ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 272, 2007-09-05 10:00

אלכס מילר: בוקר טוב לכולם.

אלכס מילר: אנחנו נפתח את הישיבה בנושא של בית ספר 'גורדון' בפתח תקווה.

אלכס מילר: אני דיברתי עם יושב ראש הוועדה, מר מיכאל מלכיאור, ביום של פתיחת שנת הלימודים בבוקר, ואנחנו סיכמנו, לפני שהוא יצא לחוץ לארץ, שבמידה ותהיה איזה שהיא בעיה, אנחנו נעלה מיידית את הנושא הזה על סדר היום של הוועדה.

אלכס מילר: וזה מה שקרה בעצם.

אלכס מילר: אנחנו ראינו שיש אי סדרים, יש בעיות.

אלכס מילר: אני גם רוצה להעביר, מטעם הוועדה, החלמה מהירה למנהלת בית הספר, ורדה, שנמצאת היום בבית חולים עם התקף לב.

אלכס מילר: שתהיה לה רפואה שלמה.

אלכס מילר: אני לא יודע עד כמה האנשים פה מעודכנים, אבל מה שקורה זה שיש עתירה לבית משפט, עתירה מנהלית, שלדעתי היום או בזמן הקרוב בית המשפט צריך להכריע סופית את גורלם של הילדים בבתי הספר ומה שאני הייתי רוצה לדבר עליו היום זה על כל התהליך, מאחר והתקבלה ההחלטה של ועדת החינוך (כפולה אפילו, הייתי אומר.

אלכס מילר: פעם אחת זה היה בוועדה שקמה בנושא הזה ספציפית ופעם שנייה זו היתה דרישה של ועדת החינוך בוועדה משותפת עם ועדת הכספים).

אלכס מילר: אחת ההחלטות היתה גם דרישה של ועדת החינוך לא לסגור את בית הספר בפתח תקווה.

אלכס מילר: מה שגם חשוב לי להעלות פה, זה הנושא העקרוני, שאני שומע מכל מיני כיוונים, על כך שהיום בית ספר 'גורדון', בצורה כזאת או אחרת, נקרא בשם 'גטו רוסי'.

אלכס מילר: אני רוצה להבהיר, שלפי דעתי בבית הספר הזה אחוז העולים, שנחשבים עולים במדינת ישראל, הוא קטן מאוד.

אלכס מילר: רוב רובם אלה ילדים שנולדו כאן.

אלכס מילר: הצהרות כאלה, להגיד שילד שנולד בארץ עדיין נחשב לרוסי, עולה, זה מקומֶם וזה, לדעתי, דבר שלא יכול לעבור לסדר היום.

אלכס מילר: גם אם הילדים האלה נמצאים באותו בית ספר, בסופו של דבר הם נולדו כאן, הם ישראלים לכל דבר, הם לא מקבלים שום הטבות כעולים והם עוברים את כל התהליך הרגיל, ולבוא ומתי שנוח לתת להם את הכובע של 'עולים' ומתי שלא נוח, כשמדובר על תקציבים וכולי, לתת להם כובע של ישראלי רגיל, לדעתי זה רע וזה פשוט פוגע בחברה הישראלית.

אלכס מילר: אני לא מדבר רק על העולים מברית המועצות, אני מדבר על כל עולה מכל מדינה, שההורה שלו צריך להתמודד עם כך שהילד שלו עדיין נחשב למישהו שהגיע ומישהו שעל פי המוצא שלו צריך להתייחס למקום הלימודים שלו, למקום העבודה שלו וכולי וכולי.

אלכס מילר: זה כדברי פתיחה.

אלכס מילר: עכשיו אני הייתי רוצה לשמוע את מר גנאדי בורשבסקי, שיבהיר לנו את הנושא של התאריכים.

אלכס מילר: מתי בעצם אתם קיבלתם את ההודעה על כך שבית הספר, סופית, לא הולך להיסגר, מתי היתה החלטה לסגור את בית הספר, מתי קיבלתם הודעה מהעירייה שבית הספר לא הולך להיסגר.

אלכס מילר: מה היו המהלכים, מה עשיתם, איפה זה נעצר ומה קורה היום.

אלכס מילר: גם חשוב לציין שאתה זה שעתרת לבית המשפט, וזה לפרוטוקול.

גנאדי בורשבסקי: בוקר טוב לכולם.

גנאדי בורשבסקי: אני ראש אגף לקליטת עלייה בעיריית פתח תקווה.

גנאדי בורשבסקי: עדכון קצר, לא אני עתרתי, אלא אני ומאה הורים.

אלכס מילר: אני מתייחס כרגע למכתב שאנחנו קיבלנו מעורך הדין של עיריית פתח תקווה על כך שאתה העותר.

גנאדי בורשבסקי: לא חשוב כרגע.

גנאדי בורשבסקי: אני לא אספר על כל המהלכים שהיו עד סוף מאי 2007, כמו שהזכרת כבר, שאתם פעמיים החלטתם כאן, בוועדת החינוך של הכנסת, לדרוש מעיריית פתח תקווה, יחד עם משרד החינוך,לא לסגור את בית הספר הזה, ובעקבות זה, ב-31 למאי, 2007 (יש לי כאן פרוטוקול של ישיבת מועצת העיר בעיריית פתח תקווה), הוחלט, פה אחד, לא לסגור את בית הספר.

גנאדי בורשבסקי: אני קצת אקדים, שאחד מאלה שהיו בעד, זה סגן יושב ראש וראש מינהל לחינוך, מר יעקב בן שמחון.

גנאדי בורשבסקי: שהצביע, הרים את היד שלו נגד סגירת בית ספר 'גורדון', בעד החלטת המועצה.

גנאדי בורשבסקי: אחרי זה כשהוחלט כבר לא לסגור את בית הספר, הוחלט לפנות לכל ההורים שהיו בבית הספר, לתת להם אפשרות להירשם בבית הספר ובבתי הספר הסמוכים.

אלכס מילר: כמה היו?

גנאדי בורשבסקי: בשנה שעברה, בבית ספר 'גורדון' למדו 231 ילדים.

גנאדי בורשבסקי: בית ספר יסודי.

אלכס מילר: כמה מהם היו אמורים לעלות לתיכון?

גנאדי בורשבסקי: 60, אני חושב, מקסימום.

גנאדי בורשבסקי: אבל חשוב גם להדגיש ששנה קודם, כבר לא היתה כיתה א' בשנה הקודמת, כי בשנה הקודמת נרשמו לכיתה א', כ-60 ילדים והעבירו אותם, בלי שום החלטה חוקית, מבחינתי, לבתי ספר אחרים.

גנאדי בורשבסקי: בטענה ש'אנחנו רוצים לסגור את בית הספר הזה בעתיד'.

אתי בנימין: צריך איזה שהוא רישוי, אם רוצים לסגור את בית הספר.

גנאדי בורשבסקי: זה העניין, וחוץ מזה, ב-31 לאוגוסט, העבירו אותם לבתי ספר אחרים.

גנאדי בורשבסקי: קודם כל אני שואל איפה הילדים האלה, שאישרו להם ללכת לבתי ספר אחרים.

גנאדי בורשבסקי: במהלך כל הקיץ, אני לא אדבר על המלחמה ואת הרגשות של ההורים (דרך אגב, הם בדרך, אלה שאישרו להם להיכנס לכאן).

גנאדי בורשבסקי: הם יספרו על כל מה שהם עברו ועוברים עד עכשיו.

גנאדי בורשבסקי: ראש העיר, אישית, פנה לכל ההורים בפנייה להירשם לבית הספר הזה, ונתן הנחיה למינהל החינוך לפתוח את אזורי הרישום.

גנאדי בורשבסקי: לא 'לפתוח', הכוונה היא שאם לא סוגרים את בית הספר, אז אזור הרישום נשאר אותו אזור רישום.

גנאדי בורשבסקי: פורסמו מודעות במהלך כל הקיץ וגם בנו תכנית מיוחדת שבית הספר יהיה מ-8:00 עד 16:30, יום לימודים ארוך כמובן, ארוחה חמה, ולאלה שמגיעים ממקומות אחרים, אז גם תהיה הסעה.

גנאדי בורשבסקי: נכון לאמצע אוגוסט, נרשמו 174 ילדים.

גנאדי בורשבסקי: בערך ב-15 לאוגוסט ראש העיר העביר למִנהלת המחוז (אני לא יודע למי בדיוק) רשימה של 151 ילדים שמתוכם 143 אושרו לבית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: היו כמה בודדים שלא קיבלו אישור.

גנאדי בורשבסקי: אישית, דיברתי עם ראש העיר והוא אמר 'אנחנו בודקים את הדברים האלה, במהלך כמה ימים אנחנו נחליט מה עושים עם זה'.

גנאדי בורשבסקי: בעקבות זה, מפקחת של האזור, לילי הורביץ, פנתה למנהלת בית הספר, דר' ורדה גרנות, ואמרה לה שאישרו כך וכך תלמידים וצריך למצוא מורים, 'אם יש לך את המורות המתאימות, אז תשלחי, אני אראיין אותן', וכן הלאה.

גנאדי בורשבסקי: נשלחו אליה כמה מורים ועל פי מיטב ידיעתי לכולם אושרו תקנים בבית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: כל המורות האלה קיבלו גם את האישור ללכת לוורדה, קיבלו פנייה מהמפקחת לילי הורביץ, ללכת לבית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: הם כולם יכולים להצהיר את זה בתצהיר.

גנאדי בורשבסקי: בסוף אוגוסט, בערך, דהיינו ב-28.8, סיגלית טשרניחובסקי, מנהלת אגף חינוך יסודי בעיריית פתח תקווה, שלחה מכתב למר אלכס קונין, שבו כתוב "ברצוני להביא לידיעתך כי על פי הנחיות ראש העיר, מתאריך 28.8.07 בשעות אחר הצהריים, התלמידים אשר הוצאתם מבית ספר בו הם רשומים תגרום לסגירת כיתות, וכן תלמידי קיבוץ גלויות לא ילמדו בבית ספר 'גורדון'.

גנאדי בורשבסקי: כמו כן, תלמידי כיתה א' בבית ספר פיקה לא יעברו לבית ספר 'גורדון'.

גנאדי בורשבסקי: ברצוני להסב את תשומת לבך כי גם לאחר גריעת תלמידים אלה ממצבת בית ספר 'גורדון' נראה כי יהיו 6 כיתות תקניות משכבת א' עד ו'.

גנאדי בורשבסקי: מספר מדויק של התלמידים הרשומים בבית ספר 'גורדון' תתקבל מחר.

גנאדי בורשבסקי: הרשימה הזאת תועבר למשרד החינוך לצורך הקצאת שעות לימוד'.

חיים אמסלם: כשמורידים את התלמידים הללו מבתי הספר האלה, מה מספר התלמידים שנשארים?

חיים אמסלם: הוא אומר - למעט אותם תלמידים שנמצאים בבתי הספר שקראת את השם שלהם.

גנאדי בורשבסקי: זאת אומרת, אם הם ילכו משם, כמה יישארו בבית ספר אחר?

גנאדי בורשבסקי: אני אגיד לך, בבית ספר 'הס', לצערי, שלוש שנים עשו פשוט אינתיפאדה לבית ספר 'גורדון'.

גנאדי בורשבסקי: נכון לעכשיו, על פי הנתונים של המשרד, המִנהל לחינוך, הנתונים האלה---

חיים אמסלם: אני מוכן להבין שמדובר על כך שלא להזיק לבית הספר האחר.

גנאדי בורשבסקי: נכון, אבל אלף תלמידים בבית ספר 'הס' יש, על בתי הספר שהם מדברים, בכל כיתה---

חיים אמסלם: אבל מדובר על כיתות מסוימות, שאולי מרוקן אותם מתוכן.

גנאדי בורשבסקי: אין כיתה פחות מ-40 ילד שם.

גנאדי בורשבסקי: סדר גודל, 38, 39.

גנאדי בורשבסקי: אלף תלמידים בבית ספר ו-30% בוודאות שייכים לאזור הרישום של בית ספר 'גורדון'.

גנאדי בורשבסקי: זאת אומרת, במשך שלוש שנים פשוט העבירו אותם בלי שום אישור, בלי רצונם, העבירו אותם למקום אחר.

גנאדי בורשבסקי: עכשיו יבואו ההורים (אולי הם כבר הגיעו), שגרים צמוד לבית ספר 'גורדון', אומרים להם 'לא, סליחה, אתם חייבים ללכת לבית ספר 'הס'.

גנאדי בורשבסקי: אתם תשמעו אותם.

חיים אמסלם: אני רק רוצה להבין, כדי להיכנס לעניין.

חיים אמסלם: מה קורה בבית ספר 'גורדון'?

חיים אמסלם: רוב מניין ורוב בניין של התלמידים וההורים הם עולי ברית המועצות?

גנאדי בורשבסקי: אני לא הייתי מגדיר את זה כך.

גנאדי בורשבסקי: חבר הכנסת מילר כבר אמר את זה.

גנאדי בורשבסקי: כולם ישראלים, מה אתה מגדיר ילדי עולים?

אלכס מילר: דור שני.

גנאדי בורשבסקי: שני, שלישי, רביעי, מה זה חשוב?

גנאדי בורשבסקי: אז אתם מדביקים להם את הסטיגמה שזה רוסים?

חיים אמסלם: לא, ההיפך.

חיים אמסלם: אני לא חושב שיש היום מקום וצורך לבית ספר שיהיה לו מאפיין מיוחד.

חיים אמסלם: גם אתם לא צריכים להיות מעוניינים בזה.

גנאדי בורשבסקי: על מה אתה חושב שזה מאפיין?

גנאדי בורשבסקי: תגיד לי.

חיים אמסלם: כלומר שכולם באים מחתך מסוים.

חיים אמסלם: זה נוגד את כל האינטגרציה וכל ערך שאנחנו דוגלים בו.

גנאדי בורשבסקי: חבר הכנסת אמסלם, אם מונעים ממך להירשם לבית הספר הזה, כל האוכלוסייה, וכשאתה בא לרשום את הילד שלך, אומרים לך 'אל תלך לבית הספר שכולם שם רוסים, ואם אתה תלך, אנחנו בכל זאת נסגור את בית הספר הזה', ואחרי זה אתה אומר שזה בית ספר שמאפיין את הרוסים?

גנאדי בורשבסקי: זה פשוט טענה לא במקום.

גנאדי בורשבסקי: תשמע עכשיו את ההורים האלה.

גנאדי בורשבסקי: שלוש שנים עושים לנו אינתיפאדה.

גנאדי בורשבסקי: אני אומר לך, על פי הנתונים שלהם, בית הספר שצריך להיות הכי גדול בכל האזור, 400, 500 ילדים, נכון להיום הם 200.

גנאדי בורשבסקי: אז לאן הם הלכו?

גנאדי בורשבסקי: אבל בית ספר שהיה צריך להיות 300, 400 פתאום נהיה שם אלף, וילדים לבד הולכים מקצה לקצה של העיר.

גנאדי בורשבסקי: ב-31 לאוגוסט, אחרי צהריים, הביאו להורים האלה, בערך כ-120 במספר, הביתה, אישית, מכתב.

גנאדי בורשבסקי: לא דרך הדואר, אלא הביתה אישית, מכתב, ובו כתוב: 'אתם לא שייכים לאזור הרישום הזה'.

גנאדי בורשבסקי: בלי שום הסבר.

גנאדי בורשבסקי: לא שייכים וזהו.

גנאדי בורשבסקי: הוא אומר, 'איך אני לא שייך?

גנאדי בורשבסקי: אם אני גר ממש על יד בית הספר?' אתה לא שייך לבית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: הכול פשוט.

גנאדי בורשבסקי: לפי מה שאתה אומר, לפני שנה, באותו בית ספר, אפילו אחרי כל המאמצים של מִנהל החינוך ובאישור משרד החינוך, לצערי, כל המאמצים, נשארו בכל זאת 200 תלמידים.

גנאדי בורשבסקי: אם נשארו 200 תלמידים, אז איפה הם עכשיו?

גנאדי בורשבסקי: איפה הם עכשיו?

גנאדי בורשבסקי: איך אישרו רק ל-70 ללמוד שם?

גנאדי בורשבסקי: כאילו 130 האלה העבירו למקומות אחרים.

גנאדי בורשבסקי: אז למה לאלה מותר ולאלה לא? זו אותה שאלה.

גנאדי בורשבסקי: כשמגדירים את זה כגטו רוסי וזה, רוב הילדים האלה בכלל נולדו כאן, רובם בכלל לא יודעים רוסית.

גנאדי בורשבסקי: עוד פעם, אני אומר, לצערי, אבל עובדה.

גנאדי בורשבסקי: אתה מבין?

גנאדי בורשבסקי: אני רוצה לשמור את זה, אבל מה לעשות?

גנאדי בורשבסקי: אבל לאפיין את בית הספר הזה כבית ספר רוסי, זה פשוט גזענות.

גנאדי בורשבסקי: פשוט גזענות.

גנאדי בורשבסקי: בשנת 2007, במדינת ישראל.

גנאדי בורשבסקי: הילדים כבר שלושה ימים לא לומדים.

גנאדי בורשבסקי: שלשום העמידו שומרים, לא נתנו להם להיכנס.

גנאדי בורשבסקי: הילד בוכה, כיתה א', בוכה.

גנאדי בורשבסקי: יש להם רשימה של---

חיים אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשותך.

חיים אמסלם: לך, כהורה, אתה מעוניין שיהיה מה שנקרא מכל המגזרים, או אתה רוצה לשמור על מגזר?

גנאדי בורשבסקי: ברור, אני אישית, אני לא שומר על שום מגזר.

גנאדי בורשבסקי: תבין.

גנאדי בורשבסקי: אני אישית פניתי למִנהל החינוך, אמרתי, מה אתם עושים?

גנאדי בורשבסקי: מה מינהל החינוך עושה?

גנאדי בורשבסקי: את ילדי אתיופיה, יוצאי אתיופיה, שולח בכוונה לבית ספר, אמרתי, אני רוצה שהם יבואו לכאן.

גנאדי בורשבסקי: אז גם כאן הם מצאו משהו.

גנאדי בורשבסקי: הם אמרו 'לא, לא, הם צריכים בית ספר דתי'.

גנאדי בורשבסקי: אבל הלכו, עוד פעם, בכל כלי התקשורת אמרו, בית ספר לרוסים, גטו רוסי.

גנאדי בורשבסקי: מנעו מכל הילדים להירשם לבית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: וחוץ מזה, עוד פעם, אז תגיד לי---

חיים אמסלם: מה ההסבר, לדעתך?

חיים אמסלם: בוא תסביר לי, למה זה קורה?

גנאדי בורשבסקי: ההסבר הוא פשוט.

גנאדי בורשבסקי: רוצים לסיים את הקמתו של בית הספר הזה.

גנאדי בורשבסקי: הם החליטו.

גנאדי בורשבסקי: הם החליטו.

גנאדי בורשבסקי: הם לא יכולים.

גנאדי בורשבסקי: פשוט החליטו.

גנאדי בורשבסקי: סליחה, יש כאן עדים ששמעו כמה פעמים בערוץ בשפה הרוסית שבמשרד החינוך הובהר ש'אנחנו לא נכנסים לפוליטיקה המקומית', וזה הכול לפי החלטה של עיריית פתח תקווה.

גנאדי בורשבסקי: מעיריית פתח תקווה נמסר שזאת החלטה של משרד החינוך.

גנאדי בורשבסקי: אני אתן לכם עיתון עכשיו שכתוב במפורש שדר' סולי נתן אסרה וזה.

גנאדי בורשבסקי: הם מפילים את התיק, פשוט, על משרד החינוך, אבל לא יכול להיות.

גנאדי בורשבסקי: כאן נמצאים משרד החינוך, ועיריית פתח תקווה לא נמצאת.

גנאדי בורשבסקי: גם אחרי משרד החינוך וגם עיריית פתח תקווה, מה צריכים ההורים והילדים האלה?

גנאדי בורשבסקי: הילדים יושבים בבית, שלושה ימים, ארבעה ימים כבר אין לימודים.

אלכס מילר: משרד החינוך.

סולי נתן: אני מנהלת המחוז בפועל.

סולי נתן: אני מנהלת המחוז בפועל, זאת אומרת, יש לי מינוי.

סולי נתן: אני מוסמכת לתת תשובות במידת היכולת.

סולי נתן: מה שאני רוצה לומר לכם זה שבשנת הלימודים, לפני שנתיים, עיריית פתח תקווה, יחד עם משרד החינוך, החליטו לסגור את בית הספר.

סולי נתן: עיריית פתח תקווה.

סולי נתן: לפי תקנות השירות, העירייה פונה, הרשות המקומית פונה לפתיחת בית ספר או סגירת בית ספר ואז הוחלט, בשל המספר המועט של התלמידים וההקצאה הישירה פר ילד לבתי ספר, שבית הספר לא יכול להחזיק את עצמו מבחינת ההקצאות והחליטו לסגור.

סולי נתן: אני לא הייתי אז מנהלת המחוז, אבל אני יודעת שזה מה שקרה.

סולי נתן: יש לי את הדברים ברשומות.

סולי נתן: כל מה שדיברת, מר גנאדי, כל זה נמצא לפי הערתי בסוביודיצה, כי אתה עתרת לבית המשפט על הדברים שאמרת עכשיו.

סולי נתן: אני לא יודעת, כי אני לא משפטנית, אני אשת חינוך ואני לא יודעת אם אני יכולה לענות לך, יגידו לי פה המשפטנים, אבל אני אגיד כמה דברים אולי.

סולי נתן: אולי אסור לי בכלל להגיב,כי זה נמצא בסוביודיצה וברגע שזה כך, אז כל הדברים הללו יידונו בבית המשפט.

סולי נתן: ברגע מסוים, שאתה ציינת את התאריך, ואני סומכת עליך, הוחלט בכל זאת, אחרי דיון, אני גם הייתי כאן, בוועדת החינוך של הכנסת, היה דיון בנושא הזה עם חבר הכנסת מלכיאור, בזמנו, לפני מספר חודשים, היה כבר דיון על בית ספר 'גורדון'.

אלכס מילר: פעמיים.

סולי נתן: נכון, אתה גם היית כנראה.

סולי נתן: אחרי כל הדיונים הללו, פנו אליי מהרשות, אחרי שאתה סיפרת שהיית גם מה שנקרא במועצת העיר.

גנאדי בורשבסקי: ישיבת מועצת העיר.

סולי נתן: כן, ביקשו לא לסגור את בית הספר ואני נעתרתי לבקשה ובעצם לא סגרתי, כי הוא נשאר באותו סטטוס שלו.

סולי נתן: זאת אומרת, הפרוצדורה אפילו לא התחילה.

סולי נתן: הייתי צריכה להודיע על סגירה בתאריך הזה, אנחנו לא סגרנו את בית הספר והשארנו אותו פתוח ואפשרנו לכל הילדים של בית הספר, ללמוד בבית הספר, זה בית הספר שלהם.

סולי נתן: אבל אני רוצה להזכיר לכם, האימות להחלטה הזאת, האמת בהחלטה הזאת היה שבשנת הלימודים תשס"ז, זאת אומרת השנה הקודמת, לא היו כיתות א'.

סולי נתן: לא נרשמו כיתות א' לבית הספר, מתוך מגמה שבצורה כזאת סוגרים את בית הספר, כי אין רישום חדש.

גנאדי בורשבסקי: לא מדויק.

גנאדי בורשבסקי: לא נרשמו, אלא העבירו למקומות אחרים.

גנאדי בורשבסקי: נרשמו, אבל לא היו בפועל, כן.

סולי נתן: גנאדי, תראה, אני רוצה לומר לך, אני ישבתי ושמעתי.

סולי נתן: תאמין לי, יש לי על כל מלה שנאמרה פה מה לומר, אבל אני אומר מה שיש לי לומר, למרות שאני חוששת שאני לא צריכה לדבר על זה בכלל.

סולי נתן: אבל יש פה אנשים ואני לא מרגישה שאני יכולה לא להגיב לדברים טכניים.

סולי נתן: זאת אומרת שאנחנו שנינו צריכים לומר שהם נכונים.

סולי נתן: לא היו בשנת הלימודים תשס"ז ילדים בכיתה א'.

סולי נתן: בסדר?

סולי נתן: אנחנו מסכימים לזה.

סולי נתן: לא נפתחו כיתות א'.

סולי נתן: איפה הם למדו, מה הם למדו?

סולי נתן: זה על אחריות העירייה איפה רשמו את הילדים.

סולי נתן: בסוף שנת הלימודים ביקשו לעצור את התהליך ולא לאפשר את הסגירה ואני הסכמתי לזה ואמרתי שכל הילדים של בית הספר רשאים ללמוד, וגם אלה שנמצאים באזור הרישום.

סולי נתן: יש רחובות, מסומן בדיוק, יש הפרדת סמכויות.

סולי נתן: מי שאחראי על אזורי הרישום זאת הרשות המקומית והיא אומרת 'הרחוב הזה לבית הספר הזה'.

סולי נתן: 'השביל הזה לבית הספר השני'.

סולי נתן: והיא אחראית מא' ועד ת'.

סולי נתן: עכשיו, אם יש דברים יוצאים מן הכלל, יש בקשות והבקשות נערכות בחודש אדר, זה משהו כמו מרס, פחות או יותר.

סולי נתן: ואם למישהו בכל זאת קרה משהו מיוחד והוא רוצה לעבור מבית ספר לבית ספר, ולאו דווקא ל'גורדון', לכל בית ספר שהוא, צריך להגיש את הבקשה לעירייה.

סולי נתן: לעירייה יש ועדה והטעמים הם טעמים חינוכיים.

סולי נתן: עכשיו אני חוזרת לחבר הכנסת אמסלם, אחר כך יש לי משהו אישי להגיד לך, טוב.

סולי נתן: מה שקורה הוא שאנחנו מאפשרים לילדים, מטעמים חינוכיים, לעבור מבית ספר לבית ספר, בתנאי שהם לא גורמים ברגע האחרון, אחרי שאנחנו פתחנו כיתות, לסגור את הכיתות, כי אז מה אנחנו עושים עם המורים?

אלכס מילר: השאלה היא כזאת, החוק נמצא ביד של מישהו, שלכם או של העירייה?

סולי נתן: העירייה.

אלכס מילר: עירייה, אז לא 'אנחנו', העירייה.

סולי נתן: העירייה יכולה להעביר, גם בחודש יולי, גם בחודש אוגוסט, מטעמים חינוכיים.

אלכס מילר: למשרד החינוך יש סמכות להעביר מבית ספר לבית ספר כנגד החלטת העירייה, או שרק לעירייה יש סמכות להעביר ילד מבית ספר לבית ספר?

אלכס מילר: אצל מי הסמכות?

סולי נתן: אני אסביר לך.

סולי נתן: לעירייה יש סמכות להעביר ילד מבית ספר לבית ספר בתנאים שאמרתי.

סולי נתן: עבר מקום מגורים, אזור הרישום שלו וגם מטעמים חינוכיים.

סולי נתן: יש לי פה חוזר מנהל כללי, אני אקרא לך את חוזר המנהל הכללי.

סולי נתן: חוזר המנהל הכללי ד-ס-א 6א' אומר ככה: "מנהלי בתי הספר הרשמיים לא ירשמו לבית ספרם תלמידים שאינם גרים באזור הרישום שנקבע לבית הספר.

סולי נתן: זיהוי מקום המגורים של הילד ייעשה על פי הכתובת הרשומה בתעודת הזהות של ההורה הרושם.

סולי נתן: הנחיה זו חלה גם על המקרים שבהם הרישום מתבצע ברשות המקומית.

סולי נתן: הורים של תלמיד רשאים להגיש לרשות המקומית, שהתלמיד גר בה, בקשה להעברה ממוסד אחד למשנהו במועד ההעברה".

סולי נתן: (מה שאמרתי, מועד ההעברה זה חודש אדר, זה מרס בערך).

סולי נתן: "בתי ספר שיקלטו תלמידים שאינם גרים באזור הרישום, ללא האישורים המתאימים, לא יקבלו תקנים והוצאות נלוות בגין תלמידים אלה.

סולי נתן: בשיקולי הדעת של הקצאת משאבים מהמשרד ובכלל זה שעות תקן, הסעות, השתתפות בשכר דירה, בנייה חדשה וחידוש מבנים, לא יילקחו בחשבון תלמידים הלומדים בבית ספר שאינם גרים באזור הרישום, או שעברו אליו ללא כל האישורים המתחייבים מתקנות הרישום של ההעברה".

סולי נתן: אני ככה מדלגת קצת ואני קוראת הלאה: "סעיף 6.

סולי נתן: העברות תלמידים תתבצענה על פי תקנות הרישום.

סולי נתן: מנהלי מחוזות יבדקו את היקפי הרישום לבקשות ההעברה של השנה החולפת, בתוך היישוב ובין היישובים" (כי יש העברות גם בין היישובים, בעיקר בעל יסודי) "ויתערבו בפני ראשי הרשויות על המקרים החריגים.

סולי נתן: על רשות החינוך המקומית להקפיד לא לאשר בקשות העברה כאשר ההעברות תגרומנה לתוספת תקנים.

סולי נתן: ההעברות תבאנה לכך שבבתי הספר הקולטים תחולקנה כיתות ובבתי הספר שהתלמידים עזבו, תיסגרנה כיתות.

סולי נתן: ההעברות תפגענה במרקם החברתי ובאינטגרציה של בתי הספר.

סולי נתן: ההעברות תגרומנה להוצאות כספיות נוספות הקשורות לפיתוח, בנייה, חידוש מבנים, תשלום שכר דירה והסעות".

אלכס מילר: השאלה שלי כזאת, עד ה-31 למאי, אין לי בעיה.

אלכס מילר: מה-31 למאי.

גנאדי בורשבסקי: עד ה-28 לאוגוסט.

אלכס מילר: מה-31 למאי, ברגע שעיריית פתח תקווה קיבלה החלטה לא לסגור את בית הספר, מה בעצם המהלכים שנעשו?

אלכס מילר: כי הנורית האדומה היתה צריכה להידלק אצלכם, כי מה שקרה, לדעתי, שברגע שאומרים שבית הספר נסגר, החוק הזה---

סולי נתן: לא אמרנו שבית הספר נסגר.

אלכס מילר: אבל את מבחינתך, אתם מבחינתכם אסור לכם לאשר העברה מבית ספר לבית ספר, העירייה נתנה להורים לצאת מבית הספר מהסיבה שבית הספר הולך להיסגר.

אלכס מילר: אתם מבחינת

אלכס מילר: כם קיבלתם את הסיבה הזאת.

אלכס מילר: הרי יש חוק שאומר שמחייב תלמידי האזור להיות בבית הספר הזה.

סולי נתן: נכון, נכון.

אלכס מילר: ברגע שקיבלתם החלטה של העירייה, שבית הספר לא הולך להיסגר, אז השאלה שהיתה צריכה לבוא מבחינתכם, 'אוקיי, תחזירו את הילדים'.

סולי נתן: ודאי, מי שרוצה לחזור, חוזר.

אלכס מילר: לא, אבל זה לא יכול להיות שמפעילים חוק רק על מי שרוצה.

אלכס מילר: אם חוק, זה חוק.

אלכס מילר: אם יש חוק, החוק הוא חוק לכולם.

אלכס מילר: אני שואל דבר כזה, אני לא רוצה שהמצב הזה---

סולי נתן: עכשיו הכול הולך לבית המשפט, לכן אני לא רוצה להגיד מה דעתי.

אלכס מילר: אני יודע.

אלכס מילר: אני רוצה להגיע לרציונאל של הדברים, כי בית ספר 'גורדון' הוא לא בית הספר היחיד שאנחנו דנים בו בוועדת החינוך, שקשור לעיריית פתח תקווה.

אלכס מילר: היה לנו גם לפני שנה דיון על בית ספר אחר, על אותם סיפורים של העברות, של אזורי רישום.

אלכס מילר: הרי מחר יכול לקרות אותו מצב שיהיה לכם בעיר, בבית ספר אחר.

אלכס מילר: התאריכים הם פשוט בעייתיים, כי אנחנו מוצאים את עצמנו דנים על הדברים, כשבסופו של דבר, ההורים שיושבי, ב-5 ימים לפני פתיחת שנת הלימודים שינו להם כל פעם את מקום הלימודים שלהם.

אלכס מילר: אז השאלה היא כזאת, אני לא רוצה באמת להיכנס, כי גם אסור לנו להיכנס לעמדה שלכם, בבית המשפט, אבל אני רוצה לשמוע מבחינת משרד החינוך, האם אתם הייתם מהתחלה בתהליך עד סוף התהליך, עם יד על הדופק בנושא הזה, כי מה שקורה פה זה שפשוט יש הרגשה שהעירייה עשתה מה שהיא רוצה ואתם או שלא ידעתם, או שלא עודכנתם, או שפשוט קיבלתם את מה שהם רצו לעשות.

אלכס מילר: כי התאריכים הבעייתיים...

אלכס מילר: מדובר פה שבתאריך מסוים מאשרים כמות מסוימת של ילדים, אחרי יומיים לא מאשרים אותם.

אלכס מילר: אומרים שכן מותר להיכנס בבתי ספר אחרים, פתאום נוצר מצב שהכיתות הולכות להיסגר, אז משנים את ההחלטה.

אלכס מילר: פשוט עשו פינג פונג עם הילדים.

חיים אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה קצרה, בהמשך לדברי היושב ראש אלכס מילר.

חיים אמסלם: האם את, כמייצגת את משרד החינוך, יכולה לומר בוודאות שלא היתה כאן מגמה ברורה לייבש את בית הספר הזה.

חיים אמסלם: מצדכם?

סולי נתן: מצדנו לא היתה מגמה.

חיים אמסלם: אוקיי והאם את יכולה לומר אותו דבר, בתום לב, לגבי העירייה?

סולי נתן: אני אגיב במקום העירייה?

סולי נתן: תשאל את העירייה.

חיים אמסלם: את נמצאת במערכת הזו, את עובדת מול העירייה.

סולי נתן: שהם יענו, אני לא יכולה לענות על דברים שקשורים לעירייה.

חיים אמסלם: הייתי רוצה שתירשמנה התשובות.

אלכס מילר: כן, אבל מבחינת

אלכס מילר: כם אתם עדיין אחראים על החינוך.

סולי נתן: אני אומרת לכם שאנחנו הסכמנו ונעתרנו לבקשה לא לסגור את בית הספר, בתום לב ומתוך מגמה שבית הספר ימשיך להתקיים.

סולי נתן: בוודאי.

גנאדי בורשבסקי: אם תרשה לי.

גנאדי בורשבסקי: כתוב כאן, יעקב בן שמחון, כתוב שגב' סולי נתן לא אישרה.

גנאדי בורשבסקי: כתוב בעיתון.

אלכס מילר: תשמע, מר גנאדי בורשבסקי, יש מסמכים רשמיים שהוועדה יכולה להתייחס אליהם.

אלכס מילר: לעיתונים ולתקשורת, עם כל הכבוד, אנחנו לא יכולים להתייחס.

זאב אלקין: גברתי מנהלת המחוז, אני אנסח אחרת את השאלה של חברי, חבר הכנסת אמסלם.

זאב אלקין: האם אתם עשיתם כל מה שמוטל עליכם, כמשרד החינוך, כדי למנוע, חס וחלילה, את החשש שאחרי פעילות העירייה עומד רצון לייבש את בית הספר?

סולי נתן: ודאי שכן.

זאב אלקין: מבחינתך עשיתם הכול.

זאב אלקין: עקבתם אחרי זה?

סולי נתן: כן, כן, עם היועצת המשפטית שלנו, כן.

סולי נתן: וזה יבוא לידי ביטוי בבית משפט.

סולי נתן: אני אפילו לא רשאית לענות על זה.

יוסף שגל: מה קורה עם התלמידים מחר?

סולי נתן: תראה, בית הספר פתוח.

סולי נתן: תלמידים שלומדים ב'גורדון', לומדים ב'גורדון'.

סולי נתן: אלה ששייכים לאזור.

אלי זרחין: הייתי שם ביום שני, אני ראיתי פקחי עירייה שעומדים בכניסה ולא נותנים להיכנס.

אלי זרחין: על מה את מדברת?

אלי זרחין: ילדים כבר בפנים, הם לא לומדים.

אלי זרחין: זה אחריות שלכם, לא של העירייה.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע מישהו מההורים שגר צמוד לבית הספר, שהלך להירשם בבית הספר ומה היה שם.

יוסף שגל: תגידי לי בבקשה, יש ילדים שלא לומדים בכלל?

יוסף שגל: עדיין?

יוסף שגל: היום?

סולי נתן: אתה שואל שאלת תם?

סולי נתן: אתה שאלת על תום לב.

חיים אמסלם: אני מבין שמבחינת

חיים אמסלם: כם, מבחינת משרד החינוך, בית הספר הזה פתוח ואמור לתפקד כרגיל.

סולי נתן: נכון.

חיים אמסלם: זה מאוד חשוב, האמירה הזאת.

חיים אמסלם: אנחנו מדברים כאן עם נציגי משרד החינוך.

סולי נתן: כן.

חיים אמסלם: העירייה לא נמצאת פה, זו בעיה אחרת.

חיים אמסלם: מבחינת משרד החינוך, בית הספר הזה פתוח ובית הספר הזה אמור לתפקד כרגיל.

חיים אמסלם: יש שם את מצבת התלמידים לגבי כל כיתה וכיתה, שמאפשרת לימודים רגילים, על כל הנלווה.

סולי נתן: לפי התקן שלנו, לפי התקן, כן.

גנאדי בורשבסקי: לא.

חיים אמסלם: מה זה לא?

גנאדי בורשבסקי: מה זה לא?

גנאדי בורשבסקי: אני אגיד לך, 57 ילדים מכיתה א' עד ו'.

גנאדי בורשבסקי: אז עכשיו תשאל אותם, כל כיתה תקנית כמה ילדים זה?

חיים אמסלם: מה אכפת לך?

גנאדי בורשבסקי: אני אגיד לך מה אכפת לי.

חיים אמסלם: יש לך כאן תשובה מסודרת שבית הספר פתוח.

חיים אמסלם: אז יש לך הכול.

גנאדי בורשבסקי: בית הספר פתוח, רק לא נותנים להיכנס.

גנאדי בורשבסקי: בית הספר פתוח, אז אני, השכל הישר---

אלנה רוזנפלד: רק לא ברור למי הוא פתוח.

אלנה רוזנפלד: התשובה הזאת שבית הספר פתוח, אני הבנתי.

אלנה רוזנפלד: אני הורה, קוראים לי אלן רוזנפלד.

אלנה רוזנפלד: אני אמא לבת, בת 7, ניקול.

אלנה רוזנפלד: היא עולה לכיתה א' ואני גרה לא באזור 'גורדון'.

אלנה רוזנפלד: השאלה היא כזאת, מה עושים תלמידים.

אלנה רוזנפלד: בית הספר פתוח, אני הבנתי.

אלנה רוזנפלד: הכול ברור.

אלנה רוזנפלד: אבל למי הוא פתוח?

אלנה רוזנפלד: רק לתושבים של האזור שגרים ליד בית ספר 'גורדון'.

חיים אמסלם: יש אזורי רישום, גברת.

אלנה רוזנפלד: יכול להיות, אבל עכשיו יש לי מה להגיד.

אלנה רוזנפלד: ברגע שפרסמו את בית הספר אמרו שכל הילדים יכולים להיכנס, מכל האזורים בפתח תקווה.

אלנה רוזנפלד: יכולים להיכנס.

אלנה רוזנפלד: אנחנו נרשמנו בבית הספר הזה.

אלנה רוזנפלד: עכשיו, מה אני צריכה לעשות.

אלנה רוזנפלד: דבר ראשון, בית הספר הזה זה רעיון כל כך טוב.

אלנה רוזנפלד: אני אסביר לך למה.

אלנה רוזנפלד: אני חושבת שזו צריכה להיות דוגמה לכל בתי הספר בכל המדינה שלנו.

אלנה רוזנפלד: למה?

אלנה רוזנפלד: כי קודם כל, תכנית הלימודים מתקדמת, היא ממש ייחודית וממש מתקדמת וטובה.

אלנה רוזנפלד: מה זאת אומרת?

אלנה רוזנפלד: זאת אומרת שיום הלימודים הוא ארוך, הוא עד 16:30.

אלנה רוזנפלד: ההורים של הילדים לא צריכים לדאוג שמשהו קורה ברגע שהם בעבודה לילדים שלהם.

אלנה רוזנפלד: יש ארוחות צהריים, יש הסעות, יש תכנית מיוחדת שהילדים מתחילים ללמוד פיזיקה, מתמטיקה ואנגלית משנה ראשונה, ממש משנה ראשונה.

אלנה רוזנפלד: יש שם עוד הרבה דברים מאוד מאוד טובים.

אלנה רוזנפלד: בגלל זה הרבה אנשים רוצים ללמוד בבית הספר הזה.

אלנה רוזנפלד: לא רק דוברי רוסית רצו ללמוד בבית הספר הזה, כולם רוצים ללמוד בבית הספר.

אלנה רוזנפלד: ברגע שהתקשרו לעירייה, אז אמרו שילדים לא דוברי רוסית לא נרשמים לבית הספר, אז בגלל זה פתאום התבררה הבעיה שבית הספר הפך להיות רק רוסים.

אלנה רוזנפלד: כי רוב הילדים בבית הספר הם רוסים.

אלנה רוזנפלד: בית הספר הזה צריך להיות, חייב להיות רגיל לחלוטין.

אלנה רוזנפלד: כל האזרחים, אזרחי המדינה שלנו חייבים להתערבב, ברגע שבכוונה עושים לנו רק בית ספר של רוסים, אנחנו ממש נגד זה.

אלנה רוזנפלד: אנחנו לא רוצים את זה.

אלנה רוזנפלד: ברגע שעיריית פתח תקווה בכוונה עושה את הבית הספר רוסי, אז אני חושבת שזה ממש אפליה.

אלנה רוזנפלד: אנחנו לא רוצים את זה, אנחנו רוצים שלכולם יאשרו להיות בבית הספר הזה.

אלנה רוזנפלד: אנחנו חייבים לקבל את המנטליות הזו.

אלנה רוזנפלד: יש המון ילדים שנולדו כבר כאן.

אלנה רוזנפלד: למשל הבת שלי נולדה בארץ, בבית חולים ביילינסון.

חיים אמסלם: והיא דוברת רוסית?

אלנה רוזנפלד: היא כמעט לא מדברת רוסית.

אלכס מילר: הבן שלי נולד בארץ והוא לא מדבר רוסית.

אלנה רוזנפלד: יש לנו בעיה כזאת שהנכדים לא יכולים לדבר עם הסבים והסבתות שלהם, בגלל שהם כבר לא יודעים רוסית.

אלנה רוזנפלד: אז למה פתאום הילדים שלנו צריכים להיות בבית ספר רוסי?

אלנה רוזנפלד: למה?

אלנה רוזנפלד: כל המורים מדברים רק עברית.

אלנה רוזנפלד: הילדים, ביניהם, מדברים עברית.

אלנה רוזנפלד: מה זה האפליה הזאת?

אלנה רוזנפלד: אפשר להבין למה אנחנו צריכים להיות רק בזה?

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע הורה שהוא מאזור רישום של 'גורדון'.

אירנה שגויאן: אני שמעתי מה אתם אמרתם.

אירנה שגויאן: אני גרה באחד העם ומתי שבאתי בשנה ראשונה ללימודים, אמרו שאני פשוט חייבת ללכת ל'הס'.

אירנה שגויאן: בסדר, הלכתי ואחר כך ראיתי פרסומת שפתחו בית ספר ששם הלימודים אחרים, יחס אחר, כי הילד שלי בא מבית ספר עם בכי.

אירנה שגויאן: 45 אנשים, המורה לא מסבירה, 'זו לא בעיה שלי.

אירנה שגויאן: סליחה, אם אתה לא מבין, אז תיקח שיעורים פרטיים'.

אירנה שגויאן: מה זה?

אירנה שגויאן: אפשר להגיד ככה לילד, שילד לא רוצה ללכת לבית ספר?

אירנה שגויאן: עכשיו הוא בא לבית הספר הזה, אני מכירה שם מורה והוא רוצה ללכת, הוא רץ לבית ספר וכל יום הוא שואל, 'נו, אמא, מתי אני הולך?' כי שם יחס אחר.

אירנה שגויאן: אני בטוחה שעד 16:30 הילד שלי יהיה בריא, מסודר, הוא אוכל מה שצריך ויש לנו הסעה עד הבית.

אירנה שגויאן: ואני יכולה לעבוד כמו שצריך ולא לדאוג.

אירנה שגויאן: סליחה, אני ילדתי כאן שלושה ילדים, למי?

אירנה שגויאן: למדינה, נכון?

אירנה שגויאן: ועכשיו אני צריכה ללכת.

אירנה שגויאן: אתמול התקשרו אליי מבית הספר ואמרו 'אם את לא הולכת ל'הס', לא נשאר לך מקום'.

חיים אמסלם: אזור הרישום שלך, הוא לא בבית ספר 'גורדון'?

אירנה שגויאן: עכשיו כן, בינתיים.

גנאדי בורשבסקי: היא תגיד לך מה המרחק מהבית שלה---

חיים אמסלם: לא, לא, תסלח לי.

חיים אמסלם: המרחק הוא לא מרחק, יש אזורי רישום והם נקבעים.

חיים אמסלם: סליחה, בוא נשמע הורים מאזור הרישום.

אלנה רוזנפלד: קיים בפתח תקווה בית ספר אחר שיש בו מכל האזורים, מרמת גן, מיהוד, ממה שתרצה.

אלכס מילר: חברים, תבינו.

אלכס מילר: זה ועדה של הכנסת.

אלכס מילר: אתם לא יכולים לקחת לעצמכם רשות דיבור.

אלכס מילר: רשות הדיבור ניתנת על ידי יושב ראש הוועדה.

אלכס מילר: אני מבקש לשמור פה על השקט, אחרת אנחנו לא נוכל לקיים פה דיון ולא ייצא מזה כלום.

אלכס מילר: אני רוצה לשמוע הורה שגר באזור רישום של 'גורדון', שהילד שלו צריך ללמוד שם.

יורי ביסטרוב: (דבריו מתורגמים מרוסית ע"י גנאדי בורשבסקי): אני גר באזור בית ספר 'גורדון'.

יורי ביסטרוב: שני בתים.

יורי ביסטרוב: תמיד זה היה שייך לאזור רישום של 'גורדון'.

יורי ביסטרוב: לילדים שלי לא נותנים להיכנס לשם.

יורי ביסטרוב: ולכל הילדים שגרים קרוב לבית הספר הזה.

יורי ביסטרוב: אמרו להם ללכת לבית ספר שהוא נמצא רחוק מהמקום הזה.

יורי ביסטרוב: צריכים ללכת ברגל כמה קילומטרים טובים.

אלכס מילר: אוקיי.

אלכס מילר: תודה.

אלי זרחין: אדוני היושב ראש, אני קודם כל רוצה לקוות שמהכנסת הזאת יהיה תיקון לחוק שיבטל את החוזר הגזעני הזה של אזורי הרישום.

אלי זרחין: אבל בוא נחזור לפתח תקווה, שחבל שהם לא נמצאים כאן.

אלי זרחין: בפתח תקווה אין בדיוק אזורי רישום.

אלי זרחין: יש מצד אחד אזורי רישום, מצד שני החלטות לבתי ספר מסוימים שמבטלים אזורי רישום.

אלי זרחין: יש למשל בית ספר 'שובו', שמסיבות פוליטיות החליט ראש העיר שילד רוסי (רק רוסים, כי אחרים לא מתקבלים לשם), לא משנה איפה הוא גר, הוא יכול ללכת ל'שובו'.

אלי זרחין: יש מקיף 'אחד העם'.

אלי זרחין: מבחינת חוזר המנהל הכללי, זה אותו חוזר מנהל כללי על כל בתי הספר המוכרים בארץ.

אלי זרחין: יש, אדוני היושב ראש וחברי הכנסת הנכבדים, בית ספר 'אחד העם', בית ספר מקיף, מ-ז' עד י"ב, שבפתח תקווה יש אזורי רישום גם למקיפים, שהחליטה עיריית פתח תקווה שכל עולה שגר בפתח תקווה ילך לבית הספר הזה.

אלי זרחין: יש שני בתי ספר ליוצאי אתיופיה, ממלכתי דתי, שעיריית פתח תקווה החליטה לבטל אזורי רישום.

אלי זרחין: ב-31 למאי קיבלה עיריית פתח תקווה החלטה, שמר בורשבסקי ציטט כאן, שהיא ביטלה אזור רישום לתשס"ח לבית ספר 'גורדון'.

אלי זרחין: זאת החלטה פורמלית.

אלי זרחין: לתשס"ח אין אזורי רישום.

אלי זרחין: יכול להיות שמישהו הצביע על זה ולא ציפה שהילדים יבואו.

חיים אמסלם: אני שומע שגם ל'שובו' אין אזור רישום, וגם ל'גורדון' אין אזור רישום וגם לאתיופים אין אזור רישום.

חיים אמסלם: אז עיריית פתח תקווה בעצם ביטלה לכולם.

חיים אמסלם: זה בסדר.

אלי זרחין: אדוני, חבר הכנסת אמסלם, אתה מכיר את העניינים, אני יודע, הרבה יותר טוב ממני, הרבה שנים, זה בדיוק העניין, זה אומר שמפעילים למי שרוצים מתי שרוצים.

חיים אמסלם: אני רוצה לומר לך, מהניסיון שלנו בוועדה לגבי אזורי רישום.

חיים אמסלם: יכול להיות שלפעמים החלטה היא שרירותית, אתה אמרת שזו החלטה גזענית, אבל ברוב המקרים זה הוכיח את עצמו.

חיים אמסלם: רק שתדע.

חיים אמסלם: אחרת מה שיקרה פשוט, כל אחד רוצה ללכת לבית ספר 'גורדון', גם לא מאזורי הרישום, אבל אני בהחלט מסכים שזה צריך להיות דו צדדי, לאורך כל הקו, ולא איפה ואיפה.

אלי זרחין: אדוני, אתה צודק.

אלי זרחין: אם עיריית פתח תקווה החליטה שהיא מבטלת בתשס"ח אזור רישום ל'גורדון', היא לא יכולה לכתוב דבר אחד על הנייר ובפועל, מנהלת אגף לחינוך יסודי, עושה משהו אחר.

אלי זרחין: והאחריות על זה, אדוני היושב ראש, לפי החוק, היא של משרד החינוך שמתקצב את בתי הספר.

אלי זרחין: לא יכול להיות שילד שקיבל אישור פורמלי לבוא לבית הספר, שבועיים לפני תחילת הלימודים אסרו עליו והוא לא יכול להיכנס לשם.

אלי זרחין: דבר שני, אדוני היושב ראש וחברי הכנסת הנכבדים, זה בית ספר שחבל שגב' ורדה גרנות לא נמצאת כאן, אישה שראתה את הילדים, לא רק דוברי רוסית, שרצתה לעזור להם, הלכה עם יד לחפש משאבים, שותפים עסקיים, שותפים אחרים, הביאה מקצועות לימוד מוגברים, מקצועות יהדות.

אלי זרחין: אומרים כאן דברים שאני לא מסכים, שדובר רוסית שנולד כאן בארץ הוא כמו כולם.

אלי זרחין: הוא לא בדיוק כמו כולם, כי למשל הוא כן צריך תגבור בלימודי זהות יהודית שלו בארץ וורדה עושה את זה.

אלי זרחין: הילד מרגיש שם טוב.

אלי זרחין: כי דנים שם ילדים בכיתה ב' על מה זה להיות יהודי בישראל ובתור רוסי, שומע לו הרוסי, והוא מרגיש שזו מדינה שלו, ומה שבבית אני לא יכול לתת לבן שלי, ובפתח תקווה באף בית ספר לא נותנים לילד, פתאום ורדה מצליחה לתת.

אלי זרחין: מי מפסיד מזה?

אלי זרחין: הדבר השלישי, עומדים כאן הורים שלא מבקשים כסף.

אלי זרחין: ההורים אומרים, אנחנו נהיה אחראים להביא את הילדים לבית הספר הזה.

אלי זרחין: ההורים קיבלו החלטה שמה שטוב לילדים שלהם, מתאים להחלטה של מועצת העיר, על ביטול אזורי רישום, מתאים להחלטה של מנהלת בית הספר, להוסיף שעות למקצועות ליבה ולתת להם דברים נוספים, כדי לפתח את האזרחות היהודית.

חיים אמסלם: אז מה אתה אומר?

חיים אמסלם: מתנגדים לבית הספר?

אלי זרחין: בפתח תקווה יש כמה מפלגות שמחזיקות מחלקות שונות.

אלי זרחין: אם אתה מדבר עם אנשים בארבע עיניים, הם לא סתם לא באו לכאן.

אלי זרחין: יש מחלקת חינוך שמחזיקה אותה מפלגה אחת, יש מחלקת קליטה שמחזיקה אותה מפלגה אחרת, יש מאבקים מלוכלכים בפנים ואני לא מבין, שיהרגו אחד את השני, זה בסדר, למה הילדים?

אלי זרחין: למה ילד, בכיתה א', למה ניקול, שאישרה עיריית פתח תקווה, באישור מנהלת המחוז...

אלי זרחין: אני רוצה להגיד מלה על סולי, אני אישית, אני המנהל הכללי של האגודה למען ילדים עולים ופנינו לסולי בשנה האחרונה עם הרבה מאוד מקרים של חריגות, בהרבה ישובים במחוז, של חריגות בתאריך ההעברה, העבירו את כולם.

אלי זרחין: זאת אומרת, אנחנו רואים שסולי ותמר, כשפונים לעירייה והעירייה רואה שמנהלת המחוז לא מוכנה לוותר, ברוב המקרים הולכים לקראת ההורים.

אלי זרחין: כי שוב ההורים בסך הכול לטובת הילד.

אלי זרחין: אם אומרת אמא שהילד שלה קם בבוקר ורוצה ללכת לבית הספר, או קם בבוקר ובוכה, לא ללכת לבית ספר, בעיניי... אני רוצה לפנות לוועדה הנכבדה, נכון להיום, אנחנו עומדים משפטית מול החלטת עיריית פתח תקווה שלאזור בבית ספר 'גורדון' לא יהיו בתשס"ח, לשנה אחת, אזורי רישום.

אלי זרחין: אני חושב, מר גנאדי בורשבסקי, שחבר הכנסת אמסלם אמר לך משהו שאתה פשוט לא הבנת.

אלי זרחין: אם יהיו עשרה ילדים בכיתה, אז יהיה טוב כאן.

אלי זרחין: אם מנהלת המחוז אישרה את זה, שתממן כיתות.

אלי זרחין: אבל אנחנו מדברים על כך שלא יכול להיות מצב שביום שני הורים מתקשרים אלינו לאגודה 'תעזרו לנו', אני מגיע לבית הספר, עומד פקח בכניסה ולא נותן לילדים להיכנס.

אלי זרחין: אני ראיתי פקח עומד בכניסה.

אלנה רוזנפלד: זה המשטרה.

אלנה רוזנפלד: הילדים קיבלו טראומה.

אלי זרחין: חבר'ה, ממתי חינוך בכיתה א' הפך להיות רכוש פרטי של עיריית פתח תקווה?

אלי זרחין: זה מסים שלי, שאני משלם למדינת ישראל.

אלי זרחין: הרבה מאוד מסים משלמים, שגבי סולי נתן אחראית על החלוקה של זה, וגב' סולי נתן היתה צריכה להזמין את המשטרה, להוציא את הפקחים החוצה.

אלי זרחין: בית הספר הוא לא של העירייה.

אלי זרחין: זה בית ספר של מדינת ישראל.

אלי זרחין: המבנה הוא של עירייה, המשכורות של כל המורים בבית הספר - יושב כאן נציג הסתדרות המורים שיודע שכל מורי בית הספר 'גורדון' בתלוש המשכורת שלהם כתוב 'מדינת ישראל'.

אלי זרחין: הוא עובד מדינה ואת עובדת מדינה, כולם עובדי מדינה.

אלי זרחין: המדינה לא יכולה להגיד 'העירייה תעשה'.

אלי זרחין: אני מבקש, אדוני היושב ראש, אם אפשר, פחות אפילו ללכת אחורה וללכת קדימה.

אלי זרחין: מה אפשר לעשות שמחר, יום חמישי, אותם ילדים שנרשמו לבית ספר זה, לפי החלטה של מועצת פתח תקווה, יבואו לשם, ייכנסו לכיתות, למורות, שהיום נמצאות בבית הספר ורוצות ללמד, וילמדו.

אלי זרחין: תודה רבה.

חיים אמסלם: בסך הכול אני רואה, אדוני היושב, שבכל כיתה יש בממוצע מעל 10 תלמידים.

חיים אמסלם: נכון?

גנאדי בורשבסקי: 11.

גנאדי בורשבסקי: זה מה שהם טוענים.

גנאדי בורשבסקי: הם טוענים שאם יש שם 60 ילדים, אנחנו נסגור את בית הספר ונפזר אותם.

גנאדי בורשבסקי: הוא כותב את זה בפירוש.

אלי זרחין: אבל נרשמו 174 ילדים ל-6 כיתות, שמותר לבית ספר, זה 30 ילדים בכיתה, זה לא 10.

אתי בנימין: אני יושבת ראש פורום יושבי ראש הוועד הארצי.

אתי בנימין: אנחנו בהחלט מתנגדים לאפליה הזו שעיריית פתח תקווה מקיימת בנושא הזה, ומשרד החינוך.

אתי בנימין: אני חושבת שאסור להפלות ילדים מטעמים עדתיים, מטעמים לאומיים, או מכל טעם כלשהו.

אתי בנימין: אני חושבת שצריך לאשר לילדים האלה ללמוד איפה שהם רוצים ואנחנו טוענים שילד שהולך ללמוד איפה שהוא רוצה במקום שטוב לו, וקם עם חיוך בבוקר לבית הספר, זה ילד מאושר.

אתי בנימין: אנחנו מבקשים לאפשר לילדים האלה ללמוד איפה שהם רוצים.

אלכס מילר: הסתדרות המורים, יש לכם עמדה בנושא?

שמעון דהן: אנחנו איגוד מקצועי, אין לנו מקום להתערב, אבל כמובן אנחנו היינו מעוניינים שהמורים ימשיכו להיות בבית הספר.

שמעון דהן: זה בית ספר יסודי, אז כולם חברי הסתדרות.

לילי הורביץ: המורים שקיבלו אישור לעבוד בבית הספר.

לילי הורביץ: כי לא כל המורים קיבלו אישור לעבוד בבית הספר, רק קבוצה קטנה מאוד מן המורים קיבלו אישור לעבוד בבית הספר.

שמעון דהן: מי שאושר על ידי משרד החינוך.

לילי הורביץ: ואתה בתור נציג של הסתדרות המורים צריך לדעת על זה.

שמעון דהן: נכון, רק מי שאושר על ידי משרד החינוך.

אתי בנימין: אני פונה אלייך, דר' סולי נתן, אני מאוד מבקשת, בואו לא נחכה להחלטת בית המשפט.

אתי בנימין: אני רוצה שהחל ממחר בבוקר כל הילדים יחזרו ללמוד בבית הספר, לאפשר לכל הילדים שההורים שלהם פה, ואלה שההורים שלהם לא פה ונבצר מהם להגיע, להגיע לבית הספר ולא לחכות להחלטת בית המשפט.

אתי בנימין: אנחנו פשוט מתעללים בילדים האלה.

אתי בנימין: זה בניגוד לחוק זכויות התלמיד.

אלכס מילר: הם לא יכולים.

אלכס מילר: כל עוד יש עתירה, הם לא יכולים להחליט לפני בית משפט כי בית המשפט גם היום דן על הנושא הזה.

אלכס מילר: בסופו של דבר החלטת בית משפט זו תהיה ההחלטה, אין מה לעשות, זו עתירה, זו ההחלטה הסופית.

אתי בנימין: כן, אבל החלטת בית המשפט יכולה לקחת זמן והילדים האלה בבית.

חיים אמסלם: סליחה, מה זה הילדים האלה בבית?

חיים אמסלם: בואו נבין דברים בצורה מדויקת.

חיים אמסלם: שמענו מקודם מנציגה רשמית של משרד החינוך שבית הספר פתוח.

חיים אמסלם: כלומר, הוגשה אליי פה רשימה של תלמידים ומורים שמורשים להיכנס לבית הספר.

חיים אמסלם: הווה אומר, היום, מחר ומחרתיים, עם זה, אפשר קודם וצריך שבית הספר ייפתח ויתקיימו בו לימודים כסדרם.

חיים אמסלם: זו עובדה שלפי דעתי היא גם משרתת את הרעיון שאתם מעוניינים בו.

חיים אמסלם: אז זה צריך להיות בפועל, אז לא צריכים לשמוע מלים כאלה שמחר בית הספר לא ייפתח כשהוא אמור להיות פתוח.

חיים אמסלם: ואם הוא לא פתוח, אז צריך להסביר למה הוא לא פתוח.

אתי בנימין: כן, אבל אנחנו שומעים מצד אחד שבית הספר פתוח ומצד שני ההורים אומרים פה, פקחים עומדים ולא מאפשרים כניסה של הורים.

אתי בנימין: אני אומרת, אני מבקשת, שהמשחק הזה יפסיק.

חיים אמסלם: אז ההורים יתייעצו עם מישהו שהוא מוסמך לתת להם ייעוץ משפטי, איך לפעול כדי לפתוח את בית הספר הרגע.

חנה דשבסקי: אני מהמועצה הלאומית לשלום הילד ואני רוצה להוסיף ממש דבר קטן, אבל הוא לדעתי נורא חשוב.

חנה דשבסקי: כידוע, כל הורה במדינת ישראל מתכונן לשנת לימודים וזה כרוך, אני נורא מצטערת להזכיר את זה פה, בכסף.

חנה דשבסקי: יש רשימת הקניות לקראת בית הספר ויש את מהדורות החדשות שמציינים כמה כסף אנחנו מבזבזים לקראת כל ראשון לספטמבר.

חנה דשבסקי: כל ההורים האלה, אני חושבת, אני מניחה ככה, הלכו ולקראת הראשון לספטמבר קנו רשימת הספרים וכידוע בכל בית ספר הרשימה היא אחרת.

חנה דשבסקי: אני שואלת שאלה, אולי רטורית, אבל מי יחזיר את הכסף לכל האנשים האלה, שהעבירו אותך, כמו בובות, מבית ספר אחד לבית ספר שני, אני כבר לא מדברת על עוגמת הנפש, אני מדברת על ההוצאות הכספיות האלמנטריות.

חנה דשבסקי: אני חייבת להגיד דבר אחר.

חנה דשבסקי: המועצה לשלום הילד זה ארגון ששומר את זכויות הילדים ויש לנו במדינה חוק חינוך חובה, שכל ילד מגיל 6 עד גיל 18 חייב, מראשון לספטמבר, לשבת וללמוד בבית הספר.

חנה דשבסקי: אני שואלת, מי יבוא לדין ומי יהיה אחראי על כל החומר שהופסד, על שעות שילדים ישבו בבית ומישהו היה צריך להשגיח עליהם, מי יהיה אחראי?

חנה דשבסקי: אנחנו נוהגים בפוליטיקה סלחנית; בית משפט יכריע.

חנה דשבסקי: בית המשפט יכריע משהו ומי יגיד להורים האלה, שיושבים פה, ולא עובדים ואני כבר לא מדברת על לילדים האלה, סליחה על מה שעשו להם.

חנה דשבסקי: ילדים זה לא בובות של אף אחד.

חנה דשבסקי: אני חושבת שזו פשוט חוצפה שנותנים אפשרות לעירייה, לפקיד פלוני אלמוני, לביורוקרט כלשהו, לחרוץ גורלות של הילדים ושל ההורים שלהם.

חנה דשבסקי: זה הכול.

אנה פולין: (תרגום מרוסית ע"י אלי זרחין): אני מורה לשעבר ואני היום סבתא.

אנה פולין: זה בית הספר היחידי שמאפשר לנו יום לימודים ארוך.

אנה פולין: כך קרה שבבית הספר הזה יש הרבה אמהות חד הוריות.

אנה פולין: לא כל אחת יכולה לשלם עוד לצהרון שיש בבית הספר, וכאן זה אפשרי.

אנה פולין: בבית הספר הזה כל הלימודים בעברית, בכיתה יושבים 25 ילדים ופתאום ילדים קולטים.

אנה פולין: באנו לכאן, בבקשה תעזרו לנו.

אנה פולין: תנו הגנה לבית הספר.

אנה פולין: זה בית ספר שלנו.

אנה פולין: זה בית ספר שפתאום לומד גם פיזיקה ומתמטיקה ביסודי.

אנה פולין: ילדים מכל שכונות העיר, יש להם זכות ללמוד בבית הספר הזה.

אנה פולין: המנהלת עם התקף לב בבית החולים, צוות המורים מצוין, שאוהב את הילדים.

אנה פולין: אנחנו מבקשים מאוד, תעזרו לנו בבקשה.

גנאדי בורשבסקי: אני רוצה פה את תגובת משרד החינוך, אם אפשר.

גנאדי בורשבסקי: עוד פעם, אני מסתמך על העיתונים שסגן ראש העיר, מר יעקב בן שמחון, אמר בפירוש, 'המטרה שלי היא לייבש את בית הספר ולפזר את הילדים האלה.

גנאדי בורשבסקי: כי עם 57 ילדים אי אפשר לקיים את בית הספר'.

גנאדי בורשבסקי: אוקיי, מבחינת

גנאדי בורשבסקי: כם, הכול בסדר, הכול פתוח.

גנאדי בורשבסקי: ילדים יושבים בבית---

סולי נתן: אני צריכה להגיד עוד פעם?

סולי נתן: אמרתי, בית הספר פתוח.

אלכס מילר: חברים, אני רוצה לסכם.

סולי נתן: אני יכולה להגיד גם ברוסית, כי אני מבינה, אבל אני אגיד את זה בעברית.

גנאדי בורשבסקי: לא, אני מבין עברית גם כן.

גנאדי בורשבסקי: אז את אומרת שזה לא מעניין אותך, במלים אחרות.

סולי נתן: לא אמרתי שלא מעניין אותי.

גנאדי בורשבסקי: כך אני שומע.

סולי נתן: מעניין אותי מאוד שבית הספר יהיה פתוח.

גנאדי בורשבסקי: אפשר להפעיל את בית הספר עם 57 ילדים, דר' סולי נתן?

גנאדי בורשבסקי: מה את חושבת?

סולי נתן: אני לא מנהלת איתך דיאלוג יותר.

גנאדי בורשבסקי: אני רק שואל, את ההתייחסות.

אלכס מילר: אני רוצה לסכם.

אלכס מילר: קודם כל, אני רוצה שיירשם בפרוטוקול שוועדת החינוך מביעה צער על כך שעיריית פתח תקווה החליטה לזלזל בוועדת הכנסת ולא לשלוח שום נציג.

אלכס מילר: מוחה על כך.

אלכס מילר: אני לא נכנס להתנהלות הפנימית של העירייה, איך ובאיזה צורה הם החליטו לא לשלוח, אבל זה פשוט זלזול.

אלכס מילר: זו ועדה של הכנסת ואם עיריית פתח תקווה רואה בכנסת משהו שהם יכולים לבוא ולהחליט בעצמם להגיע או לא להגיע, אז יכול להיות בטוחים שגם הכנסת יכולה להתייחס כך לעיריית פתח תקווה.

אלכס מילר: זה דבר ראשון.

אלכס מילר: בקשר לבית הספר, אני שוב חוזר שבגלל שהעניין נמצא בבית משפט, אני והוועדה לא יכולים להחליט שום דבר שבסופו של דבר יכול לסתור או לחזק אולי את העמדה של בית המשפט.

אלכס מילר: בגלל זה אנחנו לא יכולים היום לעשות פה שום החלטה בקשר לנושא של אזורי רישום ובקשר למורים.

אלכס מילר: אני מקווה שברגע שתתקבל החלטה של בית משפט, אנחנו נעשה ישיבה אחר כך על ההשלכות וגם לעתיד, שכל עירייה ועירייה תיקח כדוגמה את המקרה הזה ותחשוב פעמיים לפני שהם עושים איזה שהם מהלכים לכיוון בתי ספר כאלה ואחרים.

אלכס מילר: אני גם רוצה לפנות למשרד החינוך שלמקרים כאלה, בסופו של דבר, התמונה הכללית של הפעילות של המשרד נפגעת ואני בטוח שעם מאמץ קצת יותר, לדעתי, חלק מהדברים היו יכולים להימנע.

אלכס מילר: היה אפשר למנוע אותם.

אלכס מילר: חשוב מאוד שמהיום והלאה, אני לא רוצה להיכנס ולתת דוגמה ספציפית של פתח תקווה, אבל לעניין הזה, חשוב מאוד שתפקחו ותראו בדיוק מה קורה, כי אני חושש שיקרה בסופו של דבר מצב שיהיו הרבה ילדים שייפגעו ללא חזרה מהעניין הזה.

אלכס מילר: אי אפשר לדעת איך הדבר הזה יכול להשפיע על ילד שהולך לכיתה א'.

אלכס מילר: אי אפשר לדעת.

אלכס מילר: כשילד נכנס לבית ספר אחד ואחר כך אומרים לו 'תלך לבית ספר אחר'.

אלכס מילר: אני יודע, כי הילד שלי נמצא עכשיו בכיתה א'.

אלכס מילר: אם עכשיו היו אומרים לי 'תיקח אותו לבית ספר אחר', אחרי שכבר בכוח הצלחתי להכניס אותו, כי זה כבר חבר'ה אחרים, ועכשיו תכניס אותו לבית ספר אחר, זה פשוט טראומה לא נורמלית לילדים.

אלכס מילר: צריך לראות איך נותנים עזרה לילדים האלה.

גנאדי בורשבסקי: מי אחראי על זה?

גנאדי בורשבסקי: אפשר לדעת?

גנאדי בורשבסקי: מי ייתן דין וחשבון?

אלכס מילר: אני צריך להיצמד להחלטה של בית המשפט.

אלכס מילר: ברגע שתהיה החלטה של בית משפט, לאחר מכן, אני אדבר עם יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מלכיאור, אנחנו---

גנאדי בורשבסקי: מה הם צריכים לעשות עכשיו?

גנאדי בורשבסקי: בית הספר מושבת?

אלכס מילר: אני אמרתי לך שהיום יש לכם בית משפט ותהיה היום החלטה.

גנאדי בורשבסקי: לא, היום לא בית משפט.

גנאדי בורשבסקי: היום העירייה צריכה להגיב.

אלכס מילר: שוב, אני אומר, ועדת החינוך לא יכולה להחליט, לפי הנוהל ולפי התקנון, כל עוד יש תהליך משפטי.

גנאדי בורשבסקי: לא להמליץ?

אלכס מילר: אנחנו קיימנו את הישיבה, גם להעלות את הנושא הזה על סדר היום.

אלכס מילר: לכל האנשים שלוקחים חלק בזה, שיבינו לאיפה הדבר הזה יביא אותנו ואיפה אנחנו עומדים היום, בגלל כל המצב שקרה.

אלכס מילר: אז הישיבה הזאת, מטרתה להעלות את הנושא על סדר היום.

אלכס מילר: בגלל שהעניין נמצא בתהליך משפטי, לא יכולים לקבל, או להמליץ, דבר כזה או אחר, לעירייה או למשרד החינוך, מכיוון שזה יכול להשפיע על ההחלטה של בית המשפט.

אלכס מילר: אסור לנו לעשות, כוועדת כנסת, דבר כזה.

גנאדי בורשבסקי: אבל היתה החלטה של ועדה.

אלכס מילר: לא.

אלכס מילר: החלטה של ועדה לדרוש מעיריית פתח תקווה לפתוח את בית הספר עדיין נשארת ועל פי ההחלטה הזאת ועל פי הלחץ הזה, עיריית פתח תקווה קיבלה החלטה לפתוח את בית הספר, וגם משרד החינוך אישר את זה.

אלכס מילר: אני לא מדבר על ההחלטה הזאת, אני מדבר על העניין של התסבוכת סביב הנושא של אזורי רישום וסביב הנושא של המורים.

אלכס מילר: על הנושאים האלה בית המשפט ייתן את התשובה שלו.

אלכס מילר: אני מודה לכולם ואני מאחל לכולם שנה טובה.

אלכס מילר: בהצלחה.

אלכס מילר: הישיבה נעולה.