הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 17, פרוטוקול מספר 42, 2007-10-16 12:00

יעקב מרגי: שלום לכל החברים.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: מתוקף תפקידי כיושב-ראש ועדת הכנסת, מעבר לסדר היום שהנכם מוזמנים אליו, יש לנו גם חילופי אישים.

יעקב מרגי: היום נודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ על תרומתה הנכבדה בוועדה, על הטבעת החותם בתקופה שהיא שימשה כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: אני מודים לה ומאחלים הצלחה ליושבת-הראש הנכנסת.

יעקב מרגי: גם אני חבר הוועדה לזכויות הילד ואני מכה על חטא שבקדנציה הזאת אני לא מצליח להגיע הרבה מפאת עיסוקיי הרבים אבל הוועדה הזו היא ועדה חשובה, ועדה שקרובה ללבי ואני אומר לכם שנעשים כאן הרבה דברים טובים.

יעקב מרגי: רבותיי, לפי התקנון אני אקריא את המלצת ועדת הכנסת לחברי הוועדה: "בהתאם להוראות סעיף 10(א) לתקנון הכנסת ממליצה ועדת הכנסת בפני הוועדה המיוחדת לזכויות הילד לבחור בחברת הכנסת נאדיה חילו לכהן כיושבת-ראש הוועדה במקום חברת הכנסת שלי יחימוביץ".

יעקב מרגי: אני מביא את זה להצבעה ומי שחבר הוועדה , יוכל להצביע.

יעקב מרגי: ה צ ב ע ה פה אחד אושרה המלצת ועדת הכנסת לאשר את חברת הכנסת נאדיה חילו כיושבת-ראש הוועדה

יעקב מרגי: לפני שנעביר את רשות הדיבור ליושבת-ראש הוועדה החדשה שמיד תיכנס לעבודה, אני מעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת שלי יחימוביץ שתאמר לנו גם דברי ברכה ומה היא חושבת על הוועדה הזו.

שלי יחימוביץ': תודה לחבר הכנסת מרגי.

שלי יחימוביץ': שלום לכולכם.

שלי יחימוביץ': יצא לכם באקראי להיות שותפים לטקס החילופים למרות שלא באתם לעניין הזה.

שלי יחימוביץ': חברת הכנסת נאדיה חילו, מיד שאני אסיים לדבר, תיגש אתכם לעניין לשמו באתם, אבל אנחנו ננצל את ההזדמנות שאתם כאן

שלי יחימוביץ': ואני אספר לכם שהוועדה לזכויות הילד, לשיטתי, היא ועדה לענייני מדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': ילדים הם מיקרוקוסמוס של כל מה שקורה במדינת ישראל, הם מיקרוקוסמוס ולעתים קרובות מדיי הם החוליה החלשה.

שלי יחימוביץ': בזמן תמורות כלכליות וחברתיות כל כך דרמטיות שמתרחשות, רובן לצערי שלא בטובתנו, לעתים מאוד קרובות אותה חוליה חלשה סופגת ומשלמת את מירב המחיר ועניין קצבאות הילדים זה דבר שהפגיעה כאן היא בלתי מידתית בעליל וגרמה נזק להיקפים עצומים של ילדים שעברו אל מאחורי קו העוני, אבל העניין הזה שכולם מכירים הוא רק עניין אחד מני רבים ואנחנו עדים לצמצום הולך וגדל של המגזר הציבורי להרזיית כל מה שממשלתי וכל מה שציבורי בגלל אידיאולוגיה מסוימת שבעיניי היא שגויה לחלוטין, הפרטה של שירותים חברתיים ושוב ושוב בכל ישיבה מישיבות הוועדה – ואת תראי את זה, חברת הכנסת חילו – אנחנו נראה את התוצאות ההרסניות של התהליך הזה, את התוצאות ההרסניות של נסיגת המדינה מאחריות כלפי אזרחיה והחוליה החלשה, שוב ילדים, לעולם תיפגע מהעניין הזה.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר בגילוי לב שכאשר נכנסתי לתפקיד הזה, הייתי גם חברת כנסת חדשה וחשבתי בתמימות מסוימת שאנחנו ניקח נושאים חדשים, אותם נקדם, נלך אתם קדימה ונבקיע יעדים חדשים.

שלי יחימוביץ': מה שקרה בפועל הוא שכל הזמן נאלצנו לכבות שריפות.

שלי יחימוביץ': נאלצנו לטפל באסונות, בשגיאות ובעוול שנגרמים כתוצאה למשל מדברים קטנים.

שלי יחימוביץ': זאת שורה אחת בתקציב שאומרת הקפאת תקנים בשירות הציבורי.

שלי יחימוביץ': מה המשמעות של הקפאת תקנים בשירות הציבורי?

שלי יחימוביץ': זה אומר שבמעון נעול לנערות עובדת סוציאלית פורשת ואין עובדת סוציאלית במקומה.

שלי יחימוביץ': זאת המשמעות ומדובר באסון והאסונות האלה קורים בכל מקום.

שלי יחימוביץ': הקפאת תקנים זה אומר שאין חוקרי נוער לחקור נוער וילדים, לחקור ילדים שנפגעו מתקיפה מינית, זה להרוס עולם שלם.

שלי יחימוביץ': כל שורה יבשה בתקציב, ההשלכה שלה לפעמים היא טרגית לגבי ילדים וכך מצאנו את עצמנו – ולצערי חברת הכנסת חילו, אני בטוחה שגם את תמצאי את עצמך – מטפלים שוב ושוב בניסיונות להציל את הקיים.

שלי יחימוביץ': לעתים קרובות הצלחנו, לפעמים – אני אומרת בצער – גם לא הצלחנו.

שלי יחימוביץ': אני עוזבת באמצע.

שלי יחימוביץ': אם אני מסתכלת בהתבוננות ריאלית על ההשתלשלויות הפוליטיות שאני מניחה שזאת כבר אמצע הקדנציה, על פי הסכם רוטציה שנעשה בסיעת העבודה ועל פיו אני מפנה את מקומי לחברת הכנסת נאדיה חילו.

שלי יחימוביץ': אני עושה את זה בצער רב, אבל יחד עם זה בתחושת שקט נפשי כי חברת הכנסת חילו שתמלא את מקומי היא עובדת סוציאלית מאוד מאוד ותיקה, עם ניסיון עשיר ביותר בכלל בטיפול בחלשים ובעולם הרווחה, אבל באופן ספציפי בילדים.

שלי יחימוביץ': כל נושא שהגיע ויגיע אל שולחן הוועדה לא יהיה זר לה והרווחה מכך שהיא תהיה יושבת-ראש הוועדה הוא כפול כי הוא תביא גם את העובדה שהיא חברת כנסת בולטת שמתעסקת בעניינים חברתיים ועושה זאת באיכפתיות רבה, וגם את המקצוענות הגדולה, את הרקורד שלה ואת ההתמצאות באמת שעומדת בשורה אחת עם כל אנשי המקצוע שיגיעו לכאן.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שתעשי את זה על הצד הטוב ביותר ואני מאחלת לך המון המון הצלחה בתפקיד החשוב הזה.

שלי יחימוביץ': אני נאלצת לעזוב אתכם לאלתר כי אני באמצע ישיבה אחרת.

שלי יחימוביץ': תודה.

נאדיה חילו: מילה לפני שתעזבי.

נאדיה חילו: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אני בהחלט לא אאריך אבל אני רוצה מקרב לב להודות לך.

נאדיה חילו: אני גם הייתי חברה בוועדה הזאת והשתתפתי בכמה דיונים.

נאדיה חילו: מיותר לומר איך הדיונים התקיימו והתנהלו כאן כאשר זה היה באופן מקצועי עם הרגישות החברתית שלך לכל הנושאים החברתיים ובמיוחד לנושאים של הילדים.

נאדיה חילו: בהחלט פה ושם ארשה לעצמי להיעזר בך לשם המשכיות הדברים וכדי לגרום לחוליה המקשרת של הוועדה הזאת ואת התפקיד שלי שיהיה יותר יעיל.

נאדיה חילו: אני בהחלט מודה לך ואני מאחלת לך הצלחה בכל התפקידים.

נאדיה חילו: נמשיך להוביל את הנושאים החברתיים בגדול ואת הנושאים הקשורים לעולם הילדים באופן מאוד מיוחד.

נאדיה חילו: כמו שנאמר כאן, אני ברקעי באה מהתחומים האלה, לא רק כעובדת סוציאלית אלא כמתמחה בתחומים של הגיל הרך, וגם כאחת שניהלה והקימה מרכז מאוד גדול ומקצועי בנושא של התפתחות הגיל הרך על כל ההיבטים ועל כל הנושאים, מהחלק המניעתי, הסברתי, טיפולי, העשרתי וחינוכי.

נאדיה חילו: ברור שהמיקוד בנושא הזה היום הוא מיקוד שיש לו היבטים נוספים החל מהנושא ההסברתי, מניעתי וחינוכי ואנחנו מדברים גם על ההיבט הטיפולי.

רן כהן: באתי להצביע עבור היושבת-ראש נאדיה חילו ולברך אותה.

רן כהן: אני הולך לנהל את ישיבת הוועדה לעובדים זרים.

רן כהן: שיהיה לך בהצלחה.

נאדיה חילו: אני מודה לך.

נאדיה חילו: זה לא הנושא שלנו היום.

נאדיה חילו: אני בהחלט רוצה לקוות שהוועדה הזאת תצליח לא רק להתמודד עם תופעות שוליים ועם טיפול בעוולות חברתיות שקשורות לנושא של הילדים בגיל הרך, אלא גם תצליח להוביל מהלכים של שינוי ומהלכים שיטביעו חותם על נושא של טובת הילדים וזכויותיהם.

נאדיה חילו: בעוד שבעולם המודרני היום מתמודדים עם בעיות אחרות לגמרי – ואני בהחלט שותפה גם למסגרות כאלה לפעמים – מתמודדים על איך להוסיף עוד נדבך על זכויות הילדים, איך לקדם את הנושא הזה, איך לגרום לכך שהילד יהיה במרכז העשייה, ואיך לגבש את הדעה מאובייקט לסובייקט על כל המשמעות של העניין.

נאדיה חילו: אנחנו מוצאים את עצמנו מתמודדים כיום עם תופעות מאוד ראשוניות של הגנה על הילדים, של מתן משאבים מסוימים, של ראשית הדברים שהם באמת מובנים מאליהם כאשר הנושא של התקציב הוא בהחלט הרבה פעמים הגורם המרכזי שחותך בבשר החי כאשר מדובר בילדים.

נאדיה חילו: כאמור, כל ועדות הכנסת דנות היום במלחמה בתאונות הדרכים וכל נושא בוועדה אחת משליך על השנייה.

נאדיה חילו: לא מזמן התקיים דיון בוועדה לקידום מעמד האישה ובהחלט הנושא הזה היה נושק לנושאים של ילדים כאשר התייחסו לבטיחות.

נאדיה חילו: אני לא יכולה שלא לציין את חלקן של אוכלוסיות מסוימות בהן אחוז הנפגעים הוא הרבה יותר גבוה אבל אנחנו בהחלט ניתן התייחסות מאוד ספציפית לעניין הזה.

נאדיה חילו: מקרב האוכלוסייה הערבית נהרגו השנה 26 ילדים בתאונות דרכים ורק לצורך ההשוואה – למרות שכל ילד הוא ילד – אומר שנהרגו 15 ילדים יהודים.

נאדיה חילו: כאשר אנחנו סוקרים רוחבית את העניין לכל אלף, אנחנו רואים שאחוז הנפגעים הגבוה לאלף ילדים בישובים מסוימים, הם בישובים הערביים.

נאדיה חילו: ברור שהנושא של היעדר תשתיות, הסדר התחבורה, כל הנושא שקשור בכבישים, הוא אחד הגורמים הרלוונטיים למרות שהוא לא היחיד כי גם נושא ההסברה והמניעה הוא חשוב.

נאדיה חילו: אנחנו לא יכולים להתעלם מהגורם הישיר שמשפיע על תאונות הדרכים, במיוחד בישוב הערבי, והוא בהחלט היעדר תשתיות נאותות ותחבורה נאותה שיכולות בהחלט למנוע אולי חלק מהפגיעות שהם במספרים מאוד גבוהים.

אתי וייסבלאו: בפתח הדברים אני רוצה לומר ששיעור ההרוגים והנפגעים של הילדים הערביים בתאונות הדרכים הוא גבוה הרבה יותר משיעורם באוכלוסייה.

קריאה: באיזה גילאים היו הילדים?

אתי וייסבלאו: 26 ילדים ובני נוער ערבים הם עד גיל 19, 15 מהם עד גיל 14.

אסתר וילנאי: אני מנהלת אגף הסברה ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועיקר עיסוקי בהבאת הנושא לתקשורת.

אסתר וילנאי: 1.

אסתר וילנאי: להעמיק את המחויבות לבטיחות בדרכים של נבחרי הציבור, מקבלי ההחלטות, מנהלי ארגונים, כלי תקשורת, בתי המשפט והציבור הרחב.

אסתר וילנאי: 3.

אסתר וילנאי: אפשר לתמצת את העניין בנקודה הבאה ולומר שזה יום לעריכת חשבון נפש אישי וציבורי לבחינת המחויבות והעשייה בתחום הבטיחות בדרכים.

אסתר וילנאי: 1.

אסתר וילנאי: הילד הוא אדם שלם ואנושי מרגע לידתו, תלותו במבוגרים מחייבת שמירה קפדנית על זכויותיו בדרך שתבטיח את שלומו.

אסתר וילנאי: 3.

אסתר וילנאי: זכותו של כל ילד לקבל הגנה מלאה ויעילה מפני כל צורה של הזנחה גופנית-נפשית בבית הוריו או מחוצה לו.

אסתר וילנאי: קצת נתונים והנתונים הם בהחלט נתונים דרמטיים.

אסתר וילנאי: תאונות בכלל במדינת ישראל הם הגורם מספר אחד למוות של ילדים בגיל אפס עד 14, כאשר הקטגוריה הבעייתית ביותר והמשמעותית ביותר היא תאונות הדרכים.

אסתר וילנאי: ילדים נפגעים כהולכי רגל בעת חציית הכביש והליכה בדרך, כנוסעים ברכב וכרוכבי אופניים.

אסתר וילנאי: בעשור האחרון נהרגו 499 ילדים בקבוצת הגיל הנדונה וכ-4,000 ילדים בקבוצת הגיל הזאת נפצעו קשה.

אסתר וילנאי: רק 45 אחוזים מהיושבים במושב האחורי, שרובם כידוע ילדים, משתמשים בהתקני ריסון או בחגורות בטיחות.

אסתר וילנאי: אני רוצה לציין שהגיל הבעייתי, נקודת הזמן שבו יש נפילה דרמטית בכל הקשור לחגירה, זה במעבר ממושב הבטיחות, הבוסטר, למושב המגביה.

אסתר וילנאי: תכף נבין מדוע זאת קבוצת הגיל הבעייתית ביותר, אבל גם הנתון של 45 אחוזים, אחרי שנים רבות של הסברה מסיבית, הוא נתון לא גבוה.

אסתר וילנאי: אי-שימוש באמצעי ריסון בקרב ילדים מעלה את הסיכוי להיפגע או להיהרג ב-45 עד 71 אחוזים.

אסתר וילנאי: בשעת התנגשות או התהפכות הרכב, ילדים שאינם חגורים מוטחים בכוח אדיר הרבה יותר ממשקלם האמיתי קדימה או הצידה בתוך הרכב או נזרקים מחוץ לרכב.

אסתר וילנאי: יותר מזה, אנחנו יודעים היום שילדים או כל נוסע ברכב שלא חגור, הורג גם נוסעים אחרים אפילו אם הם חגורים.

אסתר וילנאי: המושב האחורי נתפס בטוח יותר.

אסתר וילנאי: זאת אחת הסיבות שאנחנו עדים לתופעה שילדים פחות חגורים ממבוגרים.

אסתר וילנאי: רוב הנסיעות עם ילדים קרובות לבית, קצרות, במהירויות נמוכות והן נתפסות בטוחות יותר וכי אפשר לא לחגור את חגורת הבטיחות.

אסתר וילנאי: השימוש בחגורת הבטיחות לילדים ללא מושב מגביה גם לא נוחה וגם מאוד מסוכנת מאחר שהחגורה חולפת ליד הצוואר.

אסתר וילנאי: ילדים מגיל 5 מסוגלים להשתחרר מהחגורה, זאת סיבה נוספת לכך שהם חגורים פחות החל מגיל 5.

אסתר וילנאי: מאחר שהורים נוטים גם לא לחגור במושב האחורי או נוטים פחות, הם מוותרים גם על פעולת החגירה בהקשר של הילדים.

אסתר וילנאי: הילד לא מבין את הנושא של הסכנה ואת הסופיות של המוות וגם העניין הזה משפיע על קבלת ההחלטות שלו בכביש.

נאדיה חילו: יש לכם נתונים לגבי הסעות ילדים?

נאדיה חילו: אנחנו יודעים שגם בתחום הזה של הסעות הילדים, מאורגנות או לא מאורגנות, אין בכלל אכיפה למרות שיש פה ושם חקיקה מסוימת לעניין הזה.

אסתר וילנאי: כן.

אסתר וילנאי: יש לנו נתונים – לא במצגת הזאת – ויש בעיה רצינית בעניין הזה.

אסתר וילנאי: לאחר מכן אני ארחיב בנושא.

אסתר וילנאי: הערכת מהירות ותפיסת מרחק.

אסתר וילנאי: שוב, יש בעיה בנושא הזה כאשר ילדים לא מסוגלים לקבל את ההחלטה הנכונה האם המכונית שנמצאת במרחק מה מהם עם מעבר חציה, נמצאת במרחק כזה שהם יוכלו לחצות את הכביש בבטחה.

אסתר וילנאי: קבלת ההחלטות היא בעייתית מאוד.

אסתר וילנאי: ילדים מתקשים להפריד את קולות המכונית שמתקרבת מרחשי התנועה האחרים, רחשים שנמצאים בסביבת מעבר החציה.

אסתר וילנאי: הם גם לא מזהים את הכיוון של קול המכונית.

אסתר וילנאי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לאברהים שימקד אותנו בבעיה של המגזר הערבי, יש לי בקשה והבקשה הזו שמוזכרת כאן היא פועל יוצא של הרבה מאוד קמפיינים שעשינו במהלך השנים ובעיקר בשנה האחרונה.

אסתר וילנאי: אתם בטח זוכרים סדרה של קמפיינים שמיתגו את עברייני התנועה באות קלון כזאת או אחרת והיו בהם הדמיות של תאונות.

אסתר וילנאי: מאחר שהקמפיינים מיצבו את הנושא בתקשורת באופן מלאכותי, בכסף, אנחנו יזמנו את ההפקה הזאת, ראינו מיד לאחר שהקמפיין ירד מהאוויר שקט יחסי.

אסתר וילנאי: זאת אומרת, מספר התאונות, מספר ההרוגים והנפגעים לתקופת מה, של בין שבועיים לחודש, ירד פלאים.

אסתר וילנאי: התופעה הזאת חוזרת על עצמה בכל פעם שמתרחשת תאונה מרובת הרוגים, עם שלושה ומעלה.

אסתר וילנאי: התקשורת מוכנה מנתון כזה של שלושה ומעלה להתגייס באופן יזום ולסקר את הנושא.

אסתר וילנאי: ככל שמספר הפעמים, מספר הדיווחים, זמן האוויר שניתן לנושא של תאונות אמיתיות שמתרחשות והן מרובות הרוגים, שוב אנחנו רואים לאחר מכן ירידה דרמטית בהרוגים.

נאדיה חילו: אני מודה לך.

נאדיה חילו: אני חושבת שהדגש שלך על נקודה מאוד ספציפית של לא רק מניעה והסברה אלא האלמנט של הרתיעה בהחלט מאוד חשוב.

נאדיה חילו: אני חושבת שלכולנו כאן יש תפקיד.

נאדיה חילו: יכול להיות שיש צורך בשינוי חקיקה או הוספת סעיפים.

נאדיה חילו: דיברנו על זה בישיבת הוועדה הקודמת ואמרנו שאולי יש כאן כמה פרצות שאנחנו כחברי הכנסת צריכים להתערב, לשנות או להוסיף סעיפים נוספים.

ניסן סלומינסקי: יש חוק שקשור בנושא והוא כבר עבר בקריאה טרומית והתקיים כבר דיון ראשון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: החוק נתקע גם בגלל ששם הדרישה היא להרבה יותר נתונים וגם בגלל לחץ בוועדה וזה חבל.

ניסן סלומינסקי: החוק קשור לנושא הזה כאשר מדובר באחריות.

נאדיה חילו: בהמשך הישיבה אולי תשתף אותנו ותאמר לנו כמה מלים בנושא.

אברהים סואטת: אני מתחיל את המצגת באמירה שאנחנו מדברים בוועדה של זכויות הילד ואני חושב שהזכות הבסיסית לחיים של הילדים במגזר הערבי נמצאת בסימן שאלה גדול וזאת לאור הנתונים המדאיגים.

אברהים סואטת: - הילדים הערבים נמצאים יותר בחוץ והם משחקים בחוץ במשך רוב שעות היממה.

אברהים סואטת: - הם אינם חוצים כביש בצורה זהירה.

אברהים סואטת: הם עוברים מעבר חציה באור אדום, בשיעור שהוא פי שמונה מהקיים במגזר היהודי.

אברהים סואטת: - הנהגים הערביים עוברים עבירות מהירות הרבה יותר מנהגים יהודים.

אברהים סואטת: פגיעות מוות של ילדים קטנים במגזר הערבי, אם אנחנו חוזרים אחורה, משנת 2001 עד שנת 2006 נדרסו למוות במגזר הערבי 84 ילדים קטנים בגילאי אפס עד 4 וזאת לעומת 14 ילדים במגזר היהודי.

אברהים סואטת: הפער הוא אדיר.

ניסן סלומינסקי: אם אני זוכר טוב, יש הרבה מאוד ילדים שנדרסו על ידי בני המשפחה אפילו וזה משהו ממש מזעזע.

אברהים סואטת: אתה מצביע על הנקודה הכי רגישה שאנחנו מתמודדים אתה בחיי היום יום שלנו ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

אברהים סואטת: מדובר בתאונות משפחתיות ואין דבר יותר קשה מאשר אימא או אבא שכל חייהם מלאי רגשי אשמה, כאילו הם אשמים בכך שהילד איננו בחיים.

אברהים סואטת: כל זה למרות שבמגזר היהודי יש פי שלוש יותר ילדים מאשר במגזר הערבי.

נאדיה חילו: אנחנו לא רוצים לא את זה ולא את זה.

אברהים סואטת: נכון.

אברהים סואטת: אני בהחלט מסכים עם יושבת-ראש הוועדה.

אברהים סואטת: כל ילד הוא ילד.

אברהים סואטת: אני רוצה לעבור להתנהגות.

אברהים סואטת: הפעולות שילדים מבצעים ומצריכים חציית כבישים ללא ליווי.

אברהים סואטת: אנחנו מדברים על קנייה במכולת, ביקור חבר, השתתפות בחוגים, ביקור קרובי משפחה, משחקים בגן ועוד.

אברהים סואטת: בכל הפעילויות הכרוכות בחציית כבישים, ילדים במגזר הערבי חוצים כבישים ללא ליווי מבוגר יותר מאשר ילדים במגזר היהודי.

אברהים סואטת: לאור הנתונים המדאיגים מתחילת השנה, התבקשנו על ידי הנהלת המשרד להכין תוכנית חירום לטיפול בהיפגעות ילדים במגזר.

אברהים סואטת: מדובר בתוכנית אינטגרטיבית שמורכבת מכמה סעיפים.

אברהים סואטת: אנחנו מדברים על הסברה, חינוך, מטות בטיחות, מפגשים עם מעצבי דעת קהל במגזר, אכיפה.

אברהים סואטת: אנחנו מאמינים שאם המנהיגות הארצית והמקומית לא לוקחת את האחריות על הילדים, אנחנו כממסד לא יכולים לתת את המענה לבדנו.

אברהים סואטת: לכן קיימנו מסיבת עיתונאים בנצרת יחד עם מנהיגות המגזר ושם הצפנו את הבעיה, הצגנו את הנתונים המדאיגים וגילינו גם שחלק מהמנהיגות לא מודעת לגודל הבעיה במגזר.

נאדיה חילו: הייתי מציעה לכם לערב גם נשים מאחר שבמנהיגות הגבוהה שאתה מדבר, ושאני גם יודעת, נשים ערביות לא נמצאות.

נאדיה חילו: לדעתי המשקל של הנשים הוא מאוד רציני בנושא של הקשר הישיר עם הילדים, בנושא של ההסברה והמניעה, צריך לכן להגיע גם אליהן אפילו אם הן לא נמנות על צמרת ההנהגה.

אברהים סואטת: אני מסכים אתך במאה אחוזים.

אברהים סואטת: הגברים במגזר יוצאים לעבודה והאימא ברוב המקרים נמצאת עם הילדים בבית והיא כמובן יכולה להיות בשותפות מלאה עם הממסד, עם הרשות לבטיחות בדרכים, עם מטות הבטיחות בישובים הערביים, לקדם את כל הנושא של ההגנה על הילדים.

אברהים סואטת: הוקמו מטות בטיחות בשני נושאים עיקריים כאשר הראשון הוא כנסים לנשים, לאימהות לילדים מגיל אפס עד 14, ובימים הקרובים אנחנו מתכוונים לצאת למכרז של הדרכות ספציפיות לאוכלוסיית האימהות והנשים במגזר.

אברהים סואטת: כמו שאמרתי, יש מפגשים עם מעצבי דעת קהל במגזר בנושא של אכיפה, נושא שאנחנו כל הזמן מנסים לקדם אותו עם כל הקשיים של כניסת אגף התנועה לתוך הישובים הערביים.

נאדיה חילו: יש לכם מערכי חינוך מסודרים?

נאדיה חילו: אנחנו יודעים שכמעט כל הילדים נמצאים במסגרות והכי קל להגיע אליהם שם.

נאדיה חילו: זה בסדר מה שנעשה לגבי ההורים ולגבי האימהות, אבל הדגש הוא גם הסברה מאוד ישירה לאותם ילדים והשאלה אם יש לכם מערכים מסודרים של שיעור, ואם יש, האם הם חלק אינטגרלי ממערכת החינוך.

נאדיה חילו: השאלה היא אם מישהו יכול לומר לי באיזה אחוזים המערכים האלה קיימים ואיך הם מכסים ארצית את בתי הספר ואת מערכת החינוך.

אברהים סואטת: נכון להיום נכנסנו כמעט לכל בתי הספר במגזר והכנו אוגדנים שכוללים שישה מערכי שיעור והפצנו אותם בכל בתי הספר במגזר.

אברהים סואטת: לגבי המוסדות שאת מדברת עליהם, אני חושב שזה חשוב.

אברהים סואטת: קבענו שאחרי שנסיים את מכרז ההדרכות, נשלב את האוגדנים יחד עם ההדרכות כי הפעילות בתוך המוסדות – אם הבנתי מדובר במוסדות שקשורים לרווחה או אחרים – נכון להיום עוד לא התחילה ולא נכנסנו לזה, אבל אנחנו מתכוונים לעשות זאת ולהיכנס עם האוגדנים עצמם מיד אחרי המכרז.

אתי וייסבלאו: נציג משרד החינוך לא הגיע והוא זה שבעצם היה צריך לענות על השאלה שלך.

נאדיה חילו: יש כאן מישהו ממשרד החינוך?

נאדיה חילו: שאלתי זאת גם בתחילת הישיבה.

נאדיה חילו: אני חושבת שזה היה מאוד חשוב שנציג משרד החינוך ישתתף בישיבה הזאת.

נאדיה חילו: מנהלת הוועדה הולכת לבדוק כי אני חושבת שמשרד החינוך הוא גורם מאוד מרכזי.

נאדיה חילו: אני בהחלט לא מרוצה מאי-הימצאות נציג המשרד כאן.

אסתר וילנאי: לפני שנעבור לנושא חוק העונשין, רצינו להראות ממש בקצרה מספר מיזמים הסברתיים שלנו.

נאדיה חילו: אנחנו צריכים לסיים את הישיבה בשעה 13:30.

נאדיה חילו: אני מציעה שנשאיר את המיזמים, נאפשר התייחסות לגורמים שנמצאים כאן, ואם בסוף אני אראה שזה אפשרי, נחזור לנושא הזה.

אברהים סואטת: במדינת ישראל קובע חוק העונשין ש"המשאיר ילד שטרם מלאו לו שש שנים ללא השגחה ראויה ובכך מסכן את חיי הילד או פוגע או עלול לפגוע פגיעה ממשית בשלומו או בבריאותו, דינו מאסר שלוש שנים.

אברהים סואטת: עשה כן ברשלנות, דינו מאסר שנה.

אברהים סואטת: עשה זאת במטרה לנטוש את הילד, דינו מאסר חמש שנים".

אברהים סואטת: במדינות אחרות, כמו ארצות-הברית וקנדה, החוק קובע כי הגיל המינימאלי בו ניתן להשאיר ילד לבד ללא השגחה נע בין 10 ל-13.

אברהים סואטת: אנחנו מבקשים וממליצים לנבחרי הציבור לקדם את חובת ההשגחה על הילדים בדרכים עד גיל 9.

אברהים סואטת: בנוסף כמובן חוק העונשין עליו אנחנו מדברים ואנחנו רוצים להעלות את הגיל לגיל תשע

נאדיה חילו: אנחנו נבדוק איך אנחנו יכולים לקדם את זה.

ניסן סלומינסקי: ההצעה שלי היא להעלות את הגיל מגיל שש או לתשע, למרות שאני הצעתי עד גיל שבע כי פחדתי לומר גיל תשע, אבל במסגרת הדיונים בוועדה בהחלט אפשר להעלות את הגיל לגיל תשע.

ניסן סלומינסקי: ההצעה עברה קריאה טרומית ועברה לוועדת החוקה.

אסתר וילנאי: מתי זה היה?

ניסן סלומינסקי: אין לי כאן את הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: התקיים כבר דיון אחד בוועדה, דיון מאוד רציני אליו הבאתי גם חומר מטעמכם ומארגון בטרם, אבל יושב-ראש הוועדה לא רצה לסגור את העניין כי הוא רצה יותר אינפורמציה ויותר נתונים כי הכל נעשה שם על דרך של מחקר.

ניסן סלומינסקי: פרופסור בן-ששון הוא איש אקדמיה והכל צריך להיות כך.

ניסן סלומינסקי: ביקשנו להביא עוד נתונים ואנחנו מחכים לדיון נוסף.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שהלחץ שם הוא גדול מאוד.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם אפשר להעביר את זה אל הוועדה הזאת, כי יכול להיות שאם זה היה נדון כאן, ממזמן היינו סוגרים את זה והחוק הזה היה חוק.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אני חושב שהחוק הזה ראוי.

ניסן סלומינסקי: ודאי שצריך לחנך את הילדים וצריכים לפעול בבתי הספר, אבל בסך הכל בגילאים כאלו עדיין ההורים הם הנקודה המרכזית ואסור לנו לשחרר את ההורים מאחריות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רואים מקרים שהורים משאירים את הילדים סגורים במכונית כשהם קופצים לרגע, או ההורים הולכים לעבודה ונותנים לילדים להסתובב בכבישים, או משאירים אותם בבית לבד והילד מטפס על החלון ונופל.

ניסן סלומינסקי: ילד עד גיל שש עדיין לא מספיק עם שיקול דעת כדי לשמור על עצמו ולכן קורות כל כך הרבה תאונות ומתרחשים אסונות.

ניסן סלומינסקי: אם את מבחינת הוועדה יכולה לזרז את הדיון בוועדה או כל אחד מהגופים הרלוונטיים יכול לפעול לכך, זה היה טוב.

ניסן סלומינסקי: בוועדה שם צריך ניירות והגופים צריכים להוציא נייר ולומר שהנושא הזה דחוף ומבקשים דיון ולצרף אליו נתונים, כי זה יכול לגרום ללחץ ולזירוז הדיון בנושא.

אסתר וילנאי: בשנה האחרונה יצאנו באופן מסיבי עם הנושא הזה לתקשורת, החל מתשדיר מאוד בוטה שדיבר על לתת לילד לחצות כביש לבד זה פשע ועד מסרים יותר הסברתיים כגון אלו שנאמרו כאן.

אסתר וילנאי: אני חושבת שהיום יש אווירה ציבורית עם נכונות יותר להחמרה.

אסתר וילנאי: גם שר התחבורה, לאור סדרת הקמפיינים והאווירה הציבורית שקיימת היום, מצליח להחמיר ולחוקק חוקים הרבה יותר דרמטיים, דבר שלא היה לפני שנה.

אסתר וילנאי: לגבי נתון לגבי נכונות ומוכנות של הציבור לקבל על עצמו, אני יכולה להוציא סקר אומניבוס בנושא הזה ולהראות באחוזים האם הציבור מוכן להעלאת הגיל, כמו שעשינו בנושאים אחרים.

ניסן סלומינסקי: אם תוכלו לתת לנו נתונים שמראים שבאמת יש צורך להעלות את הגיל מגיל שש לגיל תשע.

אסתר וילנאי: הנתונים כאן.

אסתר וילנאי: הצגתי כאן את כל התיאוריות שמסבירות מדוע ילד עד גיל תשע לא מסוגל לקבל את ההחלטה הנכונה בעת חציית הכביש.

ניסן סלומינסקי: חציית כביש זאת דוגמה אחת, אבל זה שמשאירים אותו בבית, הבנתי שארגון הכבאים גם כן עמד על זה ומצא סטטיסטיקות.

אסתר וילנאי: נכון.

ניסן סלומינסקי: את כל זה מישהו צריך לרכז.

ניסן סלומינסקי: אולי תדאגו שיזמינו אתכם לוועדה כי נדמה לי שאתם לא הייתם בדיון בוועדה.

אסתר וילנאי: נכון.

ניסן סלומינסקי: כדאי שיזמינו גם אתכם ולנסות לזרז את הדיון בהצעת החוק כי ההצעה עברה קריאה טרומית ועברה דיון אחד.

נעמי לנגוס: אני רוצה לברך את יושבת-ראש הוועדה חברת הכנסת נאדיה חילו ולאחל לך הצלחה כי ההצלחה שלך היא ההצלחה של הילדים ושל ההורים.

נאדיה חילו: בעניין הזה יש לנו בשורות.

נאדיה חילו: חלקו של האגף החדש כאן הושלם והחלק השני יושלם תוך חודש-חודש וחצי ואז כל הוועדות – גם אלה הפועלות באגף הישן – יעברו לאגף החדש ולוועדה הזאת גם יהיה את המקום שלה.

נעמי לנגוס: הבעיה היא יותר הסטטוס של הוועדה ולא החדר שלה.

נעמי לנגוס: לעניין עצמו.

נעמי לנגוס: כאשר אני מסתכלת במצגת שלכם ואני רואה שמדובר בכך וכך ילדים שלומדים את התוכניות שלכם בגני הילדים, הכוונה היא בטח לטרום חובה ולגני חובה.

נעמי לנגוס: מה קורה עם הילדים בני שלוש ומטה?

נעמי לנגוס: אמנם ילד בן שלוש כביכול לא מסתובב לבד, אבל אנחנו רואים שבמגזר הערבי ילדים בני שלוש כן מסתובבים לבד וילדים בני שלוש בהחלט יכולים לקלוט תוכנית מתאימה תוך משחק, ואני לא צריכה להיכנס לפרטים.

נעמי לנגוס: מה גם שלדעתי חובה במקרה כזה שהילדים הם כל כך צעירים, לפנות ישירות אל ההורים.

נעמי לנגוס: מי שחוגר את הילדים אלה הם ההורים ומי שמוותר להם אלה הם ההורים.

נעמי לנגוס: בתוכניות שאתם עושים חייבים לפנות גם להורים ככל שהילדים צעירים יותר.

אסתר וילנאי: אנחנו עושים זאת.

נעמי לנגוס: בכל אופן, ההורים היום הם יחידה אחת עם הילדים בכל מיני תחומים ובתחום הזה על אחת כמה וכמה ולכן צריך להרחיב את האחריות שלהם.

נאדיה חילו: אני רוצה לשמוע את התלמידים.

ליאור האס: אני נציג מועצת תלמידים ונוער ארצית שהוא הגוף הנבחר והמייצג של כל הנוער בישראל.

ליאור האס: בשנה שעברה עבדנו בשיתוף עם אור ירוק ואנחנו עובדים עכשיו עם משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.

ליאור האס: יש לי כמה דברים לומר בנושא של ההסברה שלכם.

ליאור האס: לילדים אולי כדאי להראות יותר סרטונים.

ליאור האס: אני לא יודע איך נראית ההסברה שלכם, אבל כדאי ללכת על סרטונים כי זה שונה מאשר חומר קריאה.

אברהים סואטת: יש לנו דוגמה של סרטון שאנחנו יכולים להראות.

אסתר וילנאי: אם יהיה זמן, נראה אותו.

נורית בוריה: יש קשר מאוד אמיץ עם תנועות הנוער.

נורית בוריה: למעשה במליאה המורחבת שתהיה, תהיה אמנה עליה נחתום בין הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והשר יהיה נוכח בעת החתימה, לבין ארגוני תנועות הנוער.

נורית בוריה: בתיה לוי שהיא מנהלת תחום חינוך ברשות ועובדת מול תנועות הנוער נמצאת בוועדה אחרת בכנסת, בוועדת החינוך.

נורית בוריה: אם כן, יש קשר עם תנועות הנוער והקשר יעמיק במהלך השנה כי אנחנו מכינים תוכניות יחד אתם וזה כבר יצא לדרך עם תנועת הצופים.

ליאור האס: יש את המד"צים ואת המש"צים שזה דרך משרד החינוך.

ליאור האס: גם אתם יש לכם את הקשר?

נורית בוריה: כן.

נורית בוריה: הכניסה לתוך בתי הספר גם עם המד"צים תיעשה באופן הדרגתי וזה יהיה גם דרך המתנ"סים, שזה תחום האחריות שלי.

נורית בוריה: בחודשיים-שלושה הקרובים זה יהיה גם דרך המתנ"סים.

אסתר וילנאי: אני מצטרף לברכות ליושבת-ראש הוועדה ומאחל לך הצלחה בתפקידך החדש.

נאדיה חילו: המערך הזה הוא מערך ארצי?

אסתר וילנאי: מערך ארצי בפריסה ארצית.

נאדיה חילו: מה כוח האדם?

אסתר וילנאי: מדן ועד אילת.

אסתר וילנאי: כרגע אנחנו עומדים על 52 שוטרים שמתוקצבים על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ועל ידי המשטרה ביחד.

אסתר וילנאי: אנחנו מגיעים למקומות שלא הגענו אליהם בעבר בעקבות השדרוג הזה.

אסתר וילנאי: אנחנו מגיעים לאילת, שם יש לנו מדריכה.

אסתר וילנאי: יש לנו שני מדריכים במגזר הערבי בגליל ומדריכה אחת במגזר הערבי בעמקים, מדריך אחד במגזר הבדואי בנגב, דברים שקודם לכן לא היו.

אסתר וילנאי: יש לנו עכשיו מדריך שגייסנו למגזר הערבי בירושלים.

אסתר וילנאי: באופן כללי אנחנו 52 שוטרים שמבצעים בצורה מאוד מסודרת וממוסדת את הנושא של הדרכת משמרות הזה"ב.

אסתר וילנאי: יש לי גם את כל הנתונים המספריים של מה שעשינו בשנת הלימודים הקודמת.

אסתר וילנאי: אם כן, הצגתי לכם את הפריסה של השוטרים ואני רוצה לומר שאנחנו עורכים גילויי מצב בכל בתי הספר בארץ ומציפים את ליקויי התשתית שקיימים ומעבירים את הממצאים למנהלי בטיחות אזוריים החדשים שיש ברשות הלאומית וגם לכל מנהלי מטות הבטיחות ועוקבים כדי לראות שהמצב משתפר כמה שיותר מהר.

אסתר וילנאי: בנושא של הכשרת מפקדי משמרות הזה"ב, נושא שגם אותו מאוד שידרגנו ואנחנו מגיעים כל הזמן ליותר ויותר ישובים.

אסתר וילנאי: כתבנו גם נוהל חדש משותף עם הרשות הלאומית ומשרד החינוך.

אסתר וילנאי: כל הזמן אנחנו עוסקים בהכשרה המקצועית של השוטרים ומאוד מייחסים לזה חשיבות ועורכים להם ימי עיון באופן שוטף ואפילו ערכנו להם מבחן ידע עצמאי.

אסתר וילנאי: השוטרים האלה הם לא חלק מסיירי התנועה אלא אוכלוסייה עצמאית של מדריכי זה"ב והם נבחנים על המקצועיות שלהם.

נאסים עאסי: בעשייה של ארגון בטרם אני ממונה על הפעילות בחברה הערבית.

נאסים עאסי: אני רוצה ראשית לברך את יושבת-הראש על המינוי החדש ולאחל לך בהצלחה.

נאסים עאסי: יש לי כמה נקודות שרציתי להדגיש אותן.

נאסים עאסי: אנחנו מדברים הרבה על מערכת החינוך, שזה מאוד חשוב, אבל רציתי להדגיש נקודה אחת ולומר שאנחנו יודעים שילדים הם לא מבוגרים וכי צריך להתייחס אליהם כילדים .

נאסים עאסי: כדי למנוע את תאונות הדרכים חשוב לעבוד אתם על בניית ערכים של בטיחות ולאו דווקא על בטיחות בדרכים אלא על בטיחות בכלל כי זה נושא חשוב.

נאסים עאסי: צריך ללכת על ערכים של בטיחות, ערכים שמקנים אותם גם בבית וגם במערכת החינוך.

נאסים עאסי: אנחנו מסתכלים על הנתונים שיש לנו ואלה נתונים מאוד חמורים.

נאסים עאסי: הסיכוי של ילד ערבי להיהרג בתאונת דרכים הוא פי שש מהסיכוי של ילד יהודי.

נאסים עאסי: לכן אנחנו רואים שיש לנו בעיה בחברה הערבית והחברה הערבית נחשבת כאוכלוסייה בסיכון ויש להתייחס אליה ככזאת.

נאסים עאסי: אנחנו יודעים שהתשתיות הן תשתיות לא טובות ולא בטיחותיות ויש לעשות אפליה מתקנת בסוגייה הזאת.

נאסים עאסי: במשפט אחד אני רוצה להתחבר למה שאמר נציג המשרד לביטחון פנים.

נאסים עאסי: אני מבין שמתוך 52 שוטרים שאתם מעסיקים, חמישה הם בחברה הערבית.

נאסים עאסי: בעיקרון אני לא חושב שזה מספיק.

נאסים עאסי: אם אני מסתכל על כל הצפון, שם יש כ-300 אלף תושבים בחברה הערבית ואתם מעסיקים רק שני שוטרים, אני לא חושב שזה מספיק.

נאסים עאסי: זאת הערה כדרך אגב, כי אני חי בצפון ואני יודע מה קורה שם.

נאסים עאסי: אני יכול לדבר שעות על הנושא, אבל לא אגזול מזמנכם ולא אלאה אתכם.

נאסים עאסי: שוב, תודה לכם על ההזדמנות שנתתם לנו.

אסתר וילנאי: חשוב מה שאמרת.

אסתר וילנאי: המערך הזה הוא פרופר עבור משמרות זה"ב.

אסתר וילנאי: משמרות זה"ב, אין הרבה בתי ספר במגזר הערבי עקב ליקויי הבטיחות.

אסתר וילנאי: יוצא שחמשת השוטרים האלה, אין להם מספיק עבודה בבתי הספר עם משמרות זה"ב, כך שהם יכולים להתפנות לדברים אחרים.

רושל מושייב: אני מעמותת קו הזינוק, עמותה שמקדמת ילדים בעלי פוטנציאל למנהיגות עם ראייה לעתיד, שינוי הובלה וכדומה.

רושל מושייב: אמנם שמענו פה ותמיד אנחנו שומעים את כל הדברים שאומרים על העבודה שעושים עם הילדים, על ההסברה, אבל אני חושב שזה לא מספיק, כי זה נכנס מאוזן אחת, ואולי גם שם זה לא נכנס כל כך טוב, ויוצא מהאוזן השנייה.

רושל מושייב: אני מאמין שאנחנו צריכים לפעול בכבישים כי שם הבעיות.

רושל מושייב: כשאני מסתכל ברחוב רוטשילד, אני עובר רמזורים שלא פועלים, מכוניות שחוצות את הפס שאומר שאסור לחצות אותו ופתאום יש אור ירוק ולא יודעים מה קורה.

רושל מושייב: יש כבישים רעועים.

רושל מושייב: יש הרבה דברים שאפשר לעשות וחייבים לעשות כדי שמספר תאונות הדרכים ירד בארץ.

רושל מושייב: אמנם המספר ירד בשנים האחרונות אבל זה כמובן לא מספיק.

חניאל פרבר: אני נציג משרד החינוך.

חניאל פרבר: הודיעו לי רק הרגע שאני צריך להשתתף בישיבת הוועדה.

חניאל פרבר: אם אני לוקח את ירושלים לדוגמה, או אם אני לוקח את בני-ברק, יש להקצות משאבים בנושא.

חניאל פרבר: אם אתם תהיו מליצי היושר בנושא, ודאי שהדבר הזה יעזור מאוד.

נאדיה חילו: תודה רבה.

נאדיה חילו: אני רוצה לסכם את הישיבה.

נאדיה חילו: ברור שבנוסף למערכות השונות שאמורות לשלב ידיים בעניין הזה, האפשרות של ההגנה ואחריות ההגנה בעניין הזה, והתמודדות עם הבעיה הזאת, בהחלט מצריכה קודם כל את שיתוף השלטון המרכזי אבל בהחלט גם לתא המשפחתי יש משקל מאוד נכבד, כמו גם התא הקהילתי שחלקכם התייחס אליו כאשר כל אחד בהיבט שלו שם דגש על מערכות חברתיות שונות.

נאדיה חילו: השלטון המרכזי, הממשלה על כל זרועותיה, חייב בעניין הזה לראות בזה יעד כללי וראיית היעד הכללי בעיניי מתורגמת באופן מאוד ברור למשאבים כספיים שמהם אמורים להיגזר התוכניות והפרוייקטים שלצערי לא יכולנו לצפות בהם היום, אבל אני בטוחה שכל עשייה וכל תוכנית בנושא הזה שמובילות כל המערכות שנמצאות כאן היא בהחלט חיובית.

נאדיה חילו: ציפינו שמשרד החינוך, שהוא גורם מאוד מרכזי בדיון הזה, יהיה שותף וייתן לנו את האימפקט שלו מבחינת המשאבים, מבחינת התוכניות ומבחינת לא רק מה שנעשה אלא מה יש בתכנון העתידי ומה עומד להיעשות בשנת התקציב הנוכחית.

נאדיה חילו: אנחנו נפנה אל המשרד בעניין הזה.

נאדיה חילו: תודה רבה.