ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 283, 2007-10-16 12:00

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם.

מיכאל מלכיאור: היתה לנו ישיבה מאוד סוערת ורבת משתתפים ורבת יצרים.

מיכאל מלכיאור: זה נראה פה הרבה יותר שקט, אף על פי שזה היה צריך להיות לא פחות סוער ולא פחות חשוב.

מיכאל מלכיאור: גם שם דיברנו על חיי ילדים וגם פה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות למחלקת המחקר של הכנסת, לגבי הדיווח של מצב של היפגעות ילדים בתאונות דרכים.

מיכאל מלכיאור: יש פה הרבה מאוד סטטיסטיקה לא רצינית.

מיכאל מלכיאור: לא יכולים לעשות סטטיסטיקה כשילד אחד בישוב נהרג, חס ושלום.

מיכאל מלכיאור: זה לא עושה מזה סטטיסטיקה.

מיכאל מלכיאור: יש ישובים שבאותה שנה בהם לא נהרג ובשנה אחרי זה, זה עלה ב-100%.

מיכאל מלכיאור: הרבה מאוד מזה על כמה ילדים נהרגו בישוב מסוים, כשיש על פני כל השנה כ-80 ילדים הרוגים, אתה לא יכול להגיד על כל ישוב קטן.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות סטטיסטיקה כזאת, זה דבר כללי.

מיכאל מלכיאור: חוץ מזה, כתוב דבר שאני לא כל כך מבין: אין ירידה במספר ההרוגים של ילדים.

מיכאל מלכיאור: לפי הנתונים של השנה יש ירידה השנה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבחודש האחרון זה השתנה אבל אם ב-8 חודשים יש 42 הרוגים לעומת ממוצע של למעלה מ-80, זו ירידה, כך לפי החשבון שאני יודע.

מיכאל מלכיאור: חוץ מזה, אם אני מעיר הערות לגבי המספרים פה, והכל רק כדי להוכיח שאני קורא את החומר, יש דיסוננס בין המשפט הראשון שבו כתוב שנהרגו עד עכשיו 32 ילדים ואח"כ מתייחסים ל-42 ילדים.

יובל וורגן: 32 זה עד גיל 17.

יובל וורגן: כנראה שזה משני מקורות שונים.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: אלה דברים חשובים ששמענו וקראנו פה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שנשמע את משרדי הממשלה וכמובן את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

מיכאל מלכיאור: יש גם מצגת של עמותת "אור ירוק".

מיכאל מלכיאור: אני מציע שאנשי הרשות הלאומית תפתח.

יונת מרטון: המצגת של עמותת "אור ירוק".

יונת מרטון: מונחים לפניכם המסמכים, המצגת.

יונת מרטון: אגב, בסוף המצגת מוצגים הדברים של "אור ירוק".

יונת מרטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים פועלת בכמה מישורים בכל מה שקשור לתאונות דרכים ולחינוך למנוע תאונות דרכים בהווה ובעתיד.

מיכאל מלכיאור: חשבנו שלפחות תביאו את שמוליק אבוהב, לפחות בנושא הזה.

עמית ברקאי: "אור ירוק" היו יכולים להביא אותו היום.

גיא הלוי: הוא לא בזה ולא בזה.

יונת מרטון: אם נפתח את המצגת, לפניכם נמצאים נתונים.

יונת מרטון: ראשית, כמה מלים על יום המחויבות הלאומי, שהוא בעצם החלטת ממשלה והמטרה היא להעמיק את המחויבות גם של הארגונים של המדינה וגם של ארגונים שונים ברחבי המדינה בנושא של מחויבות לבטיחות בדרכים ובבניה של תכניות.

יונת מרטון: חשוב להגיד ולהתחיל בזה, שהגורם מספר אחד למוות של ילדים בגיל 0-14 זה מוות בתאונות דרכים.

יונת מרטון: זה גורם מס' 1 למוות של ילדים.

יונת מרטון: אם אנחנו לוקחים את השנים 1999-2006, אנחנו מדברים על כך שנהרגו מגיל 0-14, 499 ילדים.

מיכאל מלכיאור: למה אתם מגבילים את המספר עד גיל 14?

מיכאל מלכיאור: מקובל לפחות עד גיל 18 או עד סוף בית הספר.

יונת מרטון: תלוי איך מחשבים את הדברים.

יונת מרטון: אם אתה מבקש את הנתון של עד גיל 17, זה העמוד הבא במצגת, ואנחנו מדברים על כך שנכון לאתמול נהרגו בכבישי הארץ 31 ילדים עד גיל 17.

יונת מרטון: אפשר לראות כאן את הנתונים משנת 2002 עד 2006, אנחנו רואים שאנחנו נמצאים בירידה מתמדת אבל עדין מספר הילדים שנפגעים בכבישי הארץ הוא רב וגדול.

מיכאל מלכיאור: לפי הנתונים שקיבלנו, מה שאת אומרת לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קיבלנו נתונים עד גיל 19.

מיכאל מלכיאור: יש פה טבלה.

מיכאל מלכיאור: ב-2002 היו 96 הרוגים, ב-2003 היו 80 הרוגים, ב-2004 היו 88 הרוגים, ב-2005 היו 77 הרוגים, ב-2006 היו 84 הרוגים.

מיכאל מלכיאור: חוץ מהשנה הנוכחית, שאולי זה נכון וזה מה שהערתי בתחילת הישיבה, אין מגמה של ירידה.

יונת מרטון: יותר מזה - -

מיכאל מלכיאור: רגע, אבל אמרת הפוך.

יונת מרטון: המגמה היא של ירידה כי זה נושא שמאוד קשה לדבר עליו, אבל אם אנחנו מדברים על המגמה הקיימת עד עתה ונמשיך במגמה הזאת, בסוף השנה תהיה ירידה במספר הילדים שנהרגו בתאונות הדרכים.

מיכאל מלכיאור: אמרת שיש מגמה של ירידה בעשור האחרון.

יונת מרטון: אני מתכוונת למגמה של השנה.

מיכאל מלכיאור: אבל שנה אחת זה לא מגמה.

יונת מרטון: אני אתקן: אם אנחנו מסתכלים על המגמה לאורך השנים, אנחנו לא רואים ירידה משמעותית.

יונת מרטון: השנה, אם נמשיך במגמה הקיימת בשנה הזאת בפריסה של החודשים - -

מיכאל מלכיאור: את לא יכולה לעשות בזה שום דבר.

יונת מרטון: נכון.

יונת מרטון: למעשה, בשורה התחתונה, מדינת ישראל נמצאת היום במצב שבו ילדים רבים נפגעים בתאונות דרכים הן כנוסעים, הן כהולכי רגל והן כרוכבי אופניים, ואנחנו לא רואים לאורך השנים מגמה של ירידה משמעותית בתחום הזה.

יונת מרטון: אנחנו רוצים לדבר על זה שעדין, למרות שמחקרים מראים שיש הרבה מאוד פגיעות של ילדים ברכיבה על אופניים בשל אי חבישת קסדה, עדין הרבה מאוד ילדים לא נוסעים עם קסדה והרבה מאוד ילדים נפגעים מאי שימוש בהתקני ריסון.

יונת מרטון: אני רוצה לעבור למטרת הדיון: משרד החינוך, שהוא שותף שלנו, עושה הרבה מאוד בכל מה שקשור לחינוך לבטיחות בדרכים והרשות הלאומית מממנת חלק מאוד ניכר מהפעילות.

יונת מרטון: קיים ניסיון לקדם חקיקה בתחום של החינוך, וזה הצעת חוק לימודי בטיחות בדרכים בבתי ספר של חבר הכנסת גלעד ארדן וחברת הכנסת רונית תירוש, להטמיע את הנושא הזה כציון בגרות פנימי בתוך בית הספר.

יונת מרטון: אנחנו, כרשות, מקדמים את הנושא הזה בברכה.

יונת מרטון: בסקר שערכנו ראינו שבבתי ספר שבהם מערכת החינוך משקיעה בחינוך לבטיחות בדרכים, הלימודים נעשים בשעות הראשונות של בית הספר, המורה מקצועי וההתייחסות של בית הספר היא התייחסות רצינית לחינוך לבטיחות בדרכים, אנחנו רואים שהילדים מעידים על שינוי התנהגות רחב היקף.

יונת מרטון: לדוגמה, הם מדברים על זה בשאלה בלתי נעזרת, שמזהים לחץ חברתי, הם חוגרים יותר חגורות בטיחות, הם משתמשים יותר בהתקני ריסון לאורחים ולסביבה שלהם.

יונת מרטון: כשהם נמצאים ברכב ומופעל עליהם לחץ חברתי הם יודעים לזהות אותו ולהתמודד אתו.

יונת מרטון: הם עושים את נוהל "נהג תורן" ולמעשה אנחנו רואים עדות לשינוי התנהגות מאוד משמעותי.

יונת מרטון: במקומות שבהם החינוך לבטיחות בדרכים הוא בשוליים, אנחנו רואים את ההפך הגמור.

יונת מרטון: אנחנו מבקשים מאוד שהוועדה הזאת תמליץ על דיון מעמיק בנושא של בחינת ציון פנימי בבגרות בתחום הבטיחות בדרכים, וזה לאור החלטת ועדת שרים לחקיקה מאתמול, שלא אישרה את הצעת החוק אלא התנגדה לה.

גיא הלוי: מאילו סיבות?

יונת מרטון: על פי מה שאני מבינה, ההתנגדות היתה של שרת החינוך.

יונת מרטון: יש פה נציגים של משרד החינוך שהם שותפים שלנו ואנחנו עובדים יחד אבל אנחנו בהחלט רואים חשיבות מאוד גדולה לקדם את זה.

יונת מרטון: חבר הכנסת מלכיאור, התחלת בנושא של הנוכחות כאן של אנשים, של חברי הכנסת.

יונת מרטון: הנושא של בטיחות בדרכים לא פחות חשוב מבריאות התלמיד.

יהודית גידלי: זה קצת קשה שחברי הכנסת יהיו בעת ובעונה אחת באותו זמן באותן ישיבות.

יהודית גידלי: כל הוועדות מתקיימות באותו זמן ובאותו נושא.

יונת מרטון: אני מבינה, אבל הנושא הזה הוא בהחלט קריטי.

יונת מרטון: אנחנו מדברים על בריאות התלמיד, אנחנו מדברים על זה שהילדים - -

מיכאל מלכיאור: את צריכה לדעת שחברי הכנסת חברים בעוד הרבה ועדות.

יונת מרטון: אני יודעת.

יהודית גידלי: אז ההערה הזאת לא לענין.

יונת מרטון: אני חושבת שלמרות הכל ואם נחליט שהנושא הזה באמת ראוי, ניתן יהיה לקבוע ועדה נוספת בנושא.

יונת מרטון: יעלו פה הרבה מאוד נושאים נוספים שקשורים לבטיחות בדרכים ואני חושבת שראוי מאוד לקדם את הנושא הזה ולבחון אותו.

יונת מרטון: הנושא היום נמצא בשוליים במערכת החינוך, עם כל המאמצים והעבודה הראויה והחשובה.

יונת מרטון: אני רואה שהמצגת עלתה, אפשר להתקדם ולראות שאגף זה"ב עושה עבודה מאוד טובה.

יונת מרטון: הרשות תומכת בכל מה שקשור לחינוך לבטיחות בדרכים.

יונת מרטון: אנחנו רואים שבשנת 2006 הרשות העבירה תקציב של 17.5 מיליון שקלים לטובת חינוך לבטיחות בדרכים.

יונת מרטון: אנחנו רואים שבשנת 2008 התקציב גדל בצורה מאוד משמעותית, הוא הכפיל את עצמו שנה לאחר מכן ועוד גדל מעבר לכך ב-2008.

יונת מרטון: אגף זהירות בדרכים פועל על פי ההדגשים והמדיניות של משרד החינוך בשיתוף מלא עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועדין החינוך לבטיחות בדרכים נמצא לא במקום מרכזי, לצערי.

יונת מרטון: מדברים פה על ידע, מדברים על ערכים ועל התנהגות.

יונת מרטון: אלה שלושת המרכיבים של החינוך לבטיחות בדרכים ויש בכוחו של חינוך מסוג זה להציל את הילדים, אבל יותר מלהציל את הילדים היום, שזו מטרה ראויה היום, זה לשנות את תרבות הנהיגה לעתיד.

יונת מרטון: הילדים האלה לומדים היום לנהוג אחרת בדרך, וזה מאוד חשוב כי אם אנחנו רוצים לעשות שינוי ארוך, שינו בר קיימא, אנחנו מדברים בדיוק על הדבר הזה, על עבודת הקודש שנעשית על ידי הרכזים לבטיחות בדרכים.

מיכאל מלכיאור: הצלחת לשכנע את חברי הוועדה בחשיבות חינוך גם בנושא הזה.

יונת מרטון: ראשית, אני חושבת שמכל המקומות בהרבה מאוד מובנים אנחנו מכבים שריפות בהרבה מאוד מקומות אחרים.

יונת מרטון: המקום שבו אנחנו עושים עבודה לעתיד, לדורות הבאים, זה המקום הזה, בוועדת החינוך.

יונת מרטון: אם היום לא ניתן את הדעת ונגיד שהנושא הזה צריך להיות במרכז העשייה של בית הספר, וזה לא דורש הרבה.

יונת מרטון: משרד החינוך מקבל תקצוב מהרשות הלאומית - -

מיכאל מלכיאור: לא צריך להיסחף.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם זה צריך להיות במרכז העשייה של בית הספר אבל זה בוודאי צריך להיות במקום מרכזי.

עמית ברקאי: זה צריך להיות חלק מההוויה של בית הספר.

יונת מרטון: אנחנו מתכוונים, וזה הבסיס לתכניות עצמן, שמעבר לזה שזה נושא שנלמד הוא צריך להיות באורח החיים של בית הספר.

יונת מרטון: אם בית הספר מזמין הסעה של תלמידים, שההסעה תהיה בטוחה.

יונת מרטון: ניתנה כאן דוגמה לכך שהוציאו ילדים לפעילות של בטיחות בדרכים ולא היתה בדיקה של ההסעה שמובילה את הילדים לפעילות הזאת.

יונת מרטון: זה צריך להיות באקלים הארגוני של בית הספר, באורח החיים של בית הספר והיום זה לא נמצא שם.

יונת מרטון: ממחקר מקדים שעשינו ומבדיקות שעשינו, החשיבות של זה גדולה מאוד.

יונת מרטון: אני חושבת שאם תהיה אמירה של משרד החינוך, שיש ציון פנימי בתעודת הבגרות לנושא של בטיחות בדרכים, זה ישנה את התפיסה כולה.

יונת מרטון: אני רוצה לציין שיש בתי ספר שמקדימים את הענין וכבר היום משלבים ציון בגרות פנימי בתעודת הבגרות שלהם, בלי הנחיה של אף אחד, מתוך יוזמה אישית שלהם והבנת הנושא.

יונת מרטון: אבל כדי שזאת תהיה מגמה ארצית, צריך שתהיה אמירה חד משמעית של משרד החינוך בענין.

גיא הלוי: אפשר להגיב?

יונת מרטון: אם תהיינה שאלות בענין הזה, הכנו מצגת שבה אפשר לראות מה בני הנוער אמרו על שיעור של חינוך תעבורתי, ועד כמה הוא משמעותי מבחינתם והאפקטיביות שלו.

יונת מרטון: אני חושבת שזה חשוב.

מיכאל מלכיאור: האם יש מחקרים מהעולם על היעילות של החינוך בכלל, חוץ מזה שאנחנו מאמינים בזה, זה ברור.

מיכאל מלכיאור: גם קשה מאוד לחקור את זה, אבל גם אם יש תקציב מסוים לענין, אני מניח שההחלטה באיזה כיתות, זה בא אחרי שיקול דעת שזה יהיה הכי אפקטיבי.

מיכאל מלכיאור: האם יש לכם מחקר השוואתי מהעולם שמדבר על איזה נושאים, באילו כיתות, באילו רמות יש את שיא האפקטיביות בנושא החינוכי?

יונת מרטון: אין מחקר השוואתי מהעולם שבוחן איזה גילאים מתאימים יותר לחינוך לבטיחות בדרכים.

יונת מרטון: יש בהחלט מחקרים כאלה ואחרים שמעידים על כך שחינוך לבטיחות בדרכים, יש בו משמעות כדי להשפיע על ההתנהגות של הילד היום ובעתיד.

יונת מרטון: ולכן, גם בתכניות לאומיות של מדינות אחרות הנושא נמצא במרכז.

מיכאל מלכיאור: זה הגיוני.

מיכאל מלכיאור: לפעמים מחקר הוא גם הגיוני.

יונת מרטון: לגבי הגילאים - -

מיכאל מלכיאור: אני רואה שזה מתחלק לכיתה א-ה וכיתה י-יא.

יונת מרטון: יש חינוך גם בגיל הרך, שזה בוודאי שווה כי יש מחקרים שמעידים שדווקא השקעה בגיל הרך מחזירה את עצמה פי כמה וכמה מבחינת ההדגשים, אבל יש בגיל הרך תכנית שנקראת "לנוע בעולם מתנועע" ולמעשה יש תכנית בכיתות א ו-ה.

יונת מרטון: למעשה, יש תכנית לכל כיתות היסוד.

יונת מרטון: עיקר התקציב של הרשות הלאומית הוא בקניית השעות והחינוך התעבורתי בכיתות ט,י, י"א, כשהמגמה שלנו היום, בשיתוף משרד החינוך, זה להתמקצע בכיתות י, יא, בשל הענין של הבגרות, כדי שתהיינה שנתיים רצופות של למידה.

מיכאל מלכיאור: למה אתם צריכים לקנות שעות?

יונת מרטון: כך זה עובד במשרד החינוך לצערנו.

רונית תירוש: אם יורשה לי לומר, הם אמרו שהם משקיעים 50 מיליון ברכישת השעות.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו את כל הנתונים.

מיכאל מלכיאור: אני רק לא מבין, אם משרד החינוך עושה תכנית אז שיבוא עם כסף.

רונית תירוש: אפשר להבין.

רונית תירוש: אני אסנגר על המשרד: הקיצוץ שפגע גם בהוראת מקצועות ליבה לא מאפשר את ה"מותרות" להשקיע שעות שאין בנושאים שהם חדשים למערכת.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אני רק אומר שכל התופעה הזאת שמכניסים נושאים במערכת החינוך, שזה צריך לעבור דרך רשות חיצונית ולשלם כסף למשרד החינוך במקום לתת את הכסף ממשרד החינוך - -

רונית תירוש: המשרד הפך להיות שנורר כי אין לו שעות.

מיכאל מלכיאור: זו שיטה עקומה לעבוד כך.

מיכאל מלכיאור: היה צריך לעבור כסף למשרד החינוך למטרה הזאת.

מקס אבירם: הביטוי "לקנות" הוא הליך טכני.

מיכאל מלכיאור: הוא טכני, אבל זו שיטה של חלק מהמגמה של ההפרטה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול עוד שאלה: ראיתי בדוח של ה-מ.מ.מ ואגב, זה דבר שבא לידי ביטוי בתקשורת, כשאנחנו שומעים על תאונות הדרכים, שיש אחוז מאוד גדול מתאונות וגם הרוגים ונפגעים קשה במגזר הערבי.

מיכאל מלכיאור: יש פה את כל הסיבות לזה וחלק מזה הם דברים שאנחנו יודעים.

מיכאל מלכיאור: אני לא רואה שהשקעה בחינוך במגזר הערבי עונה לצורך הזה.

מיכאל מלכיאור: להפך, אחוזים הרבה יותר קטנים במגזר הערבי לומדים ממה שלומדים במגזר היהודי.

יונת מרטון: זו היתה אחת מההמלצות של דוח ועדת שיינין שאמר שהרשות הלאומית צריכה שתהיה התייחסות בתוכה לאוכלוסיות שהן בסיכון וזו בהחלט אוכלוסיה בסיכון.

יונת מרטון: על כן, במבנה הארגוני של הרשות החדשה הוקמה חטיבה לאוכלוסיות בסיכון.

יונת מרטון: יש תכנית חירום למגזר הערבי שכוללת גם עיסוק בתשתיות וגם עבודה בחינוך בתוך בתי הספר.

יונת מרטון: התכניות האלה הן מעבר למה שכלל האוכלוסייה מקבלת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שמישהו ממשרד החינוך יסביר לי איך יכול להיות שלומדים באחוזים הרבה יותר קטנים את התכניות השונות עד עכשיו.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתם עושים תכנית חירום אבל שמישהו יסביר לי איך יכול להיות שתכנית כיתה ה לדוגמה, אז 46% מכלל הילדים לומדים ו-17% מהילדים במגזר הערבי לומדים.

מיכאל מלכיאור: איך זה יכול להיות?

מקס אבירם: אני מפקח באגף לבטיחות בדרכים במשרד החינוך.

מקס אבירם: אין לי כאן את הנתונים אבל אני יכול להתייחס - -

מיכאל מלכיאור: לנו יש את הנתונים.

מקס אבירם: אני יכול להתייחס לשכבות הגיל שאני מטפל בהן, שכבות הגיל של העל יסודי: בכיתה י"א ההקצאה של המשאבים שאנחנו נותנים במגזר הערבי לא פחותה מזו של המגזר הכללי.

מיכאל מלכיאור: אגב, לפי התכניות פה כיתות י ו-י"א זה אותו מספר ולכן לא שאלתי על זה.

מקס אבירם: אני רוצה להבהיר שבחטיבת הגיל של היסודי, התכניות שפועלות במערכת פועלות במסגרת ועדת שושני, אשכול הפעילויות.

מקס אבירם: נושא הבטיחות בדרכים לא כלול, עד כמה שאני יודע, במסגרת המחייבת של המנהל לפעול בתכניות האלה ויכול להיות שזאת הסיבה שבגללה האומדנים שם נמוכים יותר מאשר בעל יסודי.

מקס אבירם: בעל יסודי אנחנו מקצים את השעות לבתי הספר ומחייבים ללמד - -

מיכאל מלכיאור: גם ביסודי...

מקס אבירם: ביסודי אני יודע שזה לא כך.

נועם עזרא: יש היום עוד מגזר שלא מקבל את כל התקצוב וזה המגזר החרדי.

נועם עזרא: הבעיה היא שלא מצאו את הדרך לתגמל את המורים לבטיחות בדרכים ולכן, בתי הספר החרדיים לא יכולים ללמד בצורה מלאה את הבטיחות בדרכים, וזה עוד מגזר בעייתי.

מיכאל מלכיאור: אף על פי שהתחושה היא שהסטטיסטיקה לא מלמדת על כך.

נועם עזרא: קשה לחלק בסטטיסטיקה חרדים וכולי.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לרונית, שבהקדמה של הדברים היתה התייחסות להצעת חוק שלך, שנפלה אתמול בוועדת השרים לחקיקה.

רונית תירוש: הוסבר מדוע?

מיכאל מלכיאור: לא הוסבר, אבל הבנתי שמשרד החינוך מתנגד.

יונת מרטון: בגדול, משרד החינוך לא מעוניין להרחיב את הסל של ציון פנימי בתעודת בגרות.

יונת מרטון: המגמה היא צמצום ולא הרחבה, וזה הטיעון שנאמר לנו בהליך של משרד החינוך.

יונת מרטון: זה נכון שזה בהחלט משהו שראוי ונכון שיהיה בפנים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את "אנשים באדום".

גיא הלוי: רציתי להעיר לנושא החינוך לזהירות בדרכים מגיל הגן ועד כיתה י"ב באופן רציף, כאשר אין הפסקות באמצע, ואני מודע לבעיות תקציבים, אבל אנחנו עושים בגרות בספרות על משוררים וסופרים שאינם אתנו, אבל אנחנו לא עושים בגרות בזהירות בדרכים להצלת חיים ולמען המשך - -

רונית תירוש: זה לא משכנע.

אלכס מילר: הנושא של הספרות לא משכנע.

גיא הלוי: אתה צודק, אבל אנחנו לא לומדים על נושא של זהירות בדרכים מספיק.

מיכאל מלכיאור: אז תגיד שאתה חושב שראוי שילמדו ברצף מכיתה א ועד כיתה י"ב, וזה יהיה משפט שאני חושב שיהיה מקובל על כלל הנוכחים.

גיא הלוי: מגן חובה.

גיא הלוי: ..

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את התיקון.

עמית ברקאי: רוב הידע הנרכש בחינוך התעבורתי הוא ידע עיוני ומזמן כבר סגרו את כל מגרשי הזה"ב וכולי.

יוסי אשד: זה לא מדויק.

יוסי אשד: אני גר בקציר - -

יונת מרטון: אגב, יש עכשיו הקמה מחדש של כל מגרשי ההדרכה ומדובר על מרכזי הדרכה, שהתפיסה היא לא של למידה טכנית אלא משהו הרבה יותר רחב.

עמית ברקאי: אני אומר שיתנו למגרשי הזה"ב את המימד המעשי, הפרקטי.

מיכאל מלכיאור: הבנו את ההמלצה.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אני ראש יחידת רשויות ובקרה של החברה הלאומית לדרכים בישראל, מע"צ החדשה.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: במסגרת תפקידי אני מנהלת מעקב ובקרה של החברה ואחראית על כל הרשויות המקומיות בארץ, ומקבלת דיווח על כל תאונת דרכים שמתרחשת במערך הכבישים הבין-עירוני.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אני אוסיף עוד דברים גם בשאלה של המגזר ועל כמות הנפגעים הגדולה במגזר, יש לזה הסבר גם בעקבות חציית דרכים בין-עירונית.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אני נכדה של בת-שבע רוזנפלד, מורה ומחנכת ונשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, שלמה רוזנפלד, שנהרגו בתאונה חזיתית בכביש 4.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אני דודה של שתי ילדות שנהרגו בדרך חזרה הביתה מבית הספר.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: הוזמנתי לכאן לדבר על הנושא הזה.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: ב-30 ביוני 2004 קרה דבר בישראל.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: נהג של אוטובוס צהוב חצה רמזור באור אדום מלא, במהירות מופרזת, פגע בג'יפ והתהפך פעמיים, ו-68 ילדים היו ברכב באותו יום.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: 55 ילדים נפגעו, חלקם בפגיעות ראש וכריתת גפיים.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אביב כץ והאחיות לוטם ודקל רוזנפלד נזרקו מחלון האוטובוס ונהרגו.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: ב-30 ביוני 2004 קיבלתי טלפון, אחרי 3 שעות שחיפשנו ב-6 בתי חולים סימן חיים לפחות מאחת מהבנות.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: קיבלתי טלפון מאמי, שחברה של לוטם אמרה שהן ישבו בספסל הראשון של האוטובוס, הן ליד האוטובוס והמצב נראה רע, ושניסע לאבו-כביר לקבל את אחי, שהמשטרה לקחה אותו לאבו-כביר.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אחי עבר בדיקת DNA כי הבנות היו בלתי ניתנות לזיהוי.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: ב-30 ביוני 2004 אחי אריק רוזנפלד וגיסתי אורנית רוזנפלד, בני 35, איבדו שתי בנות בדרך חזרה הביתה מבית הספר, ביום האחרון ללימודים.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: באותה תקופה אני כיהנתי כחברת המועצה המקומית שוהם, וב-1 בספטמבר 2004 נפתחה שנת הלימודים בשוהם עם אוטובוסים עם חגורות בטיחות, הורים מלווים ובוסטרים לילדי גן.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אחרי שנתיים של מאבק, תוקנה התקנה שיצאה לפועל באמצעות שר התחבורה הנוכחי, שאול מופז, שמחייבת את כלל תלמידים ישראל לנסוע בהסעות ילדים עם חגורות בטיחות באוטובוסים.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אני נמצאת פה היום, בוועדה, ואני אומרת שהזכות העיקרית של נבחרי ציבור ועובדי ציבור זה לקחת אחריות.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: לצערי הרב אנחנו, כמדינה, יש לנו את היכולת המאוד גדולה לזרוק את האחריות על כתפי האחר.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: במשרד החינוך קיימות תקנות רבות בחוזר מנכ"ל, שלא מיושמות ולא נבדקות ולא מבוקרות על ידי המשרד.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: כבר בשנת 2004 היתה תקנה שמחייבת להסיע ילדים בגיל גן בבוסטרים.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: אין ישוב אחד בארץ שמסיע ילדים בגיל גן בבוסטרים באוטובוסים.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: הישוב היחיד שמקיים את זה הוא מועצה מקומית שוהם.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: כנ"ל לגבי פיקוח על קציני הבטיחות ברשויות המקומיות.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: זו תקנה של משרד החינוך שאף אחד לא אוכף אותה.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: משרד החינוך רואה לעצמו אחריות לילדים ברגע שהם נכנסים לגבולות בית הספר, אבל האחריות של משרד החינוך לילדים נמצאת ברגע שהילד עולה להסעה.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: לא יכול להיות מצב שגם אם האחריות להסעות עצמן נמצאת בידי רשויות מקומיות, שמשרד החינוך לא ייקח על עצמו לפקח שהתקנות של משרד החינוך אכן מיושמות בכל אחת ואחת מהרשויות.

מיכל רוזנפלג יוכלמן: דבר נוסף, משרד החינוך מתקצב את בתי הספר - -

מיכאל מלכיאור: גם לא צריך לפטור את השלטון המקומי.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לא פוטרים את השלטון המקומי, חייבים לבקר שהוא מיישם תקנות.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לא יכול להיות מצב שהבת שלי סיימה כיתה א ונסעה ליום בטיחות בדרכים ולמורה שלה לא היה מושג אם באוטובוסים שבאים לקחת את הילדים ליום בטיחות בדרכים יש חגורות בטיחות.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לא יכול להיות מצב שהמורים בבית הספר לא ייקחו אחריות לדאוג שהאוטובוסים שהם מזמינים לימי טיול ולימי העשרה יהיו נטולי אמצעי בטיחות חשובים ביותר עבור הילדים, כי עדין ערך החיים הרבה יותר חשוב מערך החינוך ולא משנה מה יוצאים ללמוד באותו יום, חשוב שהילדים יגיעו הביתה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: ההורים משחררים את הילדים לבית ספר ויום הלימודים מתחיל ברגע שהם עולים להסעות וברגע שהם חוזרים עם ההסעות הביתה.

מיכאל מלכיאור: בפרט שלומדים על בטיחות בדרכים, צריכה להיות דוגמה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: דבר נוסף:

מיכל רוזנפלד יוכלמן: מיקום בית הספר הוא הנקודה הקריטית ביותר לבטיחות הילדים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: מרבית הילדים נפגעים בדרך ההליכה, הגישה לבית הספר, בחניוני האוטובוסים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: הדברים האלה לא מתוקצבים על ידי משרד החינוך, הם אמורים לפי ראות משרד החינוך להיות מתוקצבים במשרד התחבורה אך אף לא אחד ממשרד החינוך מוודא שבית ספר שעומד להיפתח, עומד להיפתח עם דרך גישה בטוחה ומסודרת, עם חניון אוטובוסים מסודר, שיש תקציב לזה בתקציב השנתי של משרד התחבורה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זה לא קורה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: כנ"ל לגבי אזורי הרישום.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אזורי הרישום מחולקים על ידי הרשויות המקומיות ולפי זה הם מחולקים גם מי זכאי ומי לא זכאי להסעות.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אין תקנות מחייבות ואין סטנדרטים לאיזו דרך ילד צריך לעבור לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: שאלת לגבי המגזר, אחת הסיבות העיקריות שילדים נפגעים במגזר זה כי הם חוצים כבישים בין-עירוניים בדרכם לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: כבישים בין-עירוניים לא אמורים להוות חציה של ילדים לבתי הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אמצעי החצייה של ילדים במערך הכבישים הבין-עירוני לא מתוקצב במסגרת תקציב החומש של החברה שאושר על ידי הממשלה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זה לא רק במגזרים אלא יש את זה בחדרה, בגדרה, יש לנו כמה וכמה ישובים שיש כבישים חוצים, ושינוי של אזור רישום היה יכול למנוע צורך של חציית תלמידים כבישים בין-עירוניים בשביל להגיע לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: כמו כן, משרד החינוך נותן הרשאות לפתיחת בתי ספר חדשים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: משרד החינוך לא מפקח שהמועצות מיישמות את ההרשאות האלה ומקימות בתי ספר חדשים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: עלות הקמת בית ספר היא שוות ערך ל-4 שנות הסעה של ילדים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לוטם ודקל עשו כל יום 45 דקות לבית הספר, בכביש 57 שהיה באותם ימים כביש אדום.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: 400 ילדים במדינת ישראל, במועצה מקומית עמק-חפר נסעו 45 דקות כל יום לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: בזמן הפיגועים, כשהיו מחסומים בטול-כרם, זמן ההגעה שלהן ארך כשעה וחצי לכל כיוון.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: האם זה הגיוני שבמדינת ישראל ילד צריך לנסוע בכביש בין-עירוני אדום כדי להגיע לבית הספר?

מיכל רוזנפלד יוכלמן: היתה הרשאה 5 שנים לפני התאונה לפתיחת בית ספר נוסף, אבל אף אחד לא פיקח על המועצה שתיישם את זה ותפטור את הילדים מהצורך לנסוע 45 דקות באוטובוס בדרכם לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: בשנה שעברה, ב-1 לספטמבר 2006, הבת האחרונה של אחי היתה צריכה להיכנס לכיתה א.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אחרי שנתיים של מאבק ללא הצלחה מול המועצה האזורית, לאחר שאחי לא יכול היה לראות את הבת שלו עולה על אוטובוס ונוסעת 45 דקות לבית הספר, דוקטור לביולוגיה בעל תעודת הוראה שכר וילה במושב ופתח בית ספר פרטי, בית ספר אקולוגי ראשון בארץ עם 20 תלמידי כיתה א, שהוריהם קנו את מחיר החיים שלהם בהוראה פרטית כדי שהילדים לא יצטרכו לנסוע לבית ספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: השנה, בית הספר נפתח כבית ספר אזורי צומח.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: נכון להיום יש בו 120 ילדים, מתוך ה-400 שאמורים להיות מוסעים לבית יצחק.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: בית הספר ממוקם במקום המיועד לו מזה 7 שנים, בקצה הרחוב של אביב כץ ושל לוטם ודקל רוזנפלד, בסמיכות לבית העלמין שבו הם שוכבים מתים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: נכון להיום, משנת 2004, בכל 30 ביוני כל הילדים חוזרים הביתה מבית הספר לכיוון החופש הגדול ואנחנו נעמוד בכל שנה על קברי הבנות ונביט בבית הספר שקם 7 שנים מאוחר מדי.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אני אומרת לכם שאני מכירה את תאונות הדרכים על בוריין, גם מההיסטוריה המשפחתית וגם מהעבודה היומיומית שלי.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: יש הרבה מה לעשות והרבה תלוי בתקציבים, בזמנים, בבירוקרטיה והרבה מאוד דברים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: יש הבדל גדול בין תאונת דרכים לבין תאונת דרכים שקורה לילד בדרכו לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: כי ילד, בדרכו לבית הספר, הוא באחריות המדינה.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לא יכול להיות מצב שהמדינה לא תעשה כל שביכולתה בשביל לשמור על החיים של הילדים בדרך לבית הספר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זה הזמן האמיתי שלנו, כמדינה, לקחת אחריות על חיי הילדים ולהגיד: קודם כל, תחזרו הביתה בחיים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה על הדברים המרגשים והנכונים.

מיכאל מלכיאור: נגעת בכל כך הרבה נושאים, שחלק מהתפקוד והאחריות שלנו - -

מיכל רוזנפלד יוכלמן: דבר נוסף שלא אמרתי:

מיכל רוזנפלד יוכלמן: נהג הסעות מקבל רישיון להסיע ילדים או להסיע אנשים לכל חייו.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אני חושבת שהגיע הזמן שהמדינה תתקן תקנה שתחייב אותו בהצגת דוח מהמשטרה מדי שנה, לפני שהוא מקבל את המפתחות לקחת חיי ילדים וחיי אנשים בכלל בידיים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: לא יתכן שנהגים שיש להם עבירות תעבורה קודמות יקבלו זכות לחייהם של 55 אנשים שנוסעים ברכבים שלהם.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זו אחת התקנות המרכזיות והעיקריות שיכולה להציל חיים ולוודא שהנהגים שמקבלים את הרישיון להסיע אותו, לא מקבלים את הרישיון להרוג אותנו.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זה משהו שקל ליישם אותו, הוא לא עולה כסף והוא חד-משמעית יכול להציל את החיים.

אלכס מילר: אדוני היושב ראש, הנושא הזה הוא נושא שאיך שלא תסתכל עליו, חייבים משנה לשנה להרחיב ולהרחיב כי בסופו של דבר, אנחנו רואים את התוצאות ויודעים שמה שנעשה לא מספיק.

אלכס מילר: אי אפשר להגיע לנוסחה שתגדיר חד-משמעית מה צריכים ללמד את הילד כדי שלא יקרה לו, כדי שיהיה זהיר וכדי שבעתיד, כשהוא יקבל רישיון נהיגה הוא יהיה מודע לכל הדברים הכרוכים בזה וגם אותם אנשים כמונו, שנמצאים יום יום על הכביש, שנהיה מודעים ועם ניסיון מספיק גדול בשביל להימנע מתאונות.

אלכס מילר: אני לא חושב שהנושא של הציון בבגרות זה משהו שיכול לפתור את המצב.

אלכס מילר: אנחנו משלמים לאחרונה הרבה על כך שבית ספר לא צריך להפוך לבית חרושת לציונים.

אלכס מילר: אני חושב שהענין של הבטיחות צריך לעבור לתלמידים בצורה קצת שונה מאשר שאר המקצועות בבית הספר וכמובן, שהאבחון והענין של התוצאה צריך להיות שונה.

אלכס מילר: יש הרבה מאוד אפשרויות לטפל בנושא מגן חובה ועד י"ב, עם התכנים המסודרים עם מערכת חינוכית שמובילה משנה לשנה, עם המחויבות של המוסדות שנמצאים תחת סבסוד המדינה.

אלכס מילר: מבחינת המערכת החינוכית, אנחנו יודעים שיש שלבי מעבר שילדים זוכרים את הדברים וזה לא משהו שלומדים בכיתה אחת ואחרי שנתיים, שלוש זה נשכח ולא מיושם והם גם לא עוברים הדרכות.

אלכס מילר: אני זוכר שבילדותי היו לוקחים אותנו לבתי חולים והמראות שהיינו רואים שם היו מזעזעים אבל מבחינת הדברים זה נותן לאותם תלמידים שלא נמצאים פיסית, מאחורי ההגה, נגיעה במציאות.

אלכס מילר: הנושא הפרקטי להרחיב ניסיונות של ביקורים בבתי ספר ואנשי מקצוע עם הסרטים שיש בנושא, שמלמדים את הילדים שהכינו אותם במיוחד בשבילם בנושא של הבטיחות בדרכים, לדעתי מערכת החינוך צריכה להתעסק בזה.

אלכס מילר: היא צריכה למצוא את אותם התכנים להעברה של הנושא, שמיועדים לכל כיתה ולכל גיל ספציפית ולא לעשות את זה אינסטרומנטאלית, שבעצם באים לצאת לידי חובה ומלמדים משהו, ובסופו של דבר אותו תלמיד מתייחס לנושא הזה כציון ולא כמשהו שהוא צריך לקחת אתו לחיים.

אלכס מילר: התלמידים בבית הספר, המציאות שלהם שונה.

אלכס מילר: ברגע שילד צריך להתמודד עם המבחן, הוא לומד למבחן אבל חלק רב מהדברים הוא לא לוקח אתו הלאה לחיים, כי בסופו של דבר הוא יודע שהוא ילמד באוניברסיטה.

אלכס מילר: אבל את הנושא של הבטיחות בדרכים, אני חושב שצריך להפריד את זה ולבנות את זה קצת בצורה שונה מאשר לבגרויות.

אלכס מילר: לגבי נושא הנהגים שגברתי העלתה: אני חושב שאין ספק שהנהגים שבאחריותם הסעה של הילדים, ההתייחסות כלפיהם צריכה להיות קצת שונה, כי הנהג צריך להיות מודע לדברים שיכולים להתרחש בעת הנסיעה.

אלכס מילר: ילדים זה ילדים והם יכולים להפריע וכמובן, שהנהג צריך להיות רב ניסיון בהסעות.

אלכס מילר: אין ספק שהוא גם צריך להיות נקי מבחינת הדוחות שיכולים להיות קשורים למצב הנהיגה שלו.

אלכס מילר: אם יש משהו באפשרותנו כדי לקדם את הנושא עם שר התחבורה, נעשה את זה בשמחה.

מיכאל מלכיאור: ארגון בטרם, יש לכם מה להוסיף?

מיכאל מלכיאור: אין נציגים של הארגון.

יונת מרטון: לגבי הענין של הבגרות, הכוונה היא שהבגרות לא יהיה מבחן אלא ציון פנימי.

יונת מרטון: זו יכולה להיות עבודה שהילד עושה בתחום הזה.

יונת מרטון: במשרד החינוך יש תכניות על פי הגישה שאתה מציע.

יונת מרטון: יש תכניות מאוד טובות, חוויתיות, ערכיות, שעוסקות בנושא של סבלנות בכביש כמיקרוקוסמוס אבל גם בראיה רחבה יותר של סבלנות, קבלת האחר, ואיך נוהגים אחד כלפי השני.

יונת מרטון: יש הרבה מאוד ערכים בתכניות האלה והכוונה בציון זה לא בגרות ולא מבחן אלא משהו שהוא חלק ממכלול שלם.

רונית תירוש: כמו חינוך גופני.

יוסי אשד: אני מ"אור ירוק", אשמח להציג את הדברים.

יוסי אשד: אני מנהל תחום נהיגת צעירים בעמותה.

יוסי אשד: נמצאת אתי דוקטור ציפי לוטן שהיא המדענית הראשית של העמותה.

יוסי אשד: באנו להציג את פרויקט "אור ירוק לחיים", שעובד מול נהגים צעירים מגילאים 17 עד 24.

יוסי אשד: הפרויקט יצא לדרך בינואר 2005, לאחר שנה וחצי של למידה ופיילוט בשיתוף משרד החינוך, משרד התחבורה, ארגון מורי הנהיגה ומיטב המומחים.

יוסי אשד: זאת הבעיה, נהגים צעירים עד גיל 24 מעורבים פי 2.5 בתאונות דרכים קשות וקטלניות.

יוסי אשד: הנזק בתאונות שהם מעורבים גדול משמעותית מהנזק הממוצע.

יוסי אשד: ממש על קצה המזלג, אנסה להגדיר - -

מיכאל מלכיאור: זה אותו מספר במדינות אחרות?

יוסי אשד: כן.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שנושא של הצבא זה לא פונקציה.

יוסי אשד: הם עושים יותר תאונות בסופי שבוע אבל מצד שני, הם פחות נוהגים באמצע השבוע.

יוסי אשד: אנחנו מדברים על זה שהסיבה היא משולש מסוכן: מצד אחד, המימד האישיותי.

יוסי אשד: הרכב עבור נהגים צעירים הוא כלי ביטוי לאיך הם בחברה.

יוסי אשד: הדוגמה הכי טובה היא שכשאנחנו מגיעים להרצאות בתיכונים ומעבירים שאלון ושואלים את הנהגים הצעירים איזה מן נהג אתה, מעל לממוצע, מתחת לממוצע, כולם מעל לממוצע.

יוסי אשד: זה השיפוט העצמי שלהם.

יוסי אשד: מצד שני, אין מה לעשות, אנחנו מוציאים אותם לכביש חסרי ניסיון ולמרות שני הנתונים שאמרתי, הם נאלצים להתמודד עם נסיעות הרבה יותר מורכבות כמו לילה, לחץ חברתי, אלכוהול וכולי.

יוסי אשד: למרות שהם נהגים מוכשרים פחות ובעלי ניסיון חסר, הם נאלצים להתמודד עם נסיעות יותר מורכבות מאשר הנסיעות של הנהגים המבוגרים יותר.

יוסי אשד: הפתרון שפיתחנו לנושא הוא "אור ירוק לחיים", במסגרתו אנחנו מנסים לפעול על מנת שלכל נהג צעיר, נהג חדש במדינת ישראל, יתאפשר ליווי אפקטיבי בהתאם לחוק הליווי, שמחייב כל נהג חדש לנהוג במשך 3 חודשים עם נהג מלווה.

יוסי אשד: זה חוק משמעותי וחשוב אבל יש הרבה מאוד בעיות ביישום שלו.

יוסי אשד: לכן, הבנו שיש כאן פלטפורמה שאפשר להשתמש בה על מנת לסייע לנהגים הצעירים להיות מעורבים פחות בתאונות.

יוסי אשד: מדובר על פרויקט בעלות של כל-9 מיליון שקלים בשנה, והשיטה היא פשוט הפקת מפגש בבית של המשפחה, בסלון המשפחה, בסמוך למועד הטסט.

יוסי אשד: מנחה המשפחה מטעם "אור ירוק", נהג או נהגת צעירים, הורים מלווים מתכנסים לכשלושת רבעי שעה על מנת לתת למשפחה כלים ולהציע את נושא בצורה טובה יותר.

יוסי אשד: יש תהליכים מקדימים אופרטיביים לטובת תיאום המפגשים, ולא ניכנס לזה כרגע.

רונית תירוש: זה המקום להעלות את הקשיים.

רונית תירוש: אין לכם שיתוף פעולה, תגיד את זה פה, אולי אנחנו יכולים לעזור.

יוסי אשד: אני שמח על ההערה.

יוסי אשד: העסק וולונטרי, המדינה חוקקה את החוק וזרקה את התפוח אדמה הלוהט הזה למשפחות.

יוסי אשד: הצעיר לא תמיד יודע שהוא צריך עזרה ולא תמיד רוצה להתמודד עם ההורה, ההורה לא תמיד יודע איך לתפקד כמלווה, לא תמיד הוא הדוגמה האישית הטובה, לא תמיד הקשר הבין-דורי בין ההורים לצעירים בשלב של גיל 17 מאפשר תקשורת טובה ויש כאן הרבה מאוד בעיות.

יוסי אשד: אנחנו לא מקבלים את השמות מהמדינה אלא מציבים נציגים, דיילים, בשכר במשרדי הרישוי - -

מיכאל מלכיאור: מה אומר החוק?

יוסי אשד: החוק אוסר על נהגים צעירים לנהוג למשך 3חודשים בלי מלווה.

יוסי אשד: אסור לו לנסוע בלי מלווה.

רונית תירוש: הוא יכול לא לנסוע בכלל 3 חודשים ואחרי כן לנהוג לבד.

יוסי אשד: מהותית זה רע מאוד ומבחינת החוק זה מצוין.

יוסי אשד: אנחנו צריכים לרוץ ולפעול שיווקית כדי לשכנע את החברה הצעירים לתת את השמות.

יוסי אשד: אנחנו מנהלים מוקד טלפוני גדול של 16 עמדות, ממש כמו כל סנטר של כל חברת תקשורת ואחרת, כדי ליצור קשר עם הנהג הצעיר ולשכנע אותו לתאם מפגש.

יוסי אשד: הנהג הצעיר מספר להורים - -

מיכאל מלכיאור: אתם מנסים להגיע לכל נהג בישראל?

יוסי אשד: כן, לכל נהג צעיר במדינת ישראל ולא משנה דת, גזע, מין, שפה, מיקום גיאוגרפי.

רונית תירוש: הם היו נותנים דף במשרד הרישוי לכל מי שבא למבחן תיאוריה וזה אפשר לנער ולהורים להתוודע לפרויקט ולהצטרף.

רונית תירוש: היום זה נסגר בפניהם כי כל הנושא של בחינות התיאוריה עבר להפרטה והם לא מוכנים לשתף פעולה עם "אור ירוק".

רונית תירוש: כשביקשו מהמאגר ילדים שהולכים לטסט, הם ישלחו להם בדואר הביתה על עצם קיומו של הפרויקט, אבל גם את זה לא נותנים להם כי זה צנעת הפרט.

יוסי אשד: לשמחתנו, ההפרטה מתעכבת.

יוסי אשד: ..

מיכאל מלכיאור: מה אחוז בני הנוער בני 17,18 שעושים רישיון?

יוסי אשד: 17%?

ציפי לוטן: הרבה יותר גבוה.

ציפי לוטן: רוב הנערים והנערות מתגייסים לצה"ל כשיש להם רישיון.

מיכאל מלכיאור: אם זה רוב הילדים, אז תלכו לכל הילדים וזהו.

יוסי אשד: זה כמעט כל הילדים אבל יש חשיבות אדירה לעיתוי כי לדבר עם מישהו חצי שנה לפני שהוא רכש רישיון, זה לא אקטואלי מבחינתו ולבוא חצי שנה אחרי, זה לפספס את הליווי.

יוסי אשד: אני אגע בתכנים: באותו מפגש בבית אנחנו עושים ברמה העקרונית את ארבעת הדברים הבאים.

יוסי אשד: אנחנו מגשרים.

יוסי אשד: יש כאן צורך ליצור שפה משותפת, תיאום ציפיות ולהגיד להורה: אתה לא מורה לנהיגה, אבל יש לך מה לתת.

יוסי אשד: להגיד לצעיר: יש לך רישיון, זה יפה, אבל עדין יש לך הרבה מה ללמוד מההורה.

יוסי אשד: אנחנו מסבירים את החשיבות ומיצרים מוטיבציה לנהוג הרבה.

יוסי אשד: ליווי מוצלח הוא ליווי שנהגו בו הרבה.

מיכאל מלכיאור: פרקטית, זה מאוד קשה.

רונית תירוש: בגלל זה זה לא בחקיקה שחייבים ללוות.

ציפי לוטן: גם ההורים צריכים מוטיבציה וגם להם צריך להסביר שזה קשה, אבל כשהם באים בערב הביתה, תעשו את המאמץ.

מיכאל מלכיאור: מה עושה הורה שלא יודע לנהוג, כמוני?

יוסי אשד: אתחיל בברירת המחדל - -

מיכאל מלכיאור: אמרת לפני כן, שכולם חושבים שהם מעל לממוצע.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי מתחת לממוצע ולכן לא הוצאתי רישיון, כי הייתי בטוח שזה לא יהיה טוב לסביבה.

יוסי אשד: אז אני מניח שאדם כמוך, שיבין את החשיבות, ישקיע את האנרגיות כדי למצוא מלווה מקרב בני המשפחה האחרים או השכנים.

יוסי אשד: גם אם הדוגמה האחרת שיש רישיון, אבל האבא לא מוצא בעצמו כדוגמה אישית לא הכי טובה או הקשר לא הכי טוב, גם אם אנחנו מסתפקים בברירת המחדל של לנהוג הרבה, אל תעיר לו יותר מדי אבל תפתח את עצמך לנושא ותגיע יותר מוקדם מהעבודה ותיצור את הקילומטראז' הגדול.

יוסי אשד: זה המון.

יוסי אשד: האלמנט השלישי זה לפתח תבנית לניהול סיכונים - -

מיכאל מלכיאור: יודעים שאם נסעו המון, זה מועיל.

יוסי אשד: חד משמעית.

יוסי אשד: יש לנו סקרים ומיד אציג אותם.

מיכאל מלכיאור: בגלל הניסיון או בגלל הליווי?

יוסי אשד: הליווי מאפשר ניסיון.

מיכאל מלכיאור: גם הקילומטראז'.

מיכאל מלכיאור: זה שאתה נוסע הרבה זה ניסיון גם בלי הליווי.

יוסי אשד: אבל הנהיגה בליווי מאפשרת לצעיר לצבור ניסיון בסביבה ניטראלית.

יוסי אשד: אחרי כן, הוא יוצא עם החברה ואז הלחץ החברתי לפעמים גורם לו לצאת לעקיפה כשהוא יכול לדעת שזה לא נכון.

יוסי אשד: אם הוא התנסה בנושא הזה בסביבה ניטראלית ...

יוסי אשד: הדבר השלישי זה להתחיל להבין איך אני מזה את הפוטנציאל השלישי שמחכה לי על הכביש ואיזה דברים אני עושה מול זה.

יוסי אשד: הדבר הרביעי הוא להבין מה הוא תהליך הליווי, מה הפוטנציאל ומה אני צריך לעשות בו.

יוסי אשד: מספרים: התחלנו ברמת הפיילוט ב-2004 בפחות מ-3000 מפגשים.

יוסי אשד: בשנת 2005 ראינו קצת פחות מ-27000 משפחות, 27000 מפגשים בבתים של משפחות.

יוסי אשד: טיפסנו בשנה שעברה לכ-39000 משפחות וב-2007 נגיע ל44000 משפחות.

יוסי אשד: נקודת ההשוואה של 65000 זה מספר מקבלי הרישיונות, נהגים חדשים במגזר היהודי לא חרדי.

יוסי אשד: מיד אגע בפעילות שלנו בחברה הערבית והחרדית, אבל עד לא מזמן הפעילות שלנו התבצעה בעיקר בחברה - -

מיכאל מלכיאור: בבקשה לקצר.

יוסי אשד: אנחנו רואים את הטיפוס.

יוסי אשד: עד היום הגענו ליותר מ-95000 משפחות.

יוסי אשד: המחקר מלווה מחקרית כדי לוודא שמה שאנחנו עושים נכון וזה אפקטיבי וגורם לשינוי.

יוסי אשד: יש כאן השוואה בין 3 קבוצות אוכלוסייה: הקבוצה הערבית, נהגים צעירים ערבים, שאליהם אנחנו לא מגיעים, נהגים צעירים יהודיים - -

מיכאל מלכיאור: למה אתם לא מגיעים אליהם?

יוסי אשד: בתקופת המחקר לא הגענו אליהם.

יוסי אשד: אנחנו מגיעים אליהם בחצי השנה האחרונה, ממרץ 2007.

יוסי אשד: יש הרבה מאוד קשיים כי כמו שאמרתי, אנחנו מתבססים על הפלטפורמה של חוק הליווי, שהוא חוק ריק בחברה הערבית.

יוסי אשד: כמעט ולא נוסעים שם בליווי ולקח לנו הרבה זמן להתאים תכנים רלוונטים וזה מה שאנחנו עושים בחצי השנה האחרונה.

מיכאל מלכיאור: למה החוק ריק?

מיכאל מלכיאור: כי לא אוכפים את זה?

מיכאל מלכיאור: אין מספיק מכוניות?

יוסי אשד: בעיקר בהיעדר אכיפה.

יוסי אשד: הם נוהגים ללא רישיון לפני הגיל כי אין אכיפה בתחום הישוב.

יוסי אשד: לא נחגרים בחגורות בטיחות, אין טסטים וכולי.

יוסי אשד: כשאין אכיפה - אין חינוך.

יוסי אשד: הדברים הולכים ביחד.

מיכאל מלכיאור: יש לכם מספיק מנחים ערבים?

יוסי אשד: כן.

יוסי אשד: היום, בחצי השנה האחרון, גייסנו כ-70 מנחים.

יוסי אשד: אנחנו צריכים עוד כ-40,50 כדי לכסות.

יוסי אשד: יש בסך הכל 300 מנחים.

מיכאל מלכיאור: מאחר ו-26% מהילדים הם ערבים, אתה צריך 75 - -

יוסי אשד: אלה סדרי הגודל.

יוסי אשד: אנחנו רואים את רמת המעורבות של נהגים צעירים.

יוסי אשד: מספר התאונות ל-10000 נהגים, אנחנו רואים את ההבדל בין ערבים לבין יהודים שאליהם לא הגענו, לעומת צעירים יהודים שאליהם כן הגענו.

יוסי אשד: ההבדל ברור ומובהק וזו האפקטיביות של הפרויקט.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שום דבר.

ציפי לוטן: למה?

מיכאל מלכיאור: יכולות להיות אלף סיבות אחרות.

מיכאל מלכיאור: לפי הסטטיסטיקה אתה צריך להשוות עם כלל הסטטיסטיקה.

ציפי לוטן: אני רוצה להתייחס לזה.

ציפי לוטן: יש נתון אחד שנקרא בחירה.

ציפי לוטן: אנחנו מגיעים למי שמוכן לקבל אותנו.

ציפי לוטן: בגלל שמדובר על מספרים גדולים, 50 אלף אנשים שעברו את "אור ירוק", ובגלל שלאורך זמן, מ-2005 יש כמעט שנתיים שאנחנו.

ציפי לוטן: ..

ציפי לוטן: והנקודה הנוספת היא נקודת העיתוי.

ציפי לוטן: הגרף של התפלגות של נערים צעירים בתאונות, אנחנו יודעים איפה הפיק ובעצם הפרויקט הזה בא לפעול שם.

ציפי לוטן: בתקופת הליווי יש מעט מאוד תאונות והבעיה היא ביציאה לנהיגת סולו.

ציפי לוטן: זו אחת הסיבות שאנחנו מעודדים לעשות הרבה ליווי ואנחנו יודעים איפה הבעיה נמצאת ואלה נתוני אמת.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל את צריכה להשוות עם כלל הנושא.

מיכאל מלכיאור: מספר התאונות במגזר הערבי הוא הרבה יותר גדול מהיהודי.

מיכאל מלכיאור: זה שזה גם בגילאים האלה, זה לא אומר שום דבר.

ציפי לוטן: הנתון המשמעותי זה ההבדל בין הצהוב לירוק.

ציפי לוטן: זו אותה קבוצה של המגזר היהודי, אנחנו מחלקים אותם לשתי קבוצות: כל הנהגים שהוציאו רישיון באותה שנה, חלקם עברו את הפרויקט שלנו וחלקם לא.

ציפי לוטן: זה נתוני אמת של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל שם ההבדל לא גדול.

ציפי לוטן: ההבדל מאוד משמעותי.

ציפי לוטן: 17% זה הבדל מובהק.

ציפי לוטן: שאלת קודם על אפקטיביות של תכניות חינוך, זה מאוד גדול בתכנית מניעה שיכולים לשייך את התוצאות שלה ישירות לתאונות.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חייבים לסיים את הישיבה.

אליעזר יפה: ברשותך, נוער מד"א עושה רבות וגם בעצמו, בין היתר, עם תנועות הנוער.

אליעזר יפה: אנחנו עושים ימי בריאות, זהירות ובטיחות גם בתי הספר, נותנים משחקים, ילדים מספרים מהחוויות שלהם על טיפול בתאונות דרכים וכל מיני דברים חשובים.

אליעזר יפה: אין לי נתונים כמה זה עוזר או לא עוזר, אני מאמין שחינוך הוא חשוב.

אליעזר יפה: זה לא נגמר ומתחיל בתאונות דרכים וצריך לדעת את זה.

אליעזר יפה: השיטה שהלימוד לזהירות בדרכים ממומנת על ידי ארגון חיצוני והיא רק בשעות כאלה ואחרות, אני לא יודע עד כמה זה תורם וחשוב כי המורה לספורט צריך לחנך לבטיחות בדרכים והוא יכול לעשות את זה בדיוק כמו שהוא מחנך לבטיחות כי ההפיגעות היא לא רק בתאונות דרכים.

אליעזר יפה: ילד שמשתולל בהפסקה או בכניסה לבית ספר ואח"כ רץ החוצה, הוא זה שיידרס.

אליעזר יפה: כל נושא הזהירות והבטיחות צריך להיות חלק מתוך מערך שלם ולא ספציפית רק לתאונות דרכים כמשהו ספוראדי.

אליעזר יפה: מחר לרשות הלאומית יהיה פחות כסף והנה, כבר לא ילמדו במערכת החינוך נושא של תאונות דרכים.

אליעזר יפה: זה צריך להיות חלק בלתי נפרד בכל דבר ודבר.

מיכאל מלכיאור: דברים שנמצאים בכל דבר ודבר, זה כמו מזג אוויר, לא קורה אתם שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אם אין מישהו שלוקח אחריות בבית הספר ואח"כ מיישם את זה בשיעורים ובכיתות מסוימות ואתה נותן את השעות, זה הופך להיות כלי ריק.

אליעזר יפה: אני אומר שכל נושא הזהירות וערך חיי אדם - -

מיכאל מלכיאור: ברור, זה ענין של כל התרבות שלנו, ההווי הבית ספרי.

אליעזר יפה: הנושא של הפחתת המהירות ליד בתי הספר ל-25 קמ"ש.

אליעזר יפה: אני לא שוטר ואני לא יודע מה קיים היום.

אליעזר יפה: אחת הבעיות החשובות זה המקום שם, סביבת בית הספר שהילדים יוצאים, רואים את ההורים ממול, רצים לכביש ושם הם נדרסים ונפגעים.

אליעזר יפה: כיוון שיודעים לשים האצבע על מקום מסוים, נכון שיש מתנדבי זה"ב נחמדים ויש עמותת "אור ירוק" אבל אין מערכת ממשלתית אמיתית שתטפל בדברים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שננסה לסכם.

מיכאל מלכיאור: רונית, אפשר להגיד הכרזה כללית שקיבלנו סיכום על הפעילות הברוכה וכולי, וזה בוודאי נכון.

מיכאל מלכיאור: השאלה אם אנחנו יכולים להועיל בכמה תחומים בהחלטות שלנו.

מיכאל מלכיאור: ראשית, היתה המלצה של מיכל שנגעה לנושא של הנהגים, הבדיקה השנתית.

רונית תירוש: אני רוצה לומר לך שאתמול הגשתי הצעה במתכונת דומה, שמבקשת מנהגים על רכבים כבדים לעבור אחת ל-5 שנים בדיקות רפואיות ולהציג אותן כחל מהכשירות שלהם לנהיגה, וזה נפסל בוועדת שרים.

רונית תירוש: לא רציתי להגיד את זה כאן.

רונית תירוש: ..

מיכאל מלכיאור: איך את מצליחה להעלות כל כך הרבה דברים בוועדת שרים?

רונית תירוש: זה היה במסגרת השבוע לבטיחות בדרכים, אז שני נושאים אישרו לי באופן חריג ואת שניהם הפילו, והבעיה שאין פרוטוקול של נימוקים מדוע.

רונית תירוש: אני לא מבינה.

רונית תירוש: זה בערך על אותו רציונאל אבל ננסה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנכתוב לשר התחבורה המלצה שיש פה ענין מיוחד של בדיקה של מי שמסיע תלמידים.

מיכאל מלכיאור: שיביא לנו המלצות שלא יכול להיות שפעם אחת נותנים לאדם אישור וזה יהיה לכל החיים.

מיכאל מלכיאור: איך לשנות את המציאות הנוכחית מאחר ואנחנו יודעים שחיי הרבה ילדים מופקרים על ידי אותו אדם.

רונית תירוש: אפשר אולי להגיש הצעה.

רונית תירוש: ..

מיכאל מלכיאור: דבר שני, שגם אתה ציינת וגם את, המקום של היציאה והכניסה לבית הספר, גם בבתי ספר חדשים ו גם בקיימים.

מיכאל מלכיאור: מי צריך להיות אחראי?

רונית תירוש: זה משרד החינוך בתשתיות שלו.

רונית תירוש: רותם זהבי נמצא כאן ואני רוצה לחזור על הנקודה: ההנחיה היא שיש מסופים בכניסה לבתי הספר.

רונית תירוש: מה שאמרה מיכל הוא שהמשרד לא אוכף את האישור לבית ספר.

רונית תירוש: אנחנו נותנים אישור גם כשאין גינון ואין את המסופים הללו, וזה לא בסדר.

רונית תירוש: האישור חייב להינתן כשרואים שהכל גמור.

קריאה: מי מאשר את זה?

רונית תירוש: שי כנעני הוא זה שצריך לתת את האישור הסופי.

רונית תירוש: הוא לא צריך לתת עד שאתם לא נותנים את האישורים של הבטיחות שלא רק בתוך בית הספר אלא גם בסביבה הקרובה ומיקום בית הספר.

יונת מרטון: איפה בית הספר ממוקם.

יונת מרטון: ..

מיכל רוזנפלד יוכלמן: מרבית בתי הספר האזוריים ממוקמים כשצומת הכניסה אליהם היא מדרך בין-עירונית וזה בתי ספר של 1500 תלמידים ובשעה 8 בבוקר כבישים בין-עירוניים נחסמים כי הצמתים האלה לא מרומזרים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: זה לא עומד בסטנדרטים של רימזור.

רונית תירוש: אבל אין ברירה.

רונית תירוש: אי אפשר להקים בית ספר על כל מטר מרובע.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: עושים בתי ספר בכבישים מקומיים קודם כל.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: דואגים שיש דרך גישה מוסדרת לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: רונית אומרת שמה שהיום כביש מקומי הופך מחר לכביש בין-עירוני.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להיות מעשי.

מיכאל מלכיאור: דבר אחד זה האישור הראשוני.

מיכאל מלכיאור: בואו נקרא למשרד שימנע מלהוציא אישורים עד שיש את האישור של...

רותם זהבי: מי שמלווה את כל נושא הבטיחות בכניסה ובמסופים סביב בית הספר זה מינהל הפיתוח מחייב את הרשות המקומית שקצין בטיחות ותעבורה יאשר את התכניות ורק לפי זה.

רותם זהבי: זה תנאי הכרחי לקבלת תקצוב.

מיכאל מלכיאור: עד שקצין הבטיחות לא נתן אישור שהדבר יושם, בית הספר לא מקבל אישור של קצין הבטיחות.

מיכאל מלכיאור: זה לגבי בתי ספר חדשים.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי בתי הספר הקיימים?

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד בתי ספר שנמצאים בסביבה מאוד מסוכנת.

יונת מרטון: נכון היה שכל בית ספר, עם העלויות המשמעותיות שיש לזה, תהיה לו תכנית ברורה שתבחן ותעשה ניהול סיכונים של סביבת בית הספר, לאן הילדים מגיעים.

יונת מרטון: זה משהו שהוא צריך לעשות כל כמה שנים.

רונית תירוש: תדרוש שתהיה תכנית חומש אפילו, שתוך מספר חודשים המשרד יגיש לנו.

רותם זהבי: יש לנו תכנית, יצרנו את זה עם זוכמן ממשרד התחבורה.

רותם זהבי: השר מופז הבטיח שיקציב לענין הזה בסביבות כמה מאות מיליונים אבל זה לא יצא לפועל, אני לא יודע למה.

רונית תירוש: משרד התחבורה צריך ליישם את זה.

מיכאל מלכיאור: תוקצבו כמה מאות מיליונים וזה לא יושם?

רותם זהבי: יש סדרי קדימויות במה לטפל קודם ובמה אח"כ.

רונית תירוש: תבקש שיציגו את זה כולל לוחות זמנים לביצוע.

רונית תירוש: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להציג בפני הוועדה את התכנית הרב שנתית שלה לטיפול בכל מה שקשור לבטיחות בדרכים בכניסות לבתי הספר, עם לוחות זמנים לביצוע.

רונית תירוש: אם יש צורך, לצרף לדיון את משרד התחבורה, והאחראי לכך במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: נא להציג לנו את זה תוך חודשיים, להביא את זה בפני הוועדה ואנחנו נטפל בזה.

רותם זהבי: בנושא הקודם שהמלצת עליו, אני ממליץ להפנות את הפניה למשרד התחבורה ביישום ועדת אלבז.

רותם זהבי: הוועדה כתבה במפורט איך לטפל בנהג שמסיע תלמידים.

רותם זהבי: יש שם דברים מפורטים.

רותם זהבי: ..

מיכל רוזנפלד יוכלמן: ועדת אלבז זה דבר טוב?

רותם זהבי: ועדת אלבז עסקה בתחום בטיחות הסעות ילדים.

מיכאל מלכיאור: זה נושא שאני לא מכיר.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: אתן לך דוגמה אחת כדי שתבינו את מהות החלטות ועדת אלבז: רצוי הורה מלווה/מלווה באוטובוס ילדים.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: ועדה לא יכולה להמליץ על רצוי.

מיכל רוזנפלד יוכלמן: ועדה צריכה לקבוע קריטריונים.

מיכאל מלכיאור: לא נפתח את זה.

אליעזר יפה: מי ה"אבא" בכניסה וביציאה לבית הספר.

אליעזר יפה: נכון שיש מורה אחראי בהפסקה על מגרש הספורט, אבל מי ה"אבא"?

רונית תירוש: זה לא נפתר ברגע.

רונית תירוש: זה תפוח אדמה לוהט נוראי.

רונית תירוש: ..

אליעזר יפה: זה המקום להחליט מי ה"אבא".

אליעזר יפה: מורה נמצא בהפסקה...

רונית תירוש: זה סיפור בעייתי.

רונית תירוש: הארגונים לא יסכימו שמורה יהיה אחראי.

מיכאל מלכיאור: למה לא?

רונית תירוש: מדברים על היומיום ועל השוטף.

מיכאל מלכיאור: זה נושא חשוב ונקיים עליו דיון נפרד.

מיכאל מלכיאור: אין ספק, ושמענו את זה פה, שהכניסה והיציאה מבית הספר והזמן הזה והריצות והאוטובוסים וההסעות וההורים, אין ספק שזה מועד לפורענות וחלק גדול מהתאונות קורות שם.

מיכאל מלכיאור: אז צריך את תשומת הלב לנקודה.

מיכאל מלכיאור: בואו נוסיף להמלצה של משרד החינוך, שאנחנו רוצים התייחסות לנושא של אחריות יומיומית, להפנות שאלה לגבי אחריות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה התייחסות לאחריות בשעות הפתיחה וסגירת בית הספר, לאחריות של בטיחות הילדים בכניסה וביציאה.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולם.

מיכאל מלכיאור: הישיבה נעולה.