: ועדה בראשותו של המנהל הכללי במשרד הקליטה, מנסים להזיז משהו, לשנות משהו.

זאב ביילסקי: כל כך קשה.

זאב ביילסקי: ויש אנשים טובים.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, אין שבוע שאני לא נמצא במשרדו של הראשון לציון, הרב עמר.

זאב ביילסקי: לא יאומן כמה מאמצים הוא משקיע בשבילנו.

זאב ביילסקי: תמיד ברוח בית הלל.

זאב ביילסקי: תמיד לנסות ולקדם, לראות את טובת הכלל, באומץ לב רב, כי יש שם הנושא שנקרא פשקווילים, אני לא יודע אם אתם יודעים מה זה, יום אחד אני אספר לכם, צריך אומץ לב בציבור הזה כדי להתייצב לפעמים---

אברהם מיכאלי: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, עם הלובי שלו, כבר קבע ישיבה וישבנו אצלו בעניין הזה.

זאב ביילסקי: אני אומר לכם, כל כך הרבה אפשר לעשות וצריך רק רצון טוב.

זאב ביילסקי: צריך רק רצון טוב.

זאב ביילסקי: אני ראיתי את הנושא של השתלת איברים עכשיו, שאני מנסה גם לקדם אותו בחלקת אלוהים הקטנה שלי.

זאב ביילסקי: כמה צריך להיות לאנשים, כדי לתת יד לאנשים לתרום איברים.

זאב ביילסקי: כמה רבנים טובים התייצבו מאחורי העניין הזה, כמה אתה מציל 'כל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו'.

זאב ביילסקי: אי אפשר שלא להתעלם מזה, אותו דבר בנושא של הגיור.

זאב ביילסקי: זאת רק הצלה, זה בדיוק הצלת נפשות, בדיוק פיקוח נפש.

זאב ביילסקי: אנחנו עושים, למשל, את הפרויקט של נתיב.

זאב ביילסקי: נתיב, זה פרויקט של חיילים שהגיעו לצבא ההגנה לישראל, בדרך כלל הגיעו בתוכנית נעל"ה של הסוכנות היהודית.

זאב ביילסקי: הגיעו בגיל 16, בלי ההורים שלהם, 2,000 – 3,000 בשנה.

זאב ביילסקי: מתגייסים לצבא ההגנה לישראל.

זאב ביילסקי: אנחנו פה, והאולם הזה כל כך שמע על נושא ההשתמטות, פה אני מספר לכם על ילד, שהוא בא מלנינגרד, הוא עלה לישראל בלי ההורים שלו והוא נלחם לשרת בגבעתי או בגולני.

זאב ביילסקי: עכשיו מסתבר לו שהוא לא יהודי לפי ההלכה.

זאב ביילסקי: אנחנו נותנים לו את האפשרות, יחד עם שלטונות הצבא, ויש פה בצבא צדיק אחד בדרגה של אלוף, האלוף שטרן, שנותן את כל כובד המשקל של הצבא לעניין הזה.

זאב ביילסקי: הצבא נותן לנו אותם לשלושה חודשים, אנחנו, יחד עם משרד הקליטה, לוקחים אותם לקרית מוריה בירושלים ובשלושה חודשים נותנים להם קורס של זיקה יהודית שבסופו, אם הוא רוצה, הוא משלים עוד קצת והוא הולך והוא עומד בפני בית דין שמגייר אותו, ואז חייו משתנים לגמרי במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: עכשיו תחשבו כמה חיילות נמצאות שם.

זאב ביילסקי: איזה דבר נפלא עשינו שאותה חיילת, כשהיא תתחתן עוד כמה שנים, בין הקורס ובין לא הקורס, הילדים שלה או שהם יהודים או שהם לא יהודים.

זאב ביילסקי: אני אבדוק את הנושא הזה של הביטוח לשבתות.

זאב ביילסקי: לא נראה לי, אבל אם כן, אני כבר לוקח על עצמי מיד לסדר את העניין הזה.

זאב ביילסקי: לגבי דבריו של היושב ראש.

זאב ביילסקי: אני מסכים עם היושב ראש.

זאב ביילסקי: אנחנו מביאים לפה עולים וצריכים לדעת כולם שהנוער מקבל פה את החינוך הטוב ביותר, האיכותי ביותר.

זאב ביילסקי: יש תופעות שלמעשה הן נובעות מתסכול של ילדים.

זאב ביילסקי: הרבה פעמים ילד שלא מגיע לרמה מתחיל לחפש דרכים כדי שנוכחותו תהיה מורגשת.

זאב ביילסקי: זה קורה גם עם ילדים שנולדו בישראל, גם עם עולים חדשים, אבל אנחנו צריכים לנסות לדאוג שאותו פער, שקיים בזה שאתה עולה חדש, פער בשפה, פער שני בהבנה, צריך להיסגר על ידי תמיכה נוספת של הסוכנות היהודית, של משרד הקליטה, של הממשלה באותם ילדים, כדי לאפשר להם לפחות להגיע לממוצע הישראלי.

זאב ביילסקי: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש.

זאב ביילסקי: אני עוקב אחרי הפעולות שלך ושל הוועדה שבראשותך, ואנחנו תמיד עומדים לרשותך.

זאב ביילסקי: אנחנו מודים לכם.

זאב ביילסקי: אתם הקול כמעט היחידי פה בכנסת שלוקח נושא, שהוא כל כך חשוב לנו, שם אותו על סדר היום, לא מרפה מקובעי המדיניות, כדי לקדם עוד ועוד את הנושאים האלה.

זאב ביילסקי: תודה רבה לכם.

אבי מספין: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

אבי מספין: ראשית, אני גם מצטרף לברכות לעשייה המרובה של הסוכנות לטובת העלייה של היהודים מכל התפוצות.

אבי מספין: תרשה לי להתמקד בנושא של יהודי אתיופיה.

אבי מספין: כידוע, כיום כל שנה עולים במשורה בממוצע בחודש כ-300 יהודי אתיופיה לישראל .

אבי מספין: אני רואה את כל הפעילות שעושה הסוכנות.

אבי מספין: אני יודע שהסוכנות היהודית עושה מאמצים להעלות את כל יהודי אתיופיה, לפי חוק השבות וחוק הכניסה, את כל היהודים בעולם, והבעיה שאני רואה שיש במחנות באתיופיה, בגונדר, הרבה יהודים, שאלפים מהם מוכרים ומיועדים לעלייה, אבל משום מה הם לא עולים, או בבת אחת, או בכמות סבירה יותר מאשר ה-300 הקצובים.

אבי מספין: ואני לא מדבר על אלה שצריכים בדיקה וכולי.

אבי מספין: יש כמה אלפים שיש ודאות לגביהם שהם אמורים לעלות והשאלה האחת שלי זה למה לא מעלים אותם בבת אחת ולגמור את הסאגה והסבל שהם עוברים שם.

אבי מספין: זה אחד.

אבי מספין: הדבר השני, העולים שנמצאים במרכזי קליטה.

אבי מספין: הוועדה עשתה סיור במרכז קליטה במבשרת ציון לפני מספר חודשים, שבאחריותה של הסוכנות היהודית וגם של המשרד לקליטת עלייה והעלינו שם מספר בעיות שעדיין טרם נמצא להם פתרון.

אבי מספין: כמו שאמרתי, 1,300 אנשים, ובשבילם יש שם 4 עובדים סוציאליים.

אבי מספין: אני לא יודע לעשות את החשבון כמה לכל אחד יכול להיות, אבל אנחנו מכירים את כל הנושא של האלימות והרצח, לצערי, שמתרחשים בקרב עולים חדשים בעיקר, וגם במרכזי קליטה, בחודשים האחרונים, ואני לא חושב ש-4 עובדים סוציאליים יכולים לעזור ל-1,300 איש.

אבי מספין: דבר נוסף, יש שם מספר בעיות של בטיחות בדרכים, שזה מקום לא מגודר ויש שם הרבה מכוניות וקרתה שם גם תאונת דרכים, אמנם מחוץ למרכז, ואני רוצה לדעת מה עושים כדי לשפר את מרכזי הקליטה, את השהות של השנה וחצי של העולים החדשים.

אבי מספין: בנוסף לכך, אני מצטרף גם לנושא של תהליך הגיור שאני מבין שזה תהליך לא פשוט והוא לוקח זמן, אבל הוא נמשך גם ברגע שהעולים החדשים יוצאים לדיורי קבע.

אבי מספין: ברגע שהם במרכזי קליטה, זה הרבה יותר הומוגני והרבה יותר קל לטפל בזה, אבל כשהם יוצאים לדיורי קבע, זה יותר נמשך והסבל שלהם נמשך.

מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו על זה שבמרכזי קליטה לא מכינים אנשים לחיים.

אבי מספין: הם לומדים גם עברית, אני לא יודע אם זה באחריות של הסוכנות, או של משרד החינוך, שגם לימודי העברית שלהם שם, ברגע שהם מסיימים במשך 10 חודשים, הם לא יוצאים ברמה טובה.

אבי מספין: אלה הדברים.

אבי מספין: תודה.

מיכאל נודלמן: דיברנו על זה, על הלימודים, אנחנו ביקרנו באחד מהמקומות, במבשרת ציון.

מיכאל נודלמן: אנחנו מציעים לקחת כמו מלווים מהעדה האתיופית.

מיכאל נודלמן: הם יודעים יותר טוב את המסורת, הם יודעים איך להיכנס לגוף של האחים שלהם.

מיכאל נודלמן: אני ראיתי שם מורה, מה היא יכולה לעשות עם בחורים שקשה להם ללמוד עברית?

מיכאל נודלמן: אנחנו חושבים שהם צריכים לעבור קורס קטן, כי יש 3,000 ישראלים, אקדמאים, שיכולים לעשות את העבודה הזו.

מיכאל נודלמן: בכל מדינה, אפילו בארצות הברית, שם גם קיבוץ גלויות, עם סינים לומדים סינים, עם מקסיקנים לומדים מקסיקנים.

מיכאל נודלמן: עם קבוצה צריכים לעבוד אלה שמבינים מאיפה המסורת והחיים שלהם.

דוד קשאני: אני מפורום הדיור הציבורי.

דוד קשאני: אני מכיר את זאב מעל 20 שנה, כשאני תושב רעננה.

דוד קשאני: אני מברך אותך.

דוד קשאני: תראה, יש בעיה בדיור.

דוד קשאני: 55,000 ממתינים לקבל דיור.

דוד קשאני: עמיגור מכרה דירות ב-800 מיליון שקלים והכסף הזה עבר לארצות הברית.

דוד קשאני: אני מבקש ממך, לבקש מארצות הברית גם את הכספים האלה בחזרה וגם לבקש סיוע אמריקני, מה שאמרת שיש 40 מיליון דולר, לבנות או לרכוש דירות לאותם 55,000 עולים שממתינים לקבל דירה.

דוד קשאני: אתה אמרת בעצמך שאתה מבסוט שהם באים, אבל צריך לדאוג להם, לדירה, לחינוך, לעבודה.

דוד קשאני: מה שאני מבקש ממך, באמת, זה נושא הדיור.

דוד קשאני: תבטיח לי שהכסף הזה יבוא ארצה, על מנת שיהיה דיור לעולים.

דוד קשאני: תודה.

דוד קשאני: שושנה רון: אני משוכנעת שכולם נהנו מאוד לשמוע את מר זאב ביילסקי, הוא תמיד מלהיב ויודע לעשות את זה בצורה כל כך נפלאה, אבל משום מה שכחת אותנו, את התאחדויות העולים.

דוד קשאני: אנחנו רואים את עצמנו כשותפים נאמנים לסוכנות היהודית ובנושא של עידוד עלייה, יש לי כמה משפטים לומר.

דוד קשאני: קודם כל, לגבי בעיקר יהודי ארצות הברית.

דוד קשאני: אם בשנות הארבעים, עם הקמת המדינה, וב-67', היינו מקור לגאווה, היום אנחנו מקור לרתיעה ולהתרחקות, והשאלה היא מה עושים.

דוד קשאני: כמחנכת, שמעתי את הדברים שלך לגבי הרחבת בתי הספר, זה חומר רטורי.

דוד קשאני: אנחנו לא נצליח דרך מצוות אנשים מלומדה, בהרצאות, להיכנס ללבם של היהודים.

דוד קשאני: הם חיים במסגרת קהילתית, בקהילתם, דרך פעילות חווייתית, לנוער, להחדיר בהם את האהבה ואת הזיקה לארץ ישראל.

דוד קשאני: לפני חודש ימים ביקרו אצלי (אני מייצגת את מועצת ארגוני העולים, אבל אני גם המנהלת הכללית של ברית יוצאי בוכרה) 20 נערים מניו יורק, שבמסגרת תגלית באו לבקר בארץ.

דוד קשאני: ביום העשירי הם באו לבקר אותנו.

דוד קשאני: אחרי שביקרו וחרשו את כל הארץ, שואל אותי נער בן 18, 'שושנה, מה זה ציונות?

דוד קשאני: ' וזה כאב מאוד.

דוד קשאני: משמע שגם הפעילות שנעשית בארצות הברית מצד כל מיני אישים מאוד חשובים, בתחום היהדות, יכול להיות שזה מבסס אותם שם, שימשיכו לחיות שם, כיוון שאת היהדות אי אפשר להבדיל ולחנך בלי ציונות.

דוד קשאני: הציונות חייבת להיות בד בבד יחד עם היהדות.

דוד קשאני: כשם שיהדות לא יכולה להיות בלי ציונות, גם ציונות לא יכולה להיות בלי יהדות.

דוד קשאני: אני לא יודעת באיזה מידה התקציב להתאחדויות העולים, דרך הסוכנות, יהיה אותו תקציב, ואולי הוא יעלה.

דוד קשאני: אני שמעתי שהוא בכלל יירד.

דוד קשאני: מה שאני מבקשת, לנו יש את היתרונות הייחודיים שלנו, ואני אביא לך דוגמה.

דוד קשאני: לפני יומיים קיבלתי טלפון מרב קהילתי של יהודי אסיה התיכונה בווינה.

דוד קשאני: הוא אומר 'שושנה, אנחנו רוצים להעמיק את הקשר איתכם', אז אמרתי 'מצוין'.

דוד קשאני: הרמתי טלפון לציפי, לאנשים שלכם בדסק, כדי לראות באיזה תכנית מבנית אנחנו מעמיקים את הזיקה ואת הקשר לארץ ישראל, עם באמת ההדגשה ציונית.

דוד קשאני: ולבסוף, אני מבקשת.

דוד קשאני: רק לפני שבוע היינו בכנס אשדוד.

דוד קשאני: המטרה, אני מבינה, אתגר, הגברת העלייה.

דוד קשאני: הפנים שלנו עכשיו לקראת חגיגות ה-60 למדינה.

דוד קשאני: בואו נצא, לא רק בקריאה והכרזה, אלא עשו את הכול כדי שבמלואת 60 שנה למדינה, לקראת 2008, עם התקציב של 2008, על סדר היום של המדינה, היכולת שלך, של הסוכנות, אם אתה אומר עכשיו שאתה בתיאום נפלא עם משרד הקליטה וראשי ההנהגה שלנו, שזה לא יהיה דיבורים בעלמא ולא הצהרות סתמיות, אלא באמת שעל סדר היום הציבורי והממשלה, הנושא של עידוד עלייה וקליטה מוצלחת, דרך כל האמצעים שאנחנו פועלים כאן במדינה, שאכן זה יהיה על סדר היום בעדיפות ראשונה.

זאב ביילסקי: כזה נאום נתת, שושנה.

זאב ביילסקי: את בסוף תגיעי לפה במעמד אחר.

שושנה רון: אין סיכוי.

שושנה רון: מה שאני רוצה, אני מוציאה עיתון אחת לחודש, עם תפוצה של 40,000 לחוץ לארץ.

שושנה רון: אני רוצה לראיין אותך, מר ביילסקי.

שושנה רון: את כל הדברים היפים שאמרת, אני רוצה להדפיס את זה, שזה יגיע גם ליהודים, ועם כמה תמונות.

שושנה רון: שזה יגיע ליהודים טובים בתפוצות.

זאב ביילסקי: כבר יצא לי טוב מזה שהוזמנתי לוועדה.

זאב ביילסקי: אני מודה לך.

שושנה רון: ואל תשכח אותנו, את ההתאחדות, כמו שעשית היום.

זאב ביילסקי: קודם כל, אבי מספין, לדבריך.

זאב ביילסקי: אנחנו, הסוכנות היהודית עובדת יד ביד עם ממשלת ישראל.

זאב ביילסקי: ממשלת ישראל קובעת מי עולה, מאיפה עולה וכמה עולים וההחלטה של הממשלה זאת ההחלטה שאנחנו הולכים ומבצעים.

זאב ביילסקי: אנחנו מקווים שאנחנו כבר מגיעים לקראת סיום הפרק של עלייתם של יהודי אתיופיה, פרק מאוד מפואר בחברה הישראלית, ועשינו אותו, אני חושב, בצורה מעוררת כבוד.

זאב ביילסקי: אתה יודע, אני הייתי שם לפני שנה, עם קבוצה של תורמים, ואז היינו, ביקרנו, והגענו לשדה התעופה.

זאב ביילסקי: בשדה התעופה היו 160 עולים שבאו איתנו על הטיסה, אז הם עמדו בתור כזה מופתי, אתה יודע, אחד אחרי השני עומדים בתור, ככה לדרכונים, ואני בא עם המשלחת.

זאב ביילסקי: ואז אחד שעומד לידי, אני אומר לו 'ג'ו, תסתכל על התור הזה'.

זאב ביילסקי: הוא מסתכל.

זאב ביילסקי: הוא אומר לי 'מה מיוחד?' אמרתי לו 'תסתכל טוב'.

זאב ביילסקי: הוא אומר לי 'אני מסתכל, מה מיוחד?' אני אומר לו 'תזכור מה שאני אומר לך.

זאב ביילסקי: זאת הפעם האחרונה שהחבר'ה האלה עומדים בצורה כזאת, ככה, ישר.

זאב ביילסקי: איך שיעלו לישראל כבר יבואו לתור הישראלי'.

זאב ביילסקי: אבל זה בחיוך.

זאב ביילסקי: אני אבדוק את העניין של מבשרת, אבי, אני לא יודע בדיוק, אבל נמצא פה מנהל המחלקה ויבדוק בדיוק לגבי העובדים הסוציאליים.

זאב ביילסקי: גם הבטיחות בדרכים, נבוא במשא ומתן עם העירייה.

זאב ביילסקי: זה נושא שהוא קרוב אליי ואני באמת חושב שמקום שיש שם 1,400 עולים והרבה מאוד ילדים, צריך להקפיד הרבה יותר מאשר באופן רגיל על הנושא של בטיחות בדרכים, כי באמת חבל על כל מישהו שנפצע, בטח בתאונת דרכים בכלל, אבל במקום שאנחנו יודעים מראש שזה מהווה מקור להרבה מאוד ילדים שההתנהגות שלהם אף פעם היא לא חזויה מראש, וצריכים לעשות את זה.

זאב ביילסקי: בנושא של הגיור, זה פשוט מלחמה שאנחנו עושים אותה ונקווה שנצליח בסופו של דבר לעשות, לעשות את התהליך.

זאב ביילסקי: אתה יודע, היהדות זאת לא דת שגיירה אנשים.

זאב ביילסקי: אף פעם לא כפינו על בן אדם להיות יהודי וגם אף פעם בהיסטוריה שלנו אנשים לא רצו להיות יהודים.

זאב ביילסקי: תמיד להיות יהודי זה היה מכה.

זאב ביילסקי: ברוך ה', זכינו עכשיו שבאים לפה אנשים שרוצים להיות יהודים, מוכנים להשקיע בזה, עושים את זה באמת באמונה רבה ולכן מוכרחה להימצא הדרך שהתהליך הזה יהיה תהליך ידידותי, יהיה תהליך שאנשים ירצו לעשות אותו.

זאב ביילסקי: לצערי הרב, יש הרבה מאוד אנשים פה שהיו נכנסים לתהליך הזה, אילו היתה להם האמונה שהתהליך הוא באמת הגון, ידידותי ועושה הכול כדי לקרב.

זאב ביילסקי: אנחנו עם שמקרב אנשים.

זאב ביילסקי: ידידי, דוד קשאני, אני חייב להגיד לך, כל השנים שאני מכיר אותך, אתה לא סוטה מדרכך, הגעת להישגים מרשימים מאוד.

זאב ביילסקי: אתה יודע מה, אולי אתה יכול אפילו לעזור לנו.

זאב ביילסקי: חברת עמיגור, יש לנו תוכנית לבנות בניין באשדוד.

זאב ביילסקי: אנחנו יכולים לבנות שם מאות דירות ציבוריות באשדוד, ובגלל התעקשות של האוצר, של החשב הכללי, אנחנו לא מצליחים.

זאב ביילסקי: כבר שנתיים יש לנו את הכסף, יש לנו את המגרש, יש לנו את התרומות.

זאב ביילסקי: יכולים לבנות 200 לזכאים.

זאב ביילסקי: עד היום לא הצלחנו.

זאב ביילסקי: אז אם אתה, במרץ שלך, תוכל לעזור לי, להשתדל אצל כל מקבלי המדיניות שם, שחבל על הזמן, כבר יש לנו את הכול, אנחנו יכולים.

זאב ביילסקי: צריכים בסך הכול 40% מהבנייה את הסיוע הזה, ולא מצליחים עד היום לעשות את זה.

דוד קשאני: מדוע האוצר מתנגד?

זאב ביילסקי: תשמע, כשאתה מדבר על האוצר, אתה לא שואל מדוע.

זאב ביילסקי: תשמע, אתה יודע, זה ככה.

זאב ביילסקי: צריך פשוט לנסות ולהזיז.

זאב ביילסקי: בנושא של המכירה של הדירות.

זאב ביילסקי: אתה צריך להבין שבזמן של מבצע אקסודוס, כשהבאנו לפה קרוב למיליון אנשים, הסוכנות היהודית שילמה כספים שלא היה לנו.

זאב ביילסקי: כל גרוש היום שנכנס לסוכנות היהודית, הולך לכסות את החובות של העלייה הזאת ולכן שום כסף לא הולך לאמריקה, אף אחד לא הולך לשום מקום אחר, ויחד עם זאת, אני גם אעשה כל מאמץ כדי לנסות ולגייס כספים, דווקא דרך חברת עמיגור, כדי להמשיך ולבנות דיור ציבורי במדינת ישראל.

זאב ביילסקי: כי באמת עוד לא הגענו לזמן שאנחנו יכולים להתעלם מהנושא הזה של אנשים, כי מדינת ישראל זו גם מדינה, לא יודע, זה משהו.

זאב ביילסקי: עם מכונית זה קצת משתנה, וגם היום, כשגונבים לנו מכונית, פתאום אנחנו נזכרים שבעצם כל הבית שלנו במכונית, הטלפונים וזה.

זאב ביילסקי: אנחנו נורא מודאגים.

זאב ביילסקי: דירה, על אחת כמה וכמה.

זאב ביילסקי: פה אדם משתעבד לכל חייו, רק בשביל הדירה ולזוג צעיר היום, שאין לו את האפשרויות, לפעמים דיור ציבורי זה מה שעוזר לו להתחיל את החיים בצורה יותר טובה.

זאב ביילסקי: אשר לך, שושנה, אז המנהל הכללי של המחלקה, עודד סלומון, עשה לי עם הראש שבעקבות בקשתך והנאום היפה שנתת, הוחלט לא לקצץ בהתאחדויות העולים השנה.

שושנה רון: אפשר להעלות, להוסיף.

זאב ביילסקי: להוסיף ?

זאב ביילסקי: אני לא יודע.

זאב ביילסקי: בשביל זה את צריכה נאום הרבה יותר, אבל לנאום הזה, אמר המנהל הכללי שלא מקצצים.

זאב ביילסקי: בנושא של שנות ה-60, אני נמצא בקשר הדוק עם השרה רוחמה אברהם, ואנחנו באמת נדאג.

זאב ביילסקי: .. את צודקת, מעשה העלייה והקליטה במדינת ישראל לא קיבל את הביטוי הנכון לו עד עכשיו.

זאב ביילסקי: אני חושב ששנת ה-60 זאת השנה להעלות על נס את מה שעשינו פה במדינת ישראל, כשקלטנו פה כל כך הרבה עולים, בתקופה כל כך קצרה, והצלחנו לקלוט אותם, והם מתערים בחברה הישראלית ועולה חדש נמצא היום, יושב חבר בכנסת ישראל, יושב ראש הוועדה שקולטת עלייה, מי יכול להיות יותר טוב, לנהל ועדה של עלייה וקליטה, מאשר אדם שכל שלב בחיים שלו עבר בעצמו?

זאב ביילסקי: עשה את זה, יודע את זה.

זאב ביילסקי: אז לכן אני באמת חושב שזאת השנה, כדי לציין את זה, ואנחנו בהחלט נעשה את זה.

זאב ביילסקי: עוד פעם אני רוצה להודות לך אדוני היושב ראש.

מיכאל נודלמן: אני צריך להגיד כמה מלים לסיכום.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד כמה דברים פרסונליים.

מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים שיושב ראש הסוכנות, זאב ביילסקי, היה ראש העירייה הכי טוב בישראל.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהוא הכי טוב כיושב ראש סוכנות.

מיכאל נודלמן: למה?

מיכאל נודלמן: אני שמעתי הרבה ראשי סוכנות, אני לא הייתי יושב ראש ועדה, הייתי חבר ועדה, אף אחד לא סיפר על זה שהוא לבד עשה.

מיכאל נודלמן: הוא לבד נפגש עם אנשים, עם ילדים.

מיכאל נודלמן: הוא סיפר לנו עכשיו על פגישות שלו, על הרגשות שלו, על ההחלטות שלו.

מיכאל נודלמן: כל הכבוד ליושב ראש הסוכנות.

מיכאל נודלמן: דבר שני, החברים נתנו לי זכות להגיד תודה, אבל אני רוצה להגיד גם שאנחנו תומכים בכל הכיוונים שאתם תכננתם, שאתם מבצעים, ואנחנו חושבים שהסוכנות זה הארגון הכי חשוב בחיי העם היהודי, לא רק בישראל, אלא בכל המדינות, ואני מאחל לכם הצלחות רבות ואני בטוח שיהיו הצלחות.

מיכאל נודלמן: אני מבין שקשה לעבוד, קשה, יש בעיות בארץ, יש בעיות בחוץ לארץ, יש אנטישמיות, אבל באים יהודים.

מיכאל נודלמן: 20,000.

מיכאל נודלמן: אתם התרגלתם...

מיכאל נודלמן: אנחנו (אני עכשיו גם) שהיו מיליון, 70,000, 80,000.

מיכאל נודלמן: אני קראתי שהיו שנים ש-6,000 זה היה הרבה, 9,000 זה היה יותר.

מיכאל נודלמן: עכשיו כל שנה 20,000.

מיכאל נודלמן: אולי זה גם טוב, כי כשיש עלייה של 70,000, הממשלה לא יודעת מה לעשות איתה, העלייה סובלת וצריך הרבה שנים כדי שהעולה יהפוך לאזרח ותיק כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: בגלל זה אני חושב שאתם עובדים טוב מאוד ואני עוד פעם מאחל לכם עבודה טובה, הצלחה וכל טוב.

מיכאל נודלמן: תודה שאתם באים ונתתם לנו הרגשה שאנחנו לא לבד.

זאב ביילסקי: תודה רבה.